Ухвала

іменем україни

23 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Гримич М.К., Іваненко Ю.Г.,

КафідовоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із указаним позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_4 на свою користь інфляційні втрати в сумі 33 744 грн 81 коп., понесені ним у зв'язку із невиконанням ОСОБА_4 рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 січня 2014 року, залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області 12 червня 2014 року, яким стягнуто з ОСОБА_4 на його користь грошові кошти у розмірі 80 930 грн передані у якості авансу.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного Дніпропетровської області від 06 червня 2016 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов'язання у загальному розмірі 33 501 грн 81 коп.

У задоволенні решти позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 січня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області 12 червня 2014 року, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти, передані у якості авансу, у розмірі 80 930 грн, які є борговим зобов'язанням.

12 червня 2014 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було видано виконавчий лист, на підставі якого було відкрито виконавче провадження.

Також судами встановлено, що ОСОБА_4 не виконує рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 січня 2014 року, яке набрало законної сили.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що ОСОБА_4 не виконує рішення суду, яке набрало законної сили, а отже зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановлення індексу інфляції за весь час прострочення, як цього вимагає положення ст. 625 ЦК України.

Колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Грошові зобов'язання охоплюють усі сфери суспільного життя і виникають насамперед у сфері приватноправових (цивільно-правових) відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом цієї норми правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобов'язанням.

Згідно із ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, відповідно до ч. 5 якої у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-1946цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Ухвалюючи рішення про застосування положень ст. 625 ЦК України, суди правильно виходили з того, що у зв'язку зі стягненням на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 січня 2014 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошових коштів, переданих у якості авансу, між сторонами виникли грошові зобов'язання.

За таких обставин, перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2015 року та ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2016 року, оскільки судові рішення законні та обґрунтовані, а доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька

Судді: М.К. Гримич

Ю.Г.Іваненко

О.В. Кафідова

І.М. Фаловська