Провадження №22-ц/784/1880/16
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 486/1661/15-ц Головуючий І інстанції Савін О.І.
Провадження № 22-ц/784/1880/16 Доповідач Темнікова В.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2016 року Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Миколаївської області в складі :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Лівінського І.В., Маляренко І.Б.,

при секретарі Тищенко Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «ОТП Факторинг Україна» на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 06 липня 2016 року у цивільній справі за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання недійсним кредитного договору, -

В С Т А Н О В И Л А :

В вересні 2015 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду з даним позовом, в якому посилалось на те, що 20.03.2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ «ОТП Банк» був укладений Кредитний договір № ML-402/022/2008, відповідно до якого Банк надав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 50750 доларів США на споживчі цілі строком до 20.03.2018 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань вказаного Догвору, 09.06.2008 року між Банком та ОСОБА_2 укладено Договір іпотеки РML-402/022/2008, згідно з яким відповідачка ОСОБА_2 передала в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме: чотирикімнатну квартиру № 10, що знаходиться за адресою: Миколаївська область, м. Южноукраїнськ, бульвар Цвіточний, будинок №3. Також 20.03.2008 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № SR-402/022/2008, згідно з яким останній зобовязався відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_2 її боргових зобовязань. 20.07.2011 року між Банком та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено Договір купівлі-продажу кредитного портфелю та Договір про відступлення права вимоги. Згідно з вищевказаними договорами Банк відступив, а позивач прийняв право вимоги за Кредитним договором та Договором іпотеки. В порушення умов Кредитного договору та додатків до нього, ОСОБА_2 неодноразово допускала порушення термінів повернення кредиту, нарахованих процентів за користування кредитом і згодом зовсім припинила виконувати свої обов'язки за Кредитним договором в частині сплати тіла кредиту, в звязку з чим на адресу ОСОБА_2 було надіслано досудову вимогу про погашення заборгованості. Оскільки ОСОБА_2 не виконала умови кредитного договору та додаткових договорів до нього банком була надіслана досудова вимога про погашення заборгованості за Кредитним договором поручителю ОСОБА_1, який також не виконав зазначеної вимоги. Тому, станом на 28.07.2015 року заборгованість ОСОБА_2 по кредиту за Кредитним договором складає 17589,47 доларів США, що еквівалентно 388063,77 грн, а також сума належної до сплати пені складає 104138,36 грн. На підставі викладеного, а також з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за Кредитним договором № ML -402/022/2008 від 20.03.2008 р., що в гривневому еквіваленті дорівнює 492202,13 грн., яка складається з : суми заборгованості за кредитом - 17589,47 доларів США, що еквівалентно 388063,77 грн., а також суми пені, що складає 104138,36 грн. Також позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме : чотирикімнатну квартиру № 10, що знаходиться за адресою: Миколаївська область, м. Южноукраїнськ, бульвар Цвіточний, буд. 3, що належить ОСОБА_2 на праві власності шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

В січні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», в якій посилалась на те, що 20.03.2008 року між нею та ПАТ «ОТП Банк» укладено кредитний договір, у відповідності до якого банк надав їй 50750 доларів США на споживчі цілі, строком до 20.03.2018 р. 20.07.2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфеля та договір про відступлення права вимоги. Також, зазначила, що відповідач не надав їй інформацію про повну сукупну вартість кредиту, не попередив про відповідні валютні ризики та не надав застережень щодо можливих та/або очікуваних змін курсу національної валюти по відношенню до валюти кредитного договору. Тобто банк не надав ОСОБА_2 інформації відносно предмету договору, яка необхідна для здійснення свідомого вибору щодо валюти кредиту, у договорі про надання споживчого кредиту не визначено, що валютні ризики, пов'язані з підвищенням вартості валюти зобов'язання (долару США), покладені тільки на позичальника. Крім того, вказані умови договору позбавили споживача реальної можливості отримати перед укладенням договору інформацію стосовно загальної вартості кредиту. Отже, не надавши необхідну, достовірну та своєчасну інформацію про отриману продукцію, та відповідні валютні ризики, Банк поставив ОСОБА_2 в нерівні з банком умови, які в подальшому призвели до значного подорожчання продукції за кредитним договором, яку ОСОБА_2 отримав у банку. На момент укладення договору про надання споживчого кредиту у Банка була відсутня індивідуальна ліцензія, видана НБУ на використання іноземної валюти при здійсненні платежів за вказаним Договором, що є порушенням ст. 5 Декрету КМУ №15- 93.Тому, на підставі викладеного ОСОБА_2 просила суд визнати недійсним кредитний договір № ML -402/022/2008 від 20.03.2008 року.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 06 липня 2016 року позовну заяву ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено частково. Судом стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № ML-402/022/2008 від 20.03.2008 р., яка в гривневому еквіваленті становить 492 202,13 грн., що складається з: суми заборгованості за кредитом 17 589,47 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на 28.07.2015 р. складає 388 063,77 грн.; суми пені 104 138,36 грн., та судового збору в розмірі 3 654 грн. В задоволенні позовних вимог в частині звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2, відмовлено. В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання недійсним кредитного договору № ML-402/022/2008 від 20.03.2008 р. відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати в частині стягнення з нього заборгованості за кредитним договором, суми пені і судового збору та ухвалити нове рішення, яким відмовити ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Крім того, не погодившись з зазначеним рішенням, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» також звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати в частині відмови в задоволені позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та ухвалите нове рішення по суті позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1, заяву про залишення її без розгляду не підтримала, надавши пояснення, аналогічні змісту апеляційної скарги, просила її задовольнити, скасувати рішення в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 та відмовити позивачу в позові у звязку з тим, що спір врегульовано після ухвалення рішення судом першої інстанції.

