АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/663/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : Марцішевська О.М.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоВасиленко Л. І.
суддівБородійчука В. Г. , Демченка В. А.
при секретаріАнкудінові О. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні власністю,

в с т а н о в и л а :

29 жовтня 2015 р. ОСОБА_8 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що він є власником 29/200 частини будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору дарування від 09.03.2005 р.

Рішенням Народного суду м. Черкаси №2-1544 від 26.10.1971 р. було проведено реальний розподіл домоволодіння, АДРЕСА_1. між співвласниками: ОСОБА_9 (частка 2/3) та ОСОБА_10, ОСОБА_11 (частка 1/3).

За цим рішенням ОСОБА_9 виділено в натурі в якості 2/3 домоволодіння по АДРЕСА_1 в основній частині житлового будинку літ. «А-І» приміщення «2-3» площею 12.0 кв.м., приміщення «3-3» площею 11,9 кв.м., частину приміщення «1-5» площею 6,7 кв.м., що складало 63 % в основній частині житлового будинку літ. «А-І». Також їй було виділено прибудову літ. «а», сарай літ. «б», погріб літ. «Д», погріб літ. «Е», вбиральну літ. «Ж», 2/3 частини огорожі «№ 1-4», 2/3 частини водоколонки «І», що складало 71/100 домоволодіння.

ОСОБА_10 та ОСОБА_12 виділено в натурі в якості 1/3 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 в основній частині житлового будинку літ. «А-І» приміщення 1-4 площею 12,5 кв.м., частину приміщення «1-5» площею 5,4 кв.м., що складало 37 % в основній частині житлового будинку літ. «А-І». Також їм було виділено сарай літ. «Б», погріб літ. «Г», вбиральню літ. «В», 1/3 частину огорожі «№ 1-4», 1/3 частину водоколонки «І», що складало 29/100 домоволодіння.

Присадибна земельна ділянка площею 737 кв.м. також була розділена між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 і ОСОБА_11, а саме: двір площею 409 кв.м. залишено в спільному користуванні. Сад площею 326 кв.м. розподілено згідно часток співвласників так, як показано на схемі розподілу, запропонованою БТІ червоною тушшю: ОСОБА_9 виділено в користування земельну ділянку № 1. ОСОБА_10 та ОСОБА_12 виділено в користування ділянку № 2.

На даний час він являється власником 29/200 частини будинковолодіння на підставі договору дарування частини будинку від 09 березня 2005 р.

Вважає, що на даний час відповідач ОСОБА_6 незаконно володіє житловим приміщенням 1-4 площею 12,5 кв.м., частини приміщення 1-5 площею 5,4 кв. м., що складає 37% будинку, та 1-1 площею 7,7 кв.м., 1-2 площею 8,1 кв.м.,1-3 площею 8,7 кв.м., що складає загальною площею 24,5 кв.м. Також сараєм «Б», погрібом «Г», вбиральнею «В», 1/3 частини огорожі 1-4,1/3 частини водоколонки, що складає 29/100 частин будинковолодіння.

Просив суд зобов'язати відповідача ОСОБА_6 не чинити йому перешкод у користуванні власністю, а саме вище вищезазначеними приміщеннями. Зняти паркан та двері із замком, що ведуть до вказаного приміщення, а також звільнити кімнату від речей.

11 січня 2016 р. позивач звернувся до суду з заявою про збільшення позовних вимог, та просив виділити частину володінні в натурі за фактичним користуванням відповідних жилих приміщень, виділити частину земельної ділянки в натурі згідно рішення суду від 29.10.1971 р., установити межі між співвласниками з подальшою приватизацією без згоди відповідачки.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 січня 2016 р. в задоволенні клопотання позивача ОСОБА_8 про прийняття до розгляду заяви про виділ в натурі частини домоволодіння, земельної ділянки, установлення меж між співвласниками - відмовлено.

18 січня 2016 р. позивач подав до суду заяву про уточнення позовних вимог в якій просив установити порядок користування житловими приміщеннями 1-4 площею 12,5 кв.м., частини приміщення 1-5 площею 5,4 кв. м., що складає 37% будинку, та 1-1 площею 7,7 кв.м., 1-2 площею 8,1 кв.м.,1-3 площею 8,7 кв.м., що складає загальною площею 24,5 кв.м. Також установити порядок користування земельною ділянкою, яка складає 37% , установити межі між співвласниками та подальша їх приватизація без згоди відповідача. Зобов'язати відповідача не чинити позивачу перешкод в користуванні власністю, а саме житловим приміщенням: 1-4 площею 12,5 кв.м., частини приміщення 1-5 площею 5,4 кв. м., що складає 37/200 будинку та ? частини таких приміщень: та 1-1 площею 7,7 кв.м., 1-2 площею 8,1 кв.м.,1-3 площею 8,7 кв.м., що складає загальною площею 24,5 кв.м. також сараєм «Б» , погрібом «Г», вбиральнею «В», 1/3 частину огорожі 1-4, 1/3 частину водоколонки.

