Провадження № 2/0182/1323/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04.07.2016 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Шестакової З.С.

при секретарі Пометій Є.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_3 Аваль" в особі Дніпропетровської дирекції, ОСОБА_4, третя особа - Орган опіки та піклування Нікопольської міської ради, Приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсним, суд

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом.

02 грудня 2015 року позивач у порядку ст.31 ЦПК України подала до суду уточнений позов, яким остаточно просила суд визнати недійсним кредитний договір № 014/147416/3144/74 від укладений між ОСОБА_4 та ВАТ "ОСОБА_3 Аваль" в особі Дніпропетровської обласної дирекції правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_3 Аваль» від 14 квітня 2008 року та застосувати наслідки недійсності правочину.

Визнати недійсним іпотечний договір від 14 квітня 2008 року № 014/147416/3144/74-ж, укладений між ОСОБА_4 та ВАТ "ОСОБА_3 Аваль" в особі Дніпропетровської обласної дирекції правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_3 Аваль», посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за №883.

В порядку застосування недійсності Договору іпотеки від 14 квітня 2008 року № 014/147416/3144/74-ж, укладеного між ОСОБА_4 та ВАТ "ОСОБА_3 Аваль" в особі Дніпропетровської обласної дирекції правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_3 Аваль»:

- скасувати запис в державному реєстрі іпотек за № 887, об"єкт обтяження: житловий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 53,9 кв. м., та земельну ділянку розміром 0,0125 га, які розташовані за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Ізюмська, будинок 7, що 14 квітня 2008 року був внесений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_5 на підставі іпотечного договору від 14 квітня 2008 року № 014/147416/31474-ж, укладеного між ОСОБА_4 та ВАТ "ОСОБА_3 Аваль" в особі Дніпропетровської обласної дирекції правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_3 Аваль».

- скасувати запис в Єдиному реєстрі заборон відчуження об"єктів нерухомого майна запис за №888, об"єкт обтяження: житловий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 53,9 кв. м., та земельну ділянку розміром 0,0125 га, які розташовані за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Ізюмська, будинок 7.

Свої вимоги мотивує тим, що в період з 2003 року по 2008 рік вона проживала разом однією сім'єю з ОСОБА_4 як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство.

06 листопада 2005 року у них народилася донька ОСОБА_2.

В період спільного проживання ними був придбаний житловий будинок за адресою: вул. Ізюмська, буд. 7, м. Нікополь, Дніпропетровська область за кошти, взяті в кредит у ПАТ «ОСОБА_3 Аваль», згідно кредитного договору № 014/147416/3144/74 про надання кредиту у сумі 164 187,00 грн. (сто шістдесят чотири тисячі сто вісімдесят сім гривень 00 копійок) строком до 14.04.2023 року. Право власності на житловий будинок оформлене на ОСОБА_4

В забезпечення виконання зобов'язань щодо повернення кредитних коштів, між ОСОБА_4 та «ОСОБА_3 Аваль» 14 квітня 2008 року був укладений договір іпотеки № 014/147416/3144/74-ж (надалі договір іпотеки) про передачу банку в іпотеку житловий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 53,9 кв. м, та земельну ділянку розміром 0,0125га, які розташовані за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Ізюмська, будинок 7, що належить на праві власності, згідно договору купівлі - продажу, що посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за №883.

20 вересня 2008 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 .

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 10 вересня 2012 року шлюб між ними було розірвано.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2014 року по справі №182/56701/13-ц було встановлено факт проживання однією сімєю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з серпня 2003 року по 20.09.2008 року без реєстрації шлюбу, визнано будинок № 7 по вул. Ізюмській в м. Нікополі обєктом спільної сумісної власності подружжя, а також визнано за кожним із них право власності по 1/2 частині будинку № 7 по вул. Ізюмська в м. Нікополі Дніпропетровської області як частки в спільному сумісному майні подружжя.

Таким чином, позивач вважає, що при оформленні кредитного договору та договору іпотеки, були грубо порушені їхньої малолітньої дитини ОСОБА_2, оскільки при вчинені правочинів щодо нерухомого майна, право користування яким має її малолітня дитина банк не додержав вимог чинного законодавства, прийнявши рішення щодо укладення кредитного договору та договору іпотеки без врахування прав дружини та дитини чим поставив під загрозу подальше життя.

ОСОБА_1 в судове засідання не з"явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позову наполягає, просить суд її вимоги задовольнити (а.с.122).

