АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6695/16 Справа № 206/2307/16 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Рудь В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Пономарь З.М., Повєткіна В.В.

при секретарі: Назаренко А.С.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 20 липня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Придніпровська товарна біржа, про визнання договору купівлі-продажу дійсним,

В с т а н о в и л а :

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Придніпровська товарна біржа про визнання договору купівлі-продажу дійсним(а.с.2-4).

Позивачка зазначала, що 17 вересня 1997 року між її чоловіком ОСОБА_5 та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 на виконання біржевого контракту, зареєстрованого на Придніпровській товарній біржі 17.09.1997 року за №281-Н, був укладений договір №281-НД/281-Н купівлі-продажу домоволодіння, житловою площею 38,6 кв.м за адресою вул.Шереметьєва, буд.18 в м.Дніпропетровську.

Домоволодіння належало продавцям ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину №3-1022 від 31.05.1991 року, виданого нотаріусом Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 та зареєстрованого в БТІ м.Дніпропетровська за №13-79 від 01.09.1997 року.

Договір купівлі-продажу зареєстровано в бюро технічної інвентаризації, що підтверджується реєстраційним посвідченням за реєстраційним №79 від 22 жовтня 1997 року і записано в реєстрову книгу №13.

На час укладання договору, у вересні 1997 року, як її чоловіку так і продавцям, не було відомо, що правочин у відповідності до ст.47 ЦК України РСР (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст.15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають.

Фактично правочин обома сторонами повністю був виконаний: відповідачами було звільнено домоволодіння, зняті з реєстрації, передані ключі, а вони сімєю в'їхали до вказаного будинку та стали там проживати. Ні заперечень, ні зауважень ніхто із сторін по правочину не заявляв, а тому вони вважають себе добросовісними покупцями.

За вказаною адресою вони зареєструвались 05.02.1998 року.

04 січня 2012 року помер чоловік ОСОБА_5, після його смерті звернулась до нотаріальної контори з заявою для оформлення своїх спадкових прав на домоволодіння.

Постановою державного нотаріуса Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що договір нотаріально не посвідчений. Також нотаріусом видано документ, який підтверджує, що станом на 15 вересня 2015 року спадкоємицею після смерті чоловіка є вона, ОСОБА_2.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_2 просила визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна №281-НД/281-н від 17.09.1996 року, укладений на Придніпровській товарній біржі між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, за яким ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 продали, а ОСОБА_5 купив будинок №18 по вул.Шереметьєвській в м.Дніпропетровську.

Заочним рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 20 липня 2016 року в задоволенні позову відмовлено(а.с.52-53).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права(а.с.57-59).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню. Разом з тим, колегія суддів вважає необхідним змінити обгрунтування відмови в задоволенні позову з наступних підстав.

Згідно ст.ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

По справі встановлено, що 17 вересня 1997 року на Придніпровській товарній біржі між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна за №281-НД/281-Н від 17 вересня 1997 року, за яким ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, як продавці, продали, а ОСОБА_5, як покупець, купив домоволодіння, житловою площею 38,6 кв.м за адресою вул.Шереметьєва, буд.18 в м.Дніпропетровську(а.с.5).

Вказане домомолодіння належало продавцям ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину №3-1022 від 31.05.1991 року, виданого нотаріусом Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 та зареєстрованого в БТІ м.Дніпропетровська за №13-79 від 01.09.1997 року(а.с.5).

Згідно реєстраційного посвідчення від 22 жовтня 1997 року Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації свідчить, що житловий будинок, розташований в м.Дніпропетровську по вул.Шереметьєва за №18 в цілому зареєстрований за гр.ОСОБА_5 на праві особистої власності на підставі договору купівлі-продажу від 17 вересня 1997 року, та записаний в реєстрову книгу №13 за реєстровим №79 від 22 жовтня 1997 року(а.с.6).

04 січня 2012 року ОСОБА_5 помер(а.с.10)

За змістом постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15 грудня 2015 року державний нотаріус Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 відмовив ОСОБА_2, що зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: м.Дні- пропетровськ, вул.Шереметьєвська,18, після чоловіка ОСОБА_5, який помер 04 січня 2012 року, що мешкав за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Шереметьєвська, 18, з тих підстав, що спадкоємець надав правовстановлюючий документ, а саме договір купівлі-продажу нерухомого майна за №281-НД/281-Н від 11.09.1997 року, який не був нотаріально посвідчений(а.с.8).

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні позову про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна №281-НД/281-н від 17.09.1997 року, що укладений на Придніпровській товарній біржі, суд виходив із відсутності підстав, передбачених ч.2 ст.47 ЦК України(в редакції 1963 року)для визнання угоди дійсною.

Разом з тим, погоджуючись з висновком суду про відмову в задоволенні позову, колегія суддів вважає необхідним змінити обгрунтування відмови в задоволенні позову з наступних підстав.

Так, способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст.16 ЦК України, за змістом якої особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст.16 ЦК з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

Як видно із справи, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 договір купівлі-продажу нерухомого майна за №281-НД/281-Н від 17 вересня 1997 року, за яким ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, як продавці, продали, а ОСОБА_5, як покупець, купив домоволодіння, житловою площею 38,6 кв.м за адресою вул.Шереметьєва, буд.18 в м.Дніпропетровську, не оспорюється, що підтвердила в судовому засіданні апеляційної інстанції продавець ОСОБА_3

Право власності померлого 04 січня 2012 року ОСОБА_5 на вказаний будинок зареєстровано у передбаченому станом на час його реєстрації порядку, зокрема Дніпропетровським міжміським бюро технічної інвентаризації, про що свідчить реєстраційне посвідчення від 22 жовтня 1997 року про право власності ОСОБА_5 на житловий будинок, розташований в м.Дніпропетровську по вул.Шереметьєва за №18(а.с.6). Вказане реєстраційне посвідчення також не оспорюється.

Із змісту позовних вимог ОСОБА_2 вбачається, що спір пов'язаний з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Шереметьєвська,18, після чоловіка ОСОБА_5, який помер 04 січня 2012 року.

Отже, наведені обставини свідчать про наявність правовідносин, пов'язаних із спадкуванням після смерті ОСОБА_5, які вирішуються у іншому передбаченому законом порядку.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність на підставі п.4 ст.309 ЦПК України змінити рішення суду в частині обгрунтування відмови ОСОБА_2 в задоволенні позову та вважати підставою для відмови у задоволенні позову невірно обраний ОСОБА_2 спосіб захисту порушеного права.

Підстав для скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.303,307,308,309,315 ЦПК України колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Заочне рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 20 липня 2016 року змінити в частині обгрунтування відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Придніпровська товарна біржа, про визнання договору купівлі-продажу дійсним.

В іншій частині заочне рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 20 липня 2016 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий-

Судді-