Справа № 304/880/16-ц
Провадження № 2/304/323/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2016 рокум. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Шешені М. О.,

при секретарі - Гарайдич Р.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сімерківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області та ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, у якому, з урахуванням поданих уточнень, просить визнати за ним право власності на дворогосподарство за адресою: АДРЕСА_1 Перечинського району Закарпатської області в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3, яке складається з житлового будинку літ.А, літньої кухні літ.Б, воріт з хвірткою літ№1, огорожі літ.№2, колодязю літ.І. Свої позовні вимоги мотивує тим, що домогосподарство АДРЕСА_1 належало на праві спільної сумісної власності його батькам - ОСОБА_1, 1923 року народження та ОСОБА_4, 1926 року народження, оскільки таке було побудовано та введено в експлуатацію ними під час їх шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_6 року помер ОСОБА_1, після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається з 1/2 частини вищевказаного домогосподарства. Спадщину за ОСОБА_1 у відповідності до ЦК УРСР прийняли в рівних частинах його дружина ОСОБА_4 та син ОСОБА_3, так як проживали з померлим на день його смерті. ІНФОРМАЦІЯ_7 померла ОСОБА_4, після смерті якої спадщину прийняв ОСОБА_3, оскільки проживав разом з нею. Таким чином ОСОБА_3 став власником дворогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 (1/4 частину успадкував після смерті батька ОСОБА_1, а 3/4 частини - після смерті матері ОСОБА_4.). З 2007 року позивач проживав без прописки з братом ОСОБА_3 за вищевказаною адресою, а від так після смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_8 року фактично прийняв спадщину. Оскільки він є спадкоємцем за законом всього майна померлого брата ОСОБА_3, тому просить позов задовольнити.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 не з'явилися, однак останній подав заяву, у якій просить справу розглядати без їх участі, уточнені позовні вимоги підтримують повністю та просять такі задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання також не з'явилася, подала заяву, в якій просить розглядати справу без її участі.

У судове засідання ОСОБА_2 також не з'явилася, однак подала заяву, в якій просить справу розглядати без її участі, повністю відмовляється від своєї частки права власності на вказане в справі майно на користь позивача.

Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Так, у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 за час шлюбу побудували житловий будинок з надвірними господарськими спорудами АДРЕСА_1 Перечинського району Закарпатської області, який відповідно до ст.112 ЦК УРСР та ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю України належав їм на праві спільної сумісної власності.

Також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 року помер ОСОБА_1, після смерті якого відкрилася спадщина, яка складалася з 1/2 частини вищевказаного домогосподарства. Заповіту на випадок своєї смерті померлий не залишив.

Крім цього встановлено, що на день смерті ОСОБА_1 і впродовж шести місяців у спадковому будинку проживали його дружина ОСОБА_4 та син ОСОБА_3

Відповідно до п.5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року правила книги шостої ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання цим Кодексом чинності.

Як роз'яснено в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Таким чином, оскільки спадщина за спадкодавцем ОСОБА_1 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_6 року і строк на її прийняття закінчився до набрання чинності ЦК України (01 січня 2004 року), тому суд вважає необхідним для вирішення питання спадкування за таким застосувати норми ЦК УРСР.

Відповідно до ст.548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно ст.549 цього Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Відповідно до ст.ст.524, 525, 529 ч.1 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно до ст.527 ЦК Української РСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_4 та ОСОБА_3, як спадкоємці першої черги за законом, постійно проживали з покійним у спадковому будинку на час відкриття спадщини та продовжували там жити і після його смерті, протягом строку, встановленого статтею 549 ЦК Української РСР не відмовилися від неї, а тому вважаються такими, що прийняли спадщину у рівних долях, тобто по 1/2 частині.

Крім цього встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_7 померла ОСОБА_4, внаслідок чого відкрилася спадщина на 3/4 частини спірного будинку (1/2 частина належала їй на праві спільної сумісної власності, а 1/4 частину успадкувала після смерті чоловіка). Заповіту на випадок своєї смерті померла не залишила.

Оскільки спадщина за спадкодавцем ОСОБА_4 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_7 і строк на її прийняття закінчився до набрання чинності ЦК України (01 січня 2004 року), тому суд вважає необхідним для вирішення питання спадкування за такою застосувати норми ЦК УРСР з раніше викладених підстав.

Також встановлено, що на день смерті ОСОБА_4 та впродовж шести місяців в будинку АДРЕСА_1 Перечинського району Закарпатської області був зареєстрований та проживав її син ОСОБА_3

Оскільки ОСОБА_3, як спадкоємець першої черги за законом, постійно проживав з покійною у спадковому будинку на час відкриття спадщини та продовжував там жити і після її смерті, протягом строку, встановленого статтею 549 ЦК Української РСР не відмовився від неї, а тому вважається таким, що прийняв спадщину.

Разом з цим, ОСОБА_3 (рідний брат позивача) помер ІНФОРМАЦІЯ_8 року. Після його смерті відкрилася спадщина на вищезазначений житловий будинок (1/4 частину успадковано після смерті батька, а 3/4 частини - після смерті матері). Заповіту на випадок своєї смерті померлий не залишив.

Як вбачається з довідки Сімерківської сільської ради Перечиснького району №142 від 04 квітня 2016 року, позивач ОСОБА_1 протягом останніх дев'яти років проживає без прописки за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки позивач ОСОБА_1 на час відкриття спадщини проживав з покійним братом у спадковому будинку, протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України не відмовився від її прийняття, а тому вважається таким, що прийняв спадщину.

Крім цього встановлено, що позивачу ОСОБА_1, як єдиному спадкоємцю за законом за покійними на спадкове майно, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в абзаці 3 п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Отже, з урахуванням вищевикладеного та того, що позивач ОСОБА_1 прийняв спадщину, однак у нього існують певні перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, а тому суд, використовуючи винятковий спосіб його захисту - визнання права власності на спадкове майно, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Тому, керуючись п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст.ст. 112, 524 - 527, 529, 548, 549 ЦК Української РСР, ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, ст.ст.328, 1216, 1217, 1220, 1221, 1222, 1223, 1258, 1268, 1269, 1270, 1275 ЦК України, ст.ст.1, 2, 4, 6, 7, 10, 11, 57-60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Сімерківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області та ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, право власності на дворогосподарство за адресою: АДРЕСА_1 Перечинського району Закарпатської області, яке складається з житлового будинку літ.А, літньої кухні літ.Б, воріт з хвірткою літ№1, огорожі літ.№2, колодязю літ.І., в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: Шешеня М. О.