Ухвалою Соснівського суду м. Черкаси від 21 січня 2016 р. в задоволенні клопотання позивача ОСОБА_8 про прийняття до розгляду заяви про встановлення порядку користування житловим будинком, встановлення порядку користування земельною ділянкою - відмовлено.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 січня 2016 р. позовні вимоги ОСОБА_8 задоволені частково.

Зобов'язано ОСОБА_6 усунути перешкоди ОСОБА_8 в користуванні 29/200 частиною житлового будинку по АДРЕСА_1 шляхом надання доступу до приміщень житлового будинку 1-4 площею 12,5 кв.м. та частини приміщення 1-5 площею 5,4 кв.м. згідно з схемою розподілу житлового будинку від 29 вересня 1971 р. та рішенням народного суду м. Черкаси від 26 жовтня 1971 р.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 судові витрати по оплаті судового збору в сумі 487,20 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, в частині задоволених позовних вимог, ОСОБА_6 через свого представника ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати дане рішення та ухвалити нове рішення яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

При цьому зазначила, що, ухваливши оскаржуване рішення, районний суд фактично надав ОСОБА_8 в одноосібне користування приміщення житлового будинку 1- 4 та частину приміщення 1-5, не зазначивши при цьому, що таке право має і ОСОБА_6, так як вказане майно знаходиться у спільній частковій власності.

Судом не взято до уваги той факт, що між сторонами немає виділення частки приміщення 1-4 та частини приміщення 1-5, а отже немає чіткого розподілу на якій площі вказаних приміщень знаходяться частини, які належать їй та позивачу, оскільки вона також має право на спірні приміщення житлового будинку.

Крім того, суд першої інстанції необґрунтовано стягнув з ОСОБА_6 на користь позивача судові витрати в сумі 487,20 грн., оскільки його позовні вимоги були задоволені частково.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_8 та представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення .

Задовольняючи частково позовні вимоги та зобов'язуючи відповідача усунути перешкоди позивачу у користуванні 29/200 частиною житлового будинку по АДРЕСА_1 шляхом надання доступу до приміщень житлового будинку 1-4 та частини приміщення 1-5, згідно з схемою розподілу житлового будинку від 29 вересня 1971 р. та рішенням народного суду м. Черкаси від 26 жовтня 1971 р., суд першої інстанції виходив з того, що на підставі судового рішення від 26 жовтня 1971 р. співвласником даних приміщень став ОСОБА_11, правонаступником якого є позивач, який після придбання в 2005 р. 29/200 частин домоволодіння набув прав користування приміщеннями житлового будинку в тому ж обсязі, що і попередній власник ОСОБА_13

Відмовляючи в задоволенні інших позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що набуття у власність в установленому законом порядку ОСОБА_11, правонаступником якого є позивач, права власності на побудовані в 1970 р. приміщення 1-1, 1-2, 1-3 спірного житлового будинку документально не підтверджено, рішенням суду від 26.10.1971 р. зазначені приміщення ОСОБА_12 у власність не виділялись. Виділені ж ОСОБА_12 надвірні споруди, до набуття позивачем права власності, прийшли у непридатний стан, у зв'язку з чим відповідачем на їхньому місці були збудовані нові, що позивачем не оспорювалось.

Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що стягненню з відповідача підлягають судові витрати по оплаті судового збору в сумі 487,20 грн., пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, оскільки зазначені судові витрати понесені позивачем, що підтверджено документально.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Разом з тим судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права в частині розподілу судових витрат між сторонами, що у відповідності до ст. 309 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду саме в цій частині.

