№ апеляційного провадження: 22-ц/796/225/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Фролов М.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі головуючого судді: Шкоріної О.І.,

суддів: Прокопчук Н.В., Стрижеуса А.М.,

при секретарі: Юрченко А.С.,

за участю: представників позивача - ОСОБА_3, ОСОБА_4

відповідача - ОСОБА_5

представника відповідача - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 2 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_8 про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності на спадщину за законом та усунення перешкод у користуванні спадковим майном, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року позивач ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_8 про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності на спадщину за законом та усунення перешкод у користуванні спадковим майном.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його племінниця ОСОБА_9. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входила квартира АДРЕСА_1. 23 травня 2013 року він, як спадкоємець третьої черги звернувся до Другої Київської Державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Йому стало відомо про те, що право на квартиру отримав ОСОБА_8 на підставі акту від 2 квітня 2013 року про проведення прилюдних торгів. В подальшому ОСОБА_8 відчужив квартиру ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу посвідченого 1 жовтня 2013 року приватним нотаріусом КМНО Прокудіною Л.Д. В голосіївському РУ ГУ МВС України в м. Києві розслідується кримінальне провадження щодо заволодіння шахрайським шляхом квартирою АДРЕСА_1. В межах кримінального провадження ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві надано інформацію про те, що згідно з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень у відділі не перебували виконавчі документи щодо боржника ОСОБА_9, не проводились прилюдні торги із відчуження спірної квартири та не видавався акт державного виконавця про продаж зазначеної квартири на прилюдних торгах. Спеціалізоване ПП «Нива-В.Ш.» надало інформацію, що не проводило реалізацію вказаної квартири з прилюдних торгів. В межах кримінального провадження ОСОБА_8 подав заяву про залучення його в якості потерпілого, оскільки він не набував на прилюдних торгах спірну квартиру, а виданий на його ім'я паспорт громадянина України для участі у торгах є підробленим. Оскільки за життя ОСОБА_9 квартира не відчужувалась у встановленому законом порядку, то така входить до складу спадщини після смерті останньої, а тому, він як спадкоємець, має право на прийняття спадщини. Його право на квартиру не визнається відповідачем ОСОБА_5, який вважає себе власником квартири, що унеможливлює набуття ним права власності на спірну квартиру шляхом видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом. ОСОБА_5 фактично проживає у спірній квартирі, змінив замки на вхідних дверях, внаслідок чого чинить позивачу перешкоди у доступі до квартири.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 2 червня 2015 року, писку в якому виправлено ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 4 вересня 2015 року, задоволені позовні вимоги ОСОБА_7 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_8 про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності на спадщину за законом та усунення перешкод у користуванні спадковим майном.

Визнано за ОСОБА_7 право власності на квартиру за адресою:АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті його племінниці ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д. за реєстровим №1365, укладений між ОСОБА_8 і ОСОБА_5 від 1 жовтня 2013 року.

Витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_5 квартиру за адресою:АДРЕСА_1.

Виселено ОСОБА_5 із квартири АДРЕСА_1, зобов'язавши останнього передати ОСОБА_7 ключі від дверей зазначеної квартири №64 для безперешкодного доступу до неї.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Додатковим рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року вирішено питання розподілу судових витрат у справі.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_5, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі послався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання ОСОБА_11 не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, у зв'язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у його відсутність відповідно до положень ч.2 ст.305 ЦПК України.

ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримали і просили її задовольнити.

Представники ОСОБА_7- ОСОБА_3, ОСОБА_4 проти доводів апеляційної скарги заперечували і просили рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, виданого відділом реєстрації смерті у м.Києві від 11 січня 2013 року.

Згідно довідки за формою № 3 ОСББ «Прогрес-2» від 23 березня 2013 року за №379 та від 11 липня 2014 року за № 315, ОСОБА_9 була зареєстрована та проживала у двокімнатній квартирі № 64, загальною площею 46,3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1, в період з 27 березня 1982 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1. Крім того, квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_9 на праві власності, що підтверджується реєстраційним посвідченням, виданим Київським міським бюро технічної інвентаризації 26 листопада 1993 року.

Позивач ОСОБА_7 доводиться дядьком померлій ОСОБА_9 згідно Свідоцтва про народження позивача за № 342727 від 16 червня 1978 року, свідоцтва про зміну позивачем прізвища, імені, по-батькові серії НОМЕР_2 від 7 червня 1978 року, повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб ОСОБА_12 та ОСОБА_13 від 22 червня 2013 року за № 6, повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_13 від 30 серпня 2013 року за № 9, архівної довідки Державного архіву Житомирської області від 10 червня 2013 року за № Б/1266, відповідно до яких ОСОБА_9 доводилась донькою ОСОБА_14, батьками якої були ОСОБА_15 та ОСОБА_7, які також приходяться батьками позивачу.

23 травня 2013 року позивач ОСОБА_7 звернувся з заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_9

Друга київська державна нотаріальна контора постановою від 7 травня 2014 року за № 2346/02-31 відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_9 у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Крім того, судом установлено, що після смерті ОСОБА_9 (ІНФОРМАЦІЯ_1) відділом державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві 2 квітня 2013 року складено акт про проведені прилюдні торги, за результатами яких квартиру АДРЕСА_2 набув ОСОБА_8 На підставі вказаного акту на ім'я ОСОБА_8 приватним нотаріусом КМНО 20 червня 2013 року посвідчено свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, за реєстраційним № 2723, та цього ж дня зареєстровано право власності ОСОБА_8 на спірну квартиру згідно витягу № 5144640 із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

1 жовтня 2013 року між ОСОБА_8, за паспортом громадянина України, серії НОМЕР_3, виданого Печерським РУ ГУ МВС України в м.Києві 10 серпня 2005 року, та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який посвідчено приватним нотаріусом КМНО Прокудіною Л.Д., за реєстраційним № 1365, та 4 жовтня 2013 року зареєстровано право власності ОСОБА_5 на спірну квартиру згідно витягу № 10303035 із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно наданих відділом державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві листів від 17 липня 2013 року за № 58510, за № 80648 за даними Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень у відділі не перебували на виконанні виконавчі документи щодо боржника ОСОБА_9, не проводилися прилюдні торги із відчуження квартири АДРЕСА_1 та не видавався акт державного виконавця про продаж зазначено квартири на прилюдних торгах.

Згідно листа спеціалізованого ПП «Нива-В.Ш.», реалізація квартири АДРЕСА_1 з прилюдних торгів в період часу з 1 січня 2013 року по 1 липня 2013 року не проводилась.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що квартира АДРЕСА_1 на момент смерті ОСОБА_9 належала їй на праві власності, є спадковим майном, право на яке належить ОСОБА_7 як спадкоємцю третьої черги з моменту відкриття спадщини. Крім того, суд першої інстанції вважав, що відсутність відповідних документів у ВДВС Шевченківського РУЮ у м.Києві та спеціалізованому ПП «Ніва-В.Ш.» про продаж квартири АДРЕСА_1 з прилюдних торгів не дає підстав вважати, що ОСОБА_8 набув право власності на вказану квартиру на законних підставах, а відтак відчуження спірної квартири ОСОБА_5 від імені ОСОБА_8 відбулося поза волею останнього, що на підставі ст.ст. 203,215 ЦК України є підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсним і витребування спірної квартири у відповідача. Також суд першої інстанції вважав, що вимоги ОСОБА_7 щодо усунення йому перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення відповідача ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1 є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Проте повністю з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_9, якій на праві власності належала квартира АДРЕСА_3 (т.1 а.с.56).

Відповідно до ст.ст. 1269, 1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з часу відкриття спадщини. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

23 травня 2013 року ОСОБА_7 як спадкоємець третьої черги звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті його племінниці ОСОБА_9 (а.с.55 т.1).

Отже, позивач, звернувшись до нотаріуса з заявою, вчинив дії, що свідчать про прийняття ним спадщини після померлої ОСОБА_9 Проте, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_9 у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. (а.с.54 т.1).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що квартира АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_9 вибула із володіння ОСОБА_7, як спадкоємця майна померлої, поза його волею.

Зазначені обставини підтверджуються листами відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві від 17 липня 2013 року (т.1 а.с.213, 215), лисом філії 10 ПП «Нива-В.Ш.» від 18 липня 2013 року (т.1 а.с.214) про те, що реалізація квартири АДРЕСА_4 у період з 1 січня 2013 року по 1 липня 2013 року не проводилась. Відмінність у написанні прізвища ОСОБА_9 в листах ВДВС та ПП «Нива-В.Ш.» не спростовує зазначені в них обставини, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині колегією суддів до уваги не приймаються.

За таких обставин, відсутні підстави вважати, що квартира АДРЕСА_4 була відчужена на прилюдних торгах і ОСОБА_8 у встановленому законом порядку набув на неї право власності.

Враховуючи, що спірна квартира є спадковим майном, право на яку має ОСОБА_7 як спадкоємець майна померлої третьої черги ( спадкоємці першої та другої черги відсутні), але право його не визнається іншими особами, висновок суду першої інстанції про задоволення вимог про визнання за позивачем на підставі ст..392 ЦК України права власності на квартиру АДРЕСА_4, у порядку спадкування є вірним.

Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Право власника на витребування від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов'язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Указана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підставі є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом ст. 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

За встановлених обставин вибуття квартири АДРЕСА_4 поза волею особи, право на яку їй належить у порядку спадкування, вірним є висновок суду про витребування спірної квартири у відповідача ОСОБА_5, який на підставі договору купівлі-продажу від 1 жовтня 2013 року придбав її у продавця, яким зазначено ОСОБА_16

Разом з тим, оскільки ОСОБА_7 не був стороною оспорюваного договору купівлі-продажу спірного майна між ОСОБА_8 та ОСОБА_5, висновок суду про задоволення позовних вимог про визнання цього договору недійсним, є помилковим.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що відсутність вироку або постанови суду у кримінальній справі, де встановлена вина конкретних осіб у шахрайському заволодіння нерухомим майном не дають підстав вважати, що спірна квартира вибула із володіння померлої або позивача незаконним шляхом, колегія суддів відхиляє, оскільки обставини вибуття квартири поза волею осіб, яким належить ця квартира, доводяться письмовими доказами наявними в матеріалах справи, яким суд надав належну правову оцінку.

Встановивши, що ОСОБА_7 є особою, який належить квартира АДРЕСА_4 у порядку спадкування, відповідач ОСОБА_5 перешкоджає позивачу у здійсненні права власності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що порушене право власності підлягає захисту у порядку ст..391 ЦК України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення Голосіївського районного суду м.Києва підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу недійсним, з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

В іншій частині рішення суду ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підлягають відхиленню.

З урахуванням наведеного, керуючись ст. ст. 303, 309, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 2 червня 2015 року - скасувати в частині задоволених позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д., за реєстровим № 1365, укладеного між ОСОБА_16 і ОСОБА_5 від 1 жовтня 2013 року і в цій частині ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: