Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 336/6457/15 головуючий у 1 інстанції Кляшторний В.С.
провадження № 22-ц /778/3359/16 суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Кухаря С.В, ОСОБА_2,

за участю секретаря судового засідання Бурак А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі майна у власність,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, зазначивши, що 07.10.2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 298-011/ФКВ-08, за яким Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 17 000, 00 дол. США з розрахунку 14,3% річних за користування кредитом та комісія за управління кредитом у розмірі 0,1% від суми кредиту щомісячно на строк до 04.10.2023 року.

З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором 07.10.2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3, ОСОБА_4 укладено договір іпотеки № 298-01/Zфквіп-08 (вторинний ринок), за умовами якого останні передали в іпотеку належне їм на праві власності нерухоме майно, а саме квартиру що розташована за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 68,38 кв.м., яка належить відповідачам в рівних частках по ? кожному, на підставі договору купівлі продажу квартири від 09.04.2008 року посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5, реєстровий № 2655, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 17.04.2008 року за № 22469109.

30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь AT «Дельта Банк», відповідно до п. 4.1 якого у порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ТОВ «Укрпромбанк» передало (відступило) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед Національним банком, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінило ТОВ «Укрпромбанк» як кредитора у зазначених зобов'язаннях, а згідно з п. 4.2 внаслідок передачі ТОВ «Укрпромбанк» АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, АТ «Дельта Банк» переходить право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами / а.с. 36 /.

За змістом п. 1.7 зазначеного договору кредитні та забезпечувальні договори (договори застави (іпотеки), поруки), укладені ТОВ «Укрпромбанк» з боржниками, права вимоги за якими передані в заставу Національному банку і забезпечують виконання ТОВ «Укрпромбанк» кредитних зобов'язань перед Національним банком, та підлягають передачі на підставі цього договору. Перелік кредитних та забезпечувальних договорів наведений у додатку № 2 до цього договору / а.с. 35 /.

Згідно наявного в матеріалах справи витягу з додатку № 2 до договору про передачу активів та кредитних зобов'язань від 30 червня 2010 року до переліку кредитних та забезпечувальних договорів входять кредитний договір № 298-011/ФКВ-08 та іпотечний договір № 298-011/Zфквіп-08 від 07 жовтня 2008 року, де боржниками зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та вказано, що загальний розмір грошового зобов'язання за кредитним договором становить 346 750 грн. та 134 725,7 грн. (а.с.73).

Посилаючись на зазначені обставини та невиконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 17 398 доларів США 54 цента, що за курсом Національного банку України (далі - НБУ) становила 372 650 грн. 79 коп., а також на право банку на підставі статті 33 Закону України «Про іпотеку» позивач просив задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання щодо оплати заборгованості за кредитним договором у розмірі 372 650,79 грн., з яких сума заборгованості за кредитом 238 307,52 грн., сума заборгованості за відсотками 129 265,62 грн., комісія за ведення кредиту 5 077,65 грн. квартиру, загальною площею 68,38 кв.м., житловою площею 35,9 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2, яка належить іпотекодавцям на праві власності, шляхом визнання права власності на неї за ПАТ «Дельта банк». Визнати за ПАТ «Дельта банк» право власності на вищевказану квартиру.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2016 року у задоволені позову відмовлено.

ПАТ «Дельта Банк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ч.3 ст.309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Нормами ч., ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, зробленою до винесення судом рішення, є підставою для відмовиу позові.

Проте п.11 постанови Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року „Про судове рішення у цивільній справі розяснено про те, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Тому, відмовляючи у задоволенні позову по суті, обгрунтовно виходячи з того, що, звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду не передбачає визнання права власності на іпотечне майно за іпотекодержателем,посилання в рішенні суду щодо перебігу строку позовної давності не потребується і підлягає виключенню.

З матеріалів справи вбачається, що 07.10.2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 298-011/ФКВ-08, за яким Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 17 000, 00 дол. США з розрахунку 14,3% річних за користування кредитом та комісія за управління кредитом у розмірі 0,1% від суми кредиту щомісячно на строк до 04.10.2023 року.