ПАТ "ОСОБА_3 Аваль" в особі Дніпропетровської дирекції в судове засідання не з"явився, будучи належним чином повідомлений та 30 червня 2016 року на адресу суду від ПАТ "ОСОБА_3 Аваль" в особі Дніпропетровської дирекції надійшли заперечення, в яких просять суд в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, оскільки правові підстави визнання не дійсним кредитного та іпотечного договору відсутні. Посилання позивача на ту обставину, що у будинку, який є предметом іпотеки проживає та прописана малолітня дитина, чим порушує ОСОБА_6 України «Про охорону дитинства», необґрунтовані оскільки ОСОБА_4 звернувся до банку з заявою про надання кредиту для купівлі нерухомого майна та за наслідком такого звернення 14 квітня 2008 року було укладеного кредитний договір № 014/147416/3144/74, в той ж самий день між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі - продажу, який в подальшому було передано в заставу, тобто ОСОБА_4 став власником нерухомого майна тільки 14 квітня 2008 року, в той час коли в шлюбних відносинах з позивачем не перебував.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник належним чином повідомлені про день розгляду справи, однак в судове засідання не з"явилися, заяв про розгляд справи за їх відсутності на адресу суду не надходило (а.с.110, 123).

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Нікопольської міської ради ОСОБА_8 з позовними вимогами ознайомлений, в судове засідання не з"явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.112).

Приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_5 з позовними вимогами ознайомлений, в судове засідання не з"явився, будучи належним чином повідомлений, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення (а.с.113).

Вивчивши матеріали, оглянувши цивільну справу №182/56701/13-ц суд приходить до наступного висновку.

Як встановлено судом, 14 квітня 2008 року між ОСОБА_4 та ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» було укладено кредитний договір № 014/147416/3144/74 про надання кредиту у сумі 164 187,00 грн. (сто шістдесят чотири тисячі сто вісімдесят сім гривень 00 копійок) строком до 14.04.2023 року (а.с.42-46).

В забезпечення виконання зобов'язань щодо повернення кредитних коштів, між ОСОБА_4 та «ОСОБА_3 Аваль» 14 квітня 2008 року був укладений договір іпотеки № 014/147416/3144/74-ж про передачу банку в іпотеку житловий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 53,9 кв. м, та земельну ділянку розміром 0,0125га, які розташовані за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул.. Ізюмська, будинок 7, що належить на праві власності, згідно договору купівлі - продажу, що посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за №883 (а.с.48-49).

З серпня 2003 року по 20 вересня 2008 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали без реєстрації шлюбу, який згодом 20 вересня 2008 року вони зареєстрували, про що в Книзі реєстрації шлюбів, Відділом реєстрації актів цивільного стану Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, зроблений відповідний актовий запис №637 (а.с.13).

Факт їхнього спільного проживання в період з серпня 2003 року по 20 вересня 2008 року у суду сумніву не викликає, оскільки Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2014 року було встановлено факт проживання однією сімєю, визнано будинок № 7 по вул. Ізюмській в м. Нікополі обєктом спільної сумісної власності подружжя, а також визнано за кожним із них право власності на 1/2 частину вищевказаного житлового будинку як частки в спільному сумісному майні подружжя (а.с.72-76).

Відповідно до статті 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Оскільки, як зазначено вище кредитний договір не потребує обовязкового нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, то посилання позивача на відсутність його письмової нотаріально посвідченої згоди на укладення зазначеного вище кредитного договору є також безпідставними.

Як вбачається з кредитного договору № 014/147416/3144/74 від 14 квітня 2008 року ОСОБА_4 уклав його з цільовим призначенням - на придбання житлового будинку №7 по вул. Ізюмській в м. Нікополі Дніпропетровської області (а.с.14).

При цьому у судовому засіданні та в позові зазначає, що кошти були отриманні в інтересах сім'ї на придбання житлового приміщення.

Позивачем невірно сприйнято та оцінено своє право як одного з подружжя, передбачене ст. 65 СК України щодо надання згоди під час укладання кредитного договору між ОСОБА_4 та ПАТ «ОСОБА_3 Аваль», оскільки ст. 65 СК України визначає відносини між подружжям виключно з підстав розпорядження майном, що є об'єктом спільної сумісної власності. Тобто, коли одним з подружжя вчиняється правочин, наслідком якого є розпорядження вже існуючим спільним майном. В даному випадку кредитний договір не є правочином щодо розпорядження об'єктом спільної власності, адже з укладенням цього договору ніяке спільне майно не вибувало із власності позивача та відповідача, а навпаки були надані кошти у вигляді кредиту, що є фактом набуття майна, а не розпорядження ним. Тобто ч. 2 ст. 65 СК України повинна тлумачитись не окремо, а в контексті ч. 1 цієї статті і взагалі ст. 65 СК України в цілому, щодо предметного регулювання.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов до висновку, що кредитний договір відповідає загальним вимогам, додержання яких необхідне для чинності правочину відповідно до ст. 203 ЦК України.

Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині визнання кредитного договору недійсним.

Щодо визнання іпотечного договору недійсним суд зазначає наступне.

Згідно з правилами ст.572 ЦК в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Окремим видом застави є іпотека. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч.1 ст.575 ЦК).

В пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Згідно ч.ч.2, 3 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Судом встановлено, що кредитний договір та договір іпотеки укладалися одночасно в один день, позивачу було відомо, що відповідач брав кредит саме з метою купівлі житлового будинку для поліпшення житлових умов своєї сімї, іншого житла його сімя не мала, тому відбулась єдина операція, спрямована на зміну житлових умов сімї позивача, в тому числі і їхньої неповнолітньої доньки. Таким чином, суд дійшов висновку, що неповнолітня дитина іпотекодавця має право на користування жилим приміщенням, що передавалося в іпотеку, у звязку із чим при укладенні спірного договору іпотеки необхідно було отримати дозвіл органу опіки та піклування.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Верховного Суду України від 23 грудня 2009 року, постановлену як судом касаційної інстанції

Частиною 6 статті 203 ЦК України передбачено, що правочин, що вчиняється батьками, не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх дітей.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Держава охороняє і захищає права та інтерес дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 16 березня 2016 у справі № 6-3005цс15, при вирішенні справ за позовом в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки, підставами яких позивач визначає порушення ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», необхідно в кожному конкретному випадку: 1) перевіряти в дитини наявність права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце її фактичного постійного проживання; 2) враховувати добросовісність поведінки іпотекодавців щодо надання документів про права дітей на житло, яке є предметом іпотеки, при укладенні оспорюваного договору; 3) з'ясовувати, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки.

Статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. У зв'язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки.

Таким чином укладення батьками правочинів, предметом яких є житлові приміщення, право користування якими мають малолітні або неповнолітні діти, без попередньої згоди органу опіки та піклування є підставою для визнання цих правочинів недійсними, як передбачено статтями 203, 215 ЦК України.

Отже, відсутність попередньої згоди органу опіки та піклування на здійснення будь-якого правочину стосовно нерухомого майна, право власності користування яким мають діти, є підставою для визнання такого правочину недійсним. Відсутність реєстрації дитини не є підставою для відмови в позові. Проте сам по собі факт відсутності попередньої згоди органу опіки та піклування на здійснення будь-якого правочину стосовно нерухомого майна, не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою для визнання недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, яка встановлена частиною шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із частиною шостою статті 203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до статті 8 ЦПК України та статті 3 Конвенції «Про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, суд повинен надавати перевагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоровя, в якому вона проживає.

Частиною першою статті 405 ЦК України визначено, що члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

За змістом цієї статті право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якої вони є; з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї.

Таким чином, вирішуючи питання про визнання недійсним договору суд виходить з вимог статті 405 ЦК України, частини другої статті 177 СК України, статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства»і статей 203, 215 ЦК України, та вважає, що позовні вимоги в частині визнання недійсним іпотечного договору від 14 квітня 2008 року № 014/147416/3144/74-ж, укладений між ОСОБА_4 та ВАТ "ОСОБА_3 Аваль" в особі Дніпропетровської є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи те, що позовна вимога ОСОБА_1 про скасування запису в державному реєстрі іпотек та реєстрі заборон відчуження об"єктів нерухомого майна є похідною від визнання іпотечного договору № 014/147416/3144/74-ж недійсним, тому суд вважає, що позовні вимоги в цій частині є також обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 3,10, 11, 57-60, 88, 209, 212, 214, 215, 217, 218 ЦПК, 15, 16, 319, 321, 526, 575, 593, ст. 63, 75 СК України, ст. 17 Закону України «Про іпотеку», суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати недійсним іпотечний договір від 14 квітня 2008 року № 014/147416/3144/74, укладений між ОСОБА_4 та ВАТ "ОСОБА_3 Аваль" в особі Дніпропетровської обласної дирекції правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_3 Аваль» від 14 квітня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за №883.

Скасувати запис, внесений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_5 в державний реєстр іпотек за № 887, об"єкт обтяження: житловий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 53,9 кв. м., та земельну ділянку розміром 0,0125 га, які розташовані за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Ізюмська, будинок 7.

Скасувати запис внесений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_5 в Єдиний реєстр заборон відчуження об"єктів нерухомого майна запис за №888, об"єкт обтяження: житловий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 53,9 кв. м., та земельну ділянку розміром 0,0125 га, які розташовані за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Ізюмська, будинок 7.

В іншому відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня проголошення через Нікопольський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_6