Справа № 306/2412/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 квітня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого Собослой Г.Г.,

суддів Бондаренка Ю.О., Куцин М.М.,

секретарі Сочка І.І.,

з участю представника ДП «Санаторій «ОСОБА_1»» ОСОБА_2 і представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді справу за апеляційною скаргою Дочірнього підприємства «Санаторій «ОСОБА_1»» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» на заочне рішення Свалявського районного суду від 09 лютого 2016 року по справі за позовом Дочірнього підприємства «Санаторій «ОСОБА_1»» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» до ОСОБА_5, ОСОБА_3, Солочинської сільської ради про визнання недійсним рішення, визнання недійсними державних актів на право приватної власності на земельну ділянку та визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2015 року ДП «Санаторій «ОСОБА_1»» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» звернулося до суду із даним позовом мотивуючи тим, що 19 серпня 1999 року позивачем було отримано спеціальний дозвіл на користування надрами ліцензію №1970, а саме дозвіл на видобування (експлуатацію) підземних мінеральних питних вод, обєкт ліцензування ділянка Голубинського родовища, де розташована свердловина №4-р (4-е). В межах охоронної зони свердловини №4 Голубинського родовища мінеральних вод та в межах залягання корисних копалин загальнодержавного значення Голубинського родовища на праві власності володіє земельною ділянкою ОСОБА_3, згідно Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,37 га від 08 вересня 2006 року. Земельну ділянку ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_5, який набув право власності на земельну ділянку на підставі рішення пятої сесії третього скликання Солочинської сільської ради від 25.07.2006 року «Про затвердження проекту зміни цільового призначення земельної ділянки». Зважаючи на те, що на підставі даного рішення, яке не відповідає вимогам закону, було видано державний акт від 03.08.2006 року на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,37 га на імя ОСОБА_5 для будівництва та обслуговування житлового будинку, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на землю за №049 і просили скасувати такий, як незаконний.

03.08.2006 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Свалявського нотаріального округу ОСОБА_6, а тому просили скасувати даний договір та визнати недійсним державний акт від 08.09.2006 року на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,37 га виданий на імя ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Заочним рішенням Свалявського районного суду від 09 лютого 2016 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду ДП «Санаторій «ОСОБА_1»» подало апеляційну скаргу в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстави передбачені чинним законодавством для відмови у позові відсутні.

Заслухавши пояснення представника ДП «Санаторій «ОСОБА_1»» - ОСОБА_2, який підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, представника ОСОБА_3 ОСОБА_4, який просить рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Встановлено, що 25.07.2006 року пятою сесією третього скликання Солочинської сільської ради було прийнято рішення «Про затвердження проекту зміни цільового призначення земельної ділянки», згідно якого затверджено проект зміни цільового призначення земельної ділянки ОСОБА_5 площею 0,37 га, що розташоване за адресою: с.Солочин, ур.«Біласовиця» Свалявського району із земель сільськогосподарського призначення до земель житлової та громадської забудови (будівництво і обслуговування житлового будинку).

Дана земельна ділянка знаходиться у другій санітарній зоні свердловин Голубинського родовища мінеральних вод.

Статтею 93 Водного кодексу України встановлено, що з метою охорони водних обєктів у районах забору води для централізованого водопостачання населення, лікувальних і оздоровчих потреб встановлюються зони санітарної охорони, які поділяються на пояси особливого режиму (частина перша). Межі зон санітарної охорони водних обєктів встановлюються місцевими радами на їх території за погодженням з державними органами санітарного нагляду, охорони навколишнього середовища, водного господарства та геології (частина друга). Режим зон санітарної охорони водних обєктів встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Рішенням виконавчого комітету Закарпатської обласної ради від 22 січня 1972 року №27 з метою збереження Голубинського родовища мінеральних вод від передчасного псування та бактеріального забруднення були встановлені межі округу і зон гірничо-санітарної охорони ДП «Санаторій «ОСОБА_1»». Згідно з додатком 1 до зазначеного рішення встановлено межі першої зони гірничо-санітарної охорони, зокрема, санаторій «Квітка Полонини» для охорони свердловини мінеральних вод №4-р прямокутник обмежений з північного сходу р.Піня, площею 1,02 га. Крім того, з додатком 1 було встановлено межі другої та третьої зон гірничо-санітарної охорони. Дане рішення було затверджено ОСОБА_7 Міністрів Української РСР від 20.06.1973 року №282, яке було чинною на час існування спірних правовідносин та норми якої на сьогоднішній день не скасовано.

Неконтрольована забудова площ залягання корисних копалин у межах зон гірничо-санітарної охорони та в межах гірничого відводу Голубинського родовища завдає непоправної шкоди унікальному родовищу мінеральних вод загальнодержавного значення, що підтверджується висновком Українського державного геологорозвідувального інституту від 09 квітня 2008 року №436.

Згідно з частинами першою та другою статті 58 КпН (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) забороняється проектування та будівництво населених пунктів, промислових комплексів та інших обєктів без попередньо геологічного вивчення ділянок надр, що підлягають забудові. Забудова площ залягання корисних копалин загальнодержавного значення, а також будівництво на ділянках їх залягання споруд, не повязаних з видобуванням корисних копалин, допускаються тільки у виняткових випадках, лише за погодженням з відповідними територіальними геологічними підприємствами та органами державного гірничого нагляду. При цьому повинні здійснюватися заходи, які б забезпечували можливість видобування з надр корисних копалин.

Відповідно до вимог пунктів 1, 2 і 6 Положення встановлено єдиний порядок забудови площ залягання корисних копалин загальнодержавного значення і є обовязковим для всіх підприємств, установ, організацій та громадян, які здійснюють проектування і будівництво населених пунктів, промислових комплексів та інших обєктів на території України. Забудова площ залягання корисних копалин загальнодержавного значення, а також будівництво на ділянках їх залягання споруд, не повязаних з видобуванням корисних копалин, допускається тільки у виняткових випадках лише за погодженнями з відповідними територіальними геологічними підприємствами та органами державного гірничого нагляду на основі спеціальних дозволів, що видаються відповідними радами народних депутатів, на території яких знаходяться ці корисні копалини. Погоджені матеріали та заяву про надання спеціального дозволу на забудову розглядаються у місячний термін відповідні ради народних депутатів та повідомляють заявника, інші зацікавлені підприємства, установи та організації про своє рішення. Наявність спеціального дозволу посвідчується на копії топографічного плану відміткою у вигляді дозвільного напису за формою згідно з додатком. Дозвіл на забудову реєструється відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до ч.3 ст.20 ЗК України (в редакції чинній на момент існування спірних правовідносин) зміна цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, здійснюються за ініціативою власників земельних ділянок у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Механізм щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, яка перебуває у власності громадянина або юридичної особи, на час існування спірних правовідносин врегульований був Порядком зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2002 року №502 і згідно п.3 визначено сільська, селищна, міська рада або районна держадміністрація розглядає заяву (клопотання) і в разі згоди на зміну цільового призначення земельної ділянки дає дозвіл на підготовку проекту її відведення, складання проекту відведення земельної ділянки, якщо зміні підлягає її частина і перепогодження проекту відведення земельної ділянки з відповідними органами виконавчої влади, якщо зміні цільового призначення підлягає вся земельна ділянка.

Згідно п.6 вищезазначеного Порядку визначено, що проект відведення земельної ділянки погоджується або перепогоджується з органами земельних ресурсів, природоохоронним і санітарно-епідеміологічними органами, органом містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини, а також підлягає державній землевпорядній експертизі, після якої замовник подає проектні матеріали відповідно до сільської, селищної, міської ради або до районної держадміністрації для прийняття рішення.

ОСОБА_7 Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 року за №677 затверджено Порядок розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, яким передбачено, що у разі відведення земельної ділянки для розроблення корисних копалин або забудови територій на площах їх залягання проект погоджується також з органом державного геологічного контролю та органом державного гірничого нагляду.

Таким чином, законодавством передбачено обовязковість погодження проекту зміни цільового призначення земельної ділянки із земель для ведення особистого селянського господарства до земель житлової та громадської забудови, що розміщена в межах залягання Голубинського родовища мінеральних вод.

Рішення Солочинської сільської ради від 25.07.2006 року про затвердження проекту зміни цільового призначення земельної ділянки (площа 0,37 га за адресою с.Солочин, ур.«Біласовиця») із земель сільськогосподарського призначення до земель житлової та громадської забудови прийнято без жодного погодження з відповідними територіальними геологічними підприємствами та органами державного гірничого нагляду і суперечить вимогам ч.1 та ч.2 ст.58 Кодексу України «Про надра», пунктів 1, 2 і 6 Положення про порядок забудови площ залягання корисних копалин загальнодержавного значення, пунктів 3 і 6 Порядку зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб та абз.2 пункту 9 Порядок розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Оскільки вищезазначене рішення Солочинської сільської ради є незаконним, а тому і державний акт на право власності на земельну ділянку наданого ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,37 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, який видано на підставі незаконного рішення сільської ради, також є незаконним.

Отже, правовстановлюючий документ на спірну земельну ділянку ОСОБА_5, яким є рішення Солочинської сільської ради від 25.07.2006 року та документ, який підтверджував на момент відчуження земельної ділянки ОСОБА_3 право власності ОСОБА_5 підлягають визнанню недійсними і договір купівлі продажу укладений між ОСОБА_5 і ОСОБА_3 суперечить вимогам ст.ст.116 ч.1, 126 ч.1, 132 ч.2 п «г» і у відповідності до вимог ст.203 ч.1, 215 ч.1 ЦК України є підставою для визнання такого договору та виданий на його підставі ОСОБА_3 державний акт на право власності на земельну ділянку від 08.09.2006 року недійсним.

При постановленні рішення, суд першої інстанції не звернув увагу на вищезазначені вимоги законів і рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у відповідності до п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України, яким позовні вимоги слід задовольнити із вищезазначених підстав.

Керуючись ст.ст.307, 309, 316 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Санаторій «ОСОБА_1»» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» задовольнити.

Заочне рішення Свалявського районного суду від 09 лютого 2016 року скасувати.

Позов задовольнити.

Визнати недійсним рішення Солочинської сільської ради від 25.07.2006 року «Про затвердження проекту зміни цільового призначення земельної ділянки», яким затверджено проект зміни цільового призначення земельної ділянки ОСОБА_5 площею 0,37 га розташованою за адресою: с.Солочин, урочище «Біласовиця» Свалявського району Закарпатської області.

Визнати недійсним державний акт серії ЗК №059634 від 03.08.2006 року на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,37 га виданий ОСОБА_5 для будівництва та обслуговування житлового будинку, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на землю за №049.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 03.08.2006 року укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, який посвідчений приватним нотаріусом Свалявського нотаріального округу ОСОБА_6.

Визнати недійсним державний акт серії ЗК №006442 від 08.09.2006 року на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,37 га, що виданий на імя ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на землю №059.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді:

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Закарпатської області ОСОБА_8