З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором 07.10.2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3, ОСОБА_4 укладено договір іпотеки № 298-01/Zфквіп-08 (вторинний ринок), за умовами якого останні передали в іпотеку належне їм на праві власності нерухоме майно, а саме квартиру що розташована за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 68,38 кв.м., яка належить відповідачам в рівних частках по ? кожному, на підставі договору купівлі продажу квартири від 09.04.2008 року посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5, реєстровий № 2655, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 17.04.2008 року за № 22469109.

30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь AT «Дельта Банк».

Посилаючись на невиконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 17 398 доларів США 54 цента, що за курсом НБУ становила 372 650 грн. 79 коп., а також на право банку на підставі статті 33 Закону України «Про іпотеку» позивач просив задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання щодо оплати заборгованості за кредитним договором у розмірі 372 650,79 грн., з яких сума заборгованості за кредитом 238 307,52 грн., сума заборгованості за відсотками 129 265,62 грн., комісія за ведення кредиту 5 077,65 грн. квартиру, загальною площею 68,38 кв.м., житловою площею 35,9 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2, яка належить іпотекодавцям на праві власності, шляхом визнання права власності на неї за ПАТ «Дельта банк». Визнати за ПАТ «Дельта банк» право власності на вищевказану квартиру.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно п. 4.3 Договору іпотеки від 07.10.2008 року № 298-01/Zфквіп-08, сторонами було погоджено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється наступним шляхом: за рішення суду, за виконавчим написом нотаріуса, або згідно з порядком задоволення вимог іпотекодержателя, передбаченим п. 4.4 цього договору.

За п. 4.4.1 Договору іпотеки, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги шляхом прийняття іпотекодержателем предмета іпотеки у власність в рахунок виконання основного зобовязання. Цей іпотечний договір є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на квартиру, позивач посилався на застереження в іпотечному договорі, яким передбачено можливість передачі права власності на предмет іпотеки банку.

Однак з п. 4.3 договору слідує, що позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки є самостійним способом стягнення, окремо від рішення суду. Крім того, п. 4.5 договору також погоджено, що у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду реалізація предмета іпотеки здійснюється шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Даний порядок визначено ст. 37 Закону України «Про іпотеку», за якою право власності на предмет іпотеки не визнається за іпотекодержателем на підставі рішення суду, а набувається ним, на підставі, зокрема, застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до правової позиції, на яку правильно послався суд першої інстанції, викладеної в Постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-1851цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, зазначено, що згідно із ч.3 ст. 36 Закону України "Про іпотеку" договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України "Про іпотеку". Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване ст. 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України.

У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч.1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Таким чином, набуття іпотекодержателем Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» права власності на предмет іпотеки повинно відбуватися в позасудовому порядку, на підставі погодженого застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Якщо іпотекодавець не визнає чи оспорює факт набуття права власності іпотекодержателем в позасудовому порядку, таке право може стати предметом судового захисту. В той же час, звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі судового рішення, як це передбачено в 4.3 Договору іпотеки, відбувається в порядку, визначеному ст. 39 Закону України "Про іпотеку", за якою звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду не передбачає визнання права власності на іпотечне майно за іпотекодержателем, а забезпечує можливість останнього задовольнити свої вимоги за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмета іпотеки певним шляхом.

Таким чином, позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього не підлягають задоволенню, у зв'язку з тим, що чинним законодавством України та умовами укладеного між сторонами договору не передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки на підставі рішення суду, так як даний спосіб звернення стягнення є способом досудового врегулювання.

За тих обставин, рішення суду про відмову у задоволенні позову за його недоведеністю є законним та обгрунтованим, підстав для його скасування у вказаній частині судова колегія не вбачає.

В іншій частині рішення суду підлягає зміні шляхом виключення з мотивувальної його частини посилання суду щодо перебігу строку позовної давності.

Доводи апелянта про те, що можливість ним реалізації свого права на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі предмета іпотеки у свою власність не відповідають умовам іпотечного договору та сталій судовій практиці. Іншій доводів необгурунтованості оскарженого рішення суду апеляційна скарга не містить.

Керуючись ст., ст. 307, 309, 313, 317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2016 рокуу цій справі змінити, виключивши з мотивувальної його частини посилання щодо перебігу строку позовної давності. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: