У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Рівненської області від 06 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до дошкільного навчального закладу

№ 1 «Теремок», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Рокитнівська селищна рада Рокитнівського району Рівненської області, про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з роботи, зобов'язання працевлаштування, стягнення середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернулася до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що наказом від 01 лютого 2011 року № 4 вона була прийнята на посаду практичного психолога дошкільного навчального закладу №1 «Теремок» на період відпустки по догляду за дитиною іншою працівниці.

Наказом від 04 грудня 2015 року №78 позивача звільнено з посади у зв'язку із закінченням строку трудового договору. Вважає звільнення незаконним, оскільки на час звільнення син позивачки

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 потребував домашнього догляду до 05 листопада 2016 року, що підтверджується довідкою Рокитнівської ЦРЛ від 05 листопада 2015 року № 23, про що відповідача було завчасно повідомлено.

Незаконне звільнення з роботи викликало в позивача стан глибокого занепокоєння і знервованості, адже в сім'ї позивача двоє малолітніх дітей, чоловік не працює, майнове становище нестійке і існує загроза добробуту сім'ї. Посилює душевні переживання і те, що втрата роботи негативно вплине на її професійну спроможність. У зв'язку з хвилюваннями погіршився стан її здоров'я. Заподіяну матеріальну шкоду оцінює в розмірі трьох мінімальних заробітних плат.

Посилаючись на норми ч. 3 ст. 184 КЗпП України, роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, викладені у п. 9 постанови від

06 листопада 1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» та ст. 237-1 КЗпП України, позивач просила визнати незаконним та скасувати наказ завідуючої дошкільним навчальним закладом

№1 «Теремок» від 04 грудня 2015 року №78 про звільнення з роботи у зв'язку із закінченням строку дії трудового договору, зобов'язати відповідача працевлаштувати позивача відповідно до вимог законодавства про працю, стягнути з відповідача на користь позивача

3 654 грн. на відшкодування моральної шкоди та середній заробіток за період з 07 грудня 2015 року по день ухвалення судового рішення.

Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 14 січня 2016 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ завідуючої дошкільним навчальним закладом № 1 «Теремок» від 04 грудня 2015 року № 78 про звільнення ОСОБА_2 з посади практичного психолога у зв'язку із закінченням строку дії договору.

Зобов'язано дошкільний навчальний заклад № 1 «Теремок» працевлаштувати ОСОБА_2 відповідно до вимог законодавства про працю.

Стягнуто з дошкільного навчального закладу № 1 «Теремок» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за період з 07 грудня

2015 року по 14 січня 2016 року у розмірі 1 221 грн 48 коп. та моральну шкоду у розмірі 1218 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 06 квітня 2016 року скасовано рішення суду першої інстанції в частині визнання незаконним та скасування наказу про звільнення ОСОБА_2 з посади практичного психолога у зв'язку із закінченням строку дії трудової угоди та стягнення середнього заробітку та моральної шкоди та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі скаржник, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною 1 статті 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ознайомившись із змістом касаційної скарги та змістом оскаржуваного судового рішення, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог. Посилання відповідача про відсутність вакантних посад у навчальному закладі та відмову позивачки від запропонованої роботи судом не було взято до уваги.

Скасовуючи наказ про звільнення та стягуючи середню заробітну плату за час вимушеного прогулу та моральну шкоду суд виходив з неправомірності дій відповідача.

Разом з тим, суд дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача заробітної плати, оскільки відповідач не має ознак юридичної особи, Рокитнівська селищна рада є засновником дошкільного дитячого закладу № 1 «Теремок» є, що перебуває на її балансі та утриманні за рахунок селищного бюджету, не є відокремленою юридичною особою, а штатний розпис затверджується щорічно головою селищної ради.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині визнання незаконним та скасування наказу про звільнення та стягнення середнього заробітку та моральної шкоди та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що невиконання підприємством (установою, організацією), яке провело звільнення обов'язку по працевлаштуванню протягом трьох місяців, є підставою для покладення на нього відповідно до частини другої ст. 232 КЗпП України обов'язку надати на цьому або іншому підприємстві роботу, яку може виконувати працівниця, а не про поновлення на попередній роботі.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 184 Кодексу Законів про працю України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Оскільки, згідно з положеннями ст. 235 КЗпП України підставою для поновлення працівника на роботі є його звільнення без законних підстав, то у разі невиконання власником підприємства (установи, організації) або уповноваженим ним органом протягом трьох місяців обов'язку по працевлаштуванню звільненого працівника за пунктом

2 ст. 36 КЗпП України, зокрема вагітної жінки, за заявою такої особи може вирішуватися спір не про поновлення на роботі, а про виконання зобов'язання по працевлаштуванню.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вірно визначився з характером спірних правовідносин, які виникли між сторонами, надав їм належну правову оцінку, правильно застосував норму права до спірних правовідносин та обгрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновки суду апеляційної інстанції і не дають підстав для висновку, що судом апеляційної інстанції були допущені порушення норм процесуального права чи не правильно застосована норма матеріального права.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Рівненської області від 06 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до дошкільного навчального закладу

№ 1 «Теремок», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Рокитнівська селищна рада Рокитнівського району Рівненської області, про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з роботи, зобов'язання працевлаштування, стягнення середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Попович