Інші учасники процесу до судового засідання не зявилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:

Приймаючи рішення по справі, суд виходив з того, що 20 березня 2008 року між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк», яке змінило назву на ПАТ «ОТП Банк», був укладений Кредитний договір № ML-402/022/2008, згідно з яким банк зобовязався надати ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 50 750 доларів США на споживчі цілі строком до 20.03.2018 р., а ОСОБА_2 зобовязалася повернути суму кредиту, плату за користування кредитом, сплатити комісію, штрафні санкції, витрати та збитки банку (включаючи, але не обмежуючись, неодержані доходи) у звязку з неналежним виконанням своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором та інші платежі, якщо такі матимуть місце. Того ж дня, з метою забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_2 за даним кредитним договором між банком та ОСОБА_2 було укладено Договір іпотеки PML-402/022/2008, згідно з яким остання передала в іпотеку банку нерухоме майно чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 76,8 кв.м та житловою площею 49,7 кв.м, яка належить ОСОБА_2 на праві власності. Крім того, також з метою забезпечення виконання зобовязань відповідачем ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором 20.03.2008 р. між банком та ОСОБА_1 було укладено Договір поруки № SR-402/022/2008, згідно з яким останній зобовязався відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_2 її боргових зобовязань перед кредитором за кредитним договором в повному обсязі. В подальшому між ОСОБА_2 та Банком неодноразово укладалися додаткові договори: Додатковий договір № 1 від 15.01.2009 р., Додатковий договір № 2 від 16.12.2009 р. про внесення змін та доповнень до Кредитного договору № ML-402/022/2008 від 20.03.2016 р., встановлювалися нові графіки платежів, а також Додатковий договір № 2 до Договору поруки № SR-402/022/2008 від 20.03.2008 р.

Крім того, судом було встановлено, що 20 липня 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено Договір купівлі-продажу кредитного портфелю та Договір про відступлення права вимоги, за яким ПАТ «ОТБ Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за Кредитним договором № ML-402/022/2008 від 20.03.2016 р. та Договором іпотеки PML-402/022/2008 від 20.03.2008 р. Відповідно до Кредитного договору № ML-402/022/2008 від 20.03.2008 р. розміром та валютою кредиту є 50 750 доларів США. Згідно кредитної заявки ОСОБА_2 просила ЗАТ «ОТП Банк» надати їй кредит саме в цій валюті в розмірі 50 750 доларів США. ЗАТ «ОПТ Банк» було отримано генеральну банківську ліцензію № 191 від 02.03.1998 р. на право здійснення банківських операцій, визначених ч. 1 та п.5-11 ч. 2 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», серед яких передбачено право здійснювати операції з валютними цінностями. Невідємною частиною цієї ліцензії є Дозвіл № 191-1 від 08.11.2006 р. з додатком, в якому наведено перелік операцій, які має право здійснювати відповідач з валютними цінностями. Банк перед одержанням ОСОБА_2 кредиту в письмовій формі ознайомив її з умовами кредитування по програмі «Кредит на відновлення капіталу (споживчі цілі)» та надав інформацію щодо орієнтовної сукупної вартості кредиту (Додаток №1), наявних в банку форм кредитування та відмінностей між ними, у тому числі між зобовязаннями споживача, переваг та недоліків запропонованих схем кредитування, про що свідчить підпис ОСОБА_2 в інформаційному листку, копія якого надана суду представником банку. На підставі викладеного суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 за зустрічною позовною заявою є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Свої зобовязання за кредитним договором банк виконав, надавши ОСОБА_2 кредит в сумі 50 750 доларів США. В свою чергу ОСОБА_2 в порушення умов кредитного договору та додатків до нього неодноразово допускала порушення термінів повернення кредиту, нарахованих процентів за користування кредитом, у звязку з чим у неї перед позивачем виникла заборгованість, яка станом на 28.07.2015 р. складає 17 589,47 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на 28.07.2015 р. становить 388 063,77 гривень. Відповідно до п.п. 4.1.1 Кредитного договору № ML-402/022/2008 від 20.03.2016 р. за порушення прийнятих на себе зобовязань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим договором строки, позичальник зобовязаний сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобовязань за кожний день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до просрочених сум. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 28.07.2015 р. заборгованість ОСОБА_2 по пені становить 104 138,36 гривень. У звязку з порушенням ОСОБА_2 умов кредитного договору та додатків до нього, неодноразовим порушенням термінів повернення кредиту, нарахованих процентів за користування кредитом позивачем на адресу ОСОБА_2 за вих. № 200409141 від 31.03.2015 р. була надіслана досудова вимога про погашення заборгованості за Кредитним договором № ML-402/022/2008 від 20.03.2016 р. (Вимога про усунення порушення), в якій позивач вимагав достроково виконати боргові зобовязання за кредитним договором в повному обсязі протягом 30 календарних днів з дати отримання цієї вимоги шляхом сплати на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» залишку заборгованості за кредитом - 17 982.08 доларів США. Однак, на час розгляду справи заборгованість відповідачкою ОСОБА_2 сплачена не була.

Також суд виходив з того, що відповідно до ст. 1 Договору поруки № SR-402/022/2008 від 20.03.2008 р. поручитель зобовязався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобовязань перед кредитором за кредитним договором в повному обсязі таких зобовязань. В Договорі поруки № SR-402/022/2008 від 20.03.2008 р. сторони домовилися, що поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутися з вимогою про виконання боргових зобовязань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно (ст. 1 Договору поруки № SR-402/022/2008 від 20.03.2008 р.). Так як, мало місце невиконання ОСОБА_2 умов кредитного договору та додаткових договорів до нього банком була надіслана поручителю ОСОБА_1 за вих. № 200409142 від 31.03.2015 р. досудова вимоги про погашення заборгованості за Кредитним договором № ML-402/022/2008 від 20.03.2016 р. (Вимога про усунення порушення) з вимогою достроково виконати боргові зобовязання ОСОБА_2 за кредитним договором в повному обсязі протягом 30 календарних днів з дати отримання цієї вимоги шляхом сплати на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» залишку заборгованості за кредитом 17 982,08 доларів США (а. с. № 30), але до тепер вимога позивача відповідачем ОСОБА_1 не виконана.

Тому суд дійшов висновку, що вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 є законними та обґрунтованими. В судовому засіданні знайшов підтвердження факт порушення відповідачами умов кредитного договору, додаткових договорів до нього, договору поруки та норм цивільного законодавства України. Крім того, заперечуючи проти позовних вимог банку відповідачі згадували про позовну давність, однак не просили суд її застосувати. Оскільки відповідачі були не згодні з розрахунком заборгованості та пені, наданим банком, за їх клопотанням була призначена судова бухгалтерсько-економічна експертиза, яка через відсутність сплати рахунку за проведення експертизи та з не наданням додаткових документів не була проведена.

Що стиосується вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, то суд дійшов висновку про необгрунтованість даних позовних вимог, так як згідно Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 р. не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.Оскільки, квартира АДРЕСА_3 загальною площею 76,8 кв.м, що належить відповідачу ОСОБА_2 є предметом іпотеки та виступає як забезпечення її зобов'язань за споживчим кредитом, наданим їй кредитною установою в іноземній валюті, а також загальна площа даного нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв. метрів та використовується відповідачем як місце постійного проживання, тому, на думку суду, в даному випадку є підстави застосування положень вищевказаного Закону та відмови у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ніким із учасників процесу не оскаржене в установленому законом порядку. Згідно п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року „Про практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується. Тому рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову апеляційним судом не переглядається взагалі.

В ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції позивач відмовився від своєї апеляційної скарги на рішення суду, в якій він просив скасувати рішення суду в частині відмови в задоволені позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. Дана відмова від апеляційної скарги прийнята судом та провадження по справі в цій частині закрито. Тому рішення і в частині відмови у задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки не непереглядається апеляціцйним судом в межах даного апеляційного провадження.

Розглядаючи справу тільки в межах доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1, колегія суддів вважає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що відповідачі під час розгляду справи хоч і згадували про позовну давність, однак не просили суд її застосувати, оскільки із змісту заперечень на позовну заяву ( а. с. 84-88) відповідачка ОСОБА_2 просила застосувати строки позовної давності, вважаючи, що оскільки позивач звернувся до суду з позовом 28.07.2015р., то вимоги до 28.07.2012р. не підлягають задоволенню через пропуск строку позовної давності. Як убачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом 01.09.2015р. Згідно розрахунку заборгованості ( а. с. 27) заборгованість по відсоткам погашена в повному обсязі, а останній платіж по погашенню заборгованості за тілом кредиту в сумі 142,68 доларів США було здійснено 08.06.2015р. Як убачається з тексту кредитного договору, сторонами в ньому фактично встановлений і графік погашення заборгованості за кредитним договором. Тобто, сторони встановили, як строк дії договору, так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк до 20.03.2018р. Таким чином, графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. З урахуванням викладеного, строк позовної давності про стягнення заборгованості за тілом кредиту позивачем не пропущено.

Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, яке визначається ст.. 610 ЦК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 551 ЦК України та умов кредитного договору за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1 % від простроченої суми за кожен день прострочення. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За правилами ст.. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до повного виконання зобов'язання. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Отже аналіз норм ст.266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) в межах одного року перед зверненням кредитора до суду при наявності підстав для її нарахування здійснюється у межах строку позовної давності, її стягнення понад рік у разі подання заяви про застосування строку позовної давності можливе за умови поновлення цього строку. Згідно розрахунку заборгованості по пені, доданому до позовної заяви, позивач просить стягнути пеню за період з 28.07.2014р. по 28.07.2015р. До суду позивач звернувся 01.09.2015р. Заборгованість позивач просив стягнути станом на 28.07.2015р. Тому пеня підлягала стягненню в межах строків позовної давності за період з 01.09.2014р. по 28.07.2015р., а не за весь період, як зазначено судом в рішенні суду. Крім того, згідно зазначеного розрахунку пені, вона здійснена позивачем в доларах США і потім остаточна сума пені за весь період була переведена в гривневий еквівалент по курсу НБУ на 28.07.2015р. Судом стягнуто суму пені, визначену зазначения чином, що не відповідає діючому законодавству, так як розмір пені повинен був визначатися в гривневому еквіваленті за кожен період прострочення окремо по курсу НБУ, який був на час визначення пені по кожному платежу окремо. Зазначене свідчить про те, що рішення суду в частині стягнення пені не відповідає вимогам закону, а тому підлягає скасуванню.

Висновки суду стосовно необхідності стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту відповідають обставинам справи та діючому законодавству, яке регулює спірні правовідносини.

Однак, на час розгляду справи в апеляційному порядку відповідачка ОСОБА_2 добровільно сплатила заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором в сумі 445110,86 грн. та судові витрати в сумі 7673,40грн., що підтверджується наданими суду квитанціями ( а. с. 306) та інформацією ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про те, що заборговансть за кредитним договором погашена на погоджених умовах, а саме сплатою заборгованості по тілу кредиту та прощенням залишку заборгованості по пені.

Враховуючи зазначені вище обставини, апеляційний суд вважає недоцільним залишати в силі і рішення суду стосовно стягнення заборгованості за телом кредиту з ОСОБА_1, так як це може призвести до подвійного виконання кредитного зобовязання відповідчами у разі допуску рішення суду до примусового виконання. Тому рішення суду в частині стягнення заборгованості за кредитом з ОСОБА_1 слід скасувати та постановити нове рішення про відмову у їх задоволенні у звязку з добровільним погашенням боржником заборгованості за кредитним договором.

Керуючись ст.303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 06 липня 2016 року в оскаржуваній частині, а саме в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором № ML-402/022/2008 від 20.03.2008 р., яка в гривневому еквіваленті становить 492 202,13 грн. та складається з: суми заборгованості за кредитом 17 589,47 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на 28.07.2015 р. складає 388 063,77 грн.; суми пені 104 138,36 грн., та судового збору в розмірі 3 654 грн., скасувати та постановити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом у сумі 492202 грн. 13 коп. відмовити.

Рішення набирає законної сили негайно після його проголошення, але може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів після його проголошення в касаційному порядку.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

СУДДІ: