Провадження № 2/127/382/16
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

15 лютого 2016 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі: головуючого судді Жмудя О.О., при секретарі Шарапанівському Р.П.,

за участі позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та сятгнення коштів,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3, в якій просила розірвати шлюб укладений між позивачем та відповідачем 15 березня 2013 року та стягнути з відповідача частину коштів, витрачених на придбання житла в сумі 20000,00 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 15 березня 2013 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 491.

Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Сімейне життя між сторонами не склалось, і з вересня 2013 року сторони не проживають однією сім'єю, не ведуть спільного господарства та фактично не перебувають в шлюбних відносинах. Внаслідок постійних непорозумінь стався розлад сімейних стосунків, сім'я розпалась і відновленню стосунки не підлягають, тому подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе.

Разом з тим, позивач в позовній заяві зазначила, що після одруження між нею та відповідачем було досягнуто згоди про те, що всі гроші отримані на весіллі та кошти, які відповідач візьме на роботі у формі цільової позики, сторони використають на придбання житла для мами відповідача, а вона в свою чергу, віддасть сторонам свою квартиру, яка мала б стати спільним майном позивача та відповідача. Під час шлюбу відповідач, під поручительство позивача, отримав на роботі кредит в сумі 30 000 грн. на придбання житла, проте вказані кошти відповідач використав не за призначенням. Однак угоди про добровільне відшкодування частини коштів, що мали бути витрачені на придбання майна, що є спільною власністю подружжя, між сторонами не досягнуто, в силу чого позивач змушена звернутися до суду із вказаним позовом.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просили суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач в судові засідання, призначені на 11.01.2016р., 27.01.2016р. та 15.02.2016р. не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час, дату, місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Конверти з повістками про виклик до суду повернулися на адресу суду з відміткою відділення поштового зв'язку «за закінченням терміну зберігання», що розцінюється судом, як належне повідомлення особи про дату, та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Таким чином, з урахуванням приписів ст.ст. 169, 224 ЦПК України суд прийшов до висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і позивач не заперечила проти такого порядку розгляду справи.

Згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову виходячи з наступного.

15 березня 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис за № 491 та підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1, виданого 15 березня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області (а.с. 4).

Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, виданого 12 листопада 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області (а.с. 5).

Сімейне життя між сторонами не склалось, шлюб існує формально і відновленню стосунки не підлягають, тому подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе.

Згідно із ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може пред'явити один із подружжя.

Згідно із ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно із ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в частині розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Таким чином, при реєстрації розірвання шлюбу прізвище відповідача слід залишити «ОСОБА_1».

Що стосується позовних вимог, в частині стягнення з відповідача 20000 грн., витрачених на придбання житла, то вказані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано достатніх та належних доказів на підтвердження вказаних позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 110, 112, 113, 115 СК України, ст.ст. 10, 57, 60, 88, 169, 197, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, що зареєстрований 15 березня 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис за № 491.

При реєстрації розірвання шлюбу прізвище позивача зазначити «ОСОБА_1».

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 243,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.О. Жмудь