Згідно з частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена, зокрема особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Звертаючись з позовом до суду, позивач посилався на те, що він є власником 29/200 частин будинковолодіння в АДРЕСА_1, а відповідач є власником 71/100 частини даного будинковолодіння. Незважаючи на те, що судовим рішенням від 26.10.1971 р. між попередніми співвласниками був проведений реальний розподіл спірного будинковолодіння в натурі, проте рішення суду не було фактично виконане. ОСОБА_6 у 2012 р. звернулась в суд з позовом до нього про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що він є правонаступником 29/200 частини житлового приміщення ОСОБА_11 та займає житлові приміщення, які згідно до рішення суду повинні належати їй як правонаступнику ОСОБА_9 Рішенням суду від 17.02.2015 р. його зобов'язано не чинити ОСОБА_6 перешкоди в користуванні житловими приміщеннями 3-3 та приміщеннями загального користування 3-2 і 3-1. Оскільки приміщення 1-4 та частина приміщення 1-5 рішенням суду від 26.10.1971 р. були виділені ОСОБА_12, правонаступником якого він є, та ОСОБА_10, правонаступником якого є відповідач, однак спірні приміщення на даний час перебувають в одноосібному користуванні відповідача, просив суд усунути перешкоди в користуванні даними приміщеннями зобов'язавши відповідача не чинити перешкод в користуванні власністю.

Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

Відповідно до положень статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до вимог статей 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

У пункті 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 N 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності (законного володіння). Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_8 є власником 29/200 частини будинковолодіння АДРЕСА_1. ОСОБА_6 є власником 171/200 його частини.

Будинок з добудованими приміщеннями та надвірними спорудами знаходиться на земельній ділянці розміром 737 кв.м., що надана в постійне користування на підставі рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради за № 165 від 19 жовтня 1953 р.

Рішенням народного суду м. Черкаси № 2-1544/71 від 26 жовтня 1971 р. у цивільній справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про реальний розподіл будинковолодіння було проведено реальний розподіл в натурі будинководіння по АДРЕСА_1 між співвласниками ОСОБА_9 та ОСОБА_10 і ОСОБА_11

За вказаним рішенням ОСОБА_9 виділено в натурі в житловому будинку літ. А-І приміщення 2-3 площею 12.0 кв.м., приміщення 3-3 площею 11,9 кв.м, частину приміщення 1-5 площею 6,7 кв.м, прибудову літ. «а», сарай літ. «б», погріб літ. «Д», погріб літ. «Е», вбиральну літ. «Ж», 2/3 частини огорожі № 1-4, 2/3 частини водоколонки «І», що складає 71/100 домоволодіння.

ОСОБА_10 та ОСОБА_12 виділено в натурі в житловому будинку літ. «А-І» приміщення 1-4 площею 12,5 кв.м., частину приміщення «1-5» площею 5,4 кв.м., сарай літ. «Б», погріб літ. «Г», вбиральню літ. «В», 1/3 частину огорожі № 1-4, 1/3 частину водоколонки «І», що складає 29/100 домоволодіння, по 29/200 частини кожному.

На ОСОБА_9 покладено спорудження дверного отвору з приміщення 3-3 в приміщення 1-5 згідно схеми розподілу інвентар бюро, а також закладку дверного отвору з приміщення 1-4 в приміщення 1-5.

На ОСОБА_10 та ОСОБА_11 покладено зняття печі та спорудження на її місці дверного отвору з приміщення 1-4 в приміщення 5а.

Земельна ділянка площею 737 кв.м. також була розділена між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 і ОСОБА_11, а саме: двір площею 409 кв.м. залишено в спільному користуванні. Сад площею 326 кв.м. розподілено згідно часток співвласників так, як показано на схемі розподілу, запропонованою БТІ червоною тушшю: ОСОБА_9 виділено в користування земельну ділянку № 1. ОСОБА_10 та ОСОБА_12 виділено в користування ділянку № 2. а. с. 6, 7, 68.

На 8 та 9 аркушах справи наявна схема розподілу спірного житлового будинку та схема розподілу земельної ділянки від 29.09.1971 р.

Відповідно до договору дарування від 06 липня 1982 р. ОСОБА_9 подарувала, а ОСОБА_10 прийняв у дар 71/100 частину будинку з відповідною частиною надвірних споруд, отже за життя частка власності ОСОБА_10 була збільшена до 171/200 частину домоволодіння.

ОСОБА_6, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 2-7175, від 21 жовтня 1987 р., як спадкоємиць ОСОБА_10, є власником 171/200 частини вищевказаного будинковолодіння, що належали померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Черкаською державною нотаріальною конторою 17.06.1970 р. за № 1-4737, рішення нарсуду м. Черкаси № 2-1544 від 26.10.1971 р., договору дарування, посвідченого, Першою Черкаською держнотконторою 06.07.1982 р. за № 2-5418 та зареєстрованого в ЧБТІ за № 5488. а. с. 82.

У 1995 р. ОСОБА_11 подарував своїй дочці ОСОБА_14 29/200 частин будинку з відповідною частиною надвірних споруд по АДРЕСА_1, які не були виділені в натурі окремо із 29/100 частин домоволодіння, що згідно з рішенням суду від 26 жовтня 1971 р. виділені ОСОБА_10 та ОСОБА_12

09 серпня 2004 р. ОСОБА_14 подарувала ОСОБА_15 та ОСОБА_16 29/200 частин будинку з відповідною частиною надвірних споруд по АДРЕСА_1, які не були виділені в натурі із 29/100 частин домоволодіння.

Відповідно до договору дарування частини житлового будинку від 09 березня 2005 р. ОСОБА_15 та ОСОБА_16 подарували, а ОСОБА_8 прийняв у дар 29/200 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходяться по АДРЕСА_1. а. с. 11, 12.

При вирішенні спору колегія суддів враховує і те, що рішенням апеляційного суду Черкаської області від 17 лютого 2015 р. були задоволені позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та зобов'язано ОСОБА_8 не чинити ОСОБА_6 перешкоди у користуванні власністю, а саме житловим приміщенням 3-3, та приміщеннями загального користування 3-2 і 3-1. При цьому суд апеляційної інстанції виходив саме з того, що відповідно до висновків експертизи фактичне користування сторонами приміщеннями абсолютно не відповідає тому, яке встановлено рішенням народного суду м. Черкаси від 26 жовтня 1971 р., яким проведено реальний поділ, зокрема всього будинку. а. с. 64-67.

Враховуючи викладене, те що належна позивачу 29/200 частина не виділена в натурі, порядок користування спірними приміщеннями не встановлений, разом з тим з урахуванням того, що вказані приміщення в складі 29/100 частки рішенням суду від 26 жовтня 1971 р. були виділені у спільну власність ОСОБА_12 та ОСОБА_10, при відчуженні в подальшому співвласники не вирішували питання встановлення порядку користування співвласниками 29/100 частиною житлового будинку чи її виділення в натурі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що, на час вирішення спору, виділені судом у 1971 р. ОСОБА_10 та ОСОБА_12 приміщення 1-4 та частина приміщення 1-5 перебувають у спільному користуванні позивача та відповідача, а отже і їх права у користуванні спірними приміщеннями є рівними, у зв'язку з чим відсутні підстави для обмеження позивача, як правонаступника ОСОБА_11, в користуванні ними.

В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржувалось.

За викладеного колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає безпідставним посилання особи, що подала апеляційну скаргу, а саме представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на те, що оскаржуваним рішенням суд фактично надав ОСОБА_8 право одноосібного доступу до спірних житлових приміщень, не зазначивши, що таке ж право має і ОСОБА_6

Так, суд першої інстанції дійшов висновку та у рішенні констатував, що спірні приміщення перебувають у спільному користуванні співвласників ОСОБА_6 та ОСОБА_8 та їх права у користуванні даними приміщеннями є рівними. У зв'язку з наведеним у відповідача відсутні правові підстави для обмеження позивача у користуванні ними.

Щодо стягнення судом першої інстанції судового збору з відповідача на користь позивача у розмірі 487,20 грн., то колегія суддів вважає, що до такого висновку суд прийшов з порушенням норм процесуального законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Згідно пп. 2 ч. 2 ст. 4 до Закону України «Про судовий збір» ставки судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подається фізичною особою, встановлюється у розмірі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Станом на 01.01.2015 р. розмір мінімальної заробітної плати складав 1218,00 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом 29.10.2015 р. позивачем був сплачений судовий збір двома квитанціями, а саме 243,60 грн. та 243,60 грн., а всього 487,20 грн., саме у розмірі визначеному приведеним законом.

Після усунення недоліків, відповідно до ухвали судді від 04 листопада 2015 р. якою позовну заяву було залишено без руху, позовна заява містила вимогу немайнового характеру - зобов'язання відповідача не чинити перешкоди у користуванні власністю з переліком відповідних приміщень у житловому будинку та надвірних споруд.

Рішення судом першої інстанції у даній справі прийнято щодо часткового задоволення позовних вимог немайнового характеру - про зобов'язання усунути перешкоди в користуванні частиною житлового будинку.

Згідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, зокрема якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

У відповідності до роз'яснень викладених у п. 36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 17.10.2014, № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом N 3674-VI).

Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

Суд першої інстанції дійшов висновку про пропорційність стягнення судових витрат, проте фактично стягнув їх у повному розмірі з відповідача.

Враховуючи викладене судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, рішення суду до зміни, шляхом скасування в частині стягнення судових витрат та ухвалення, в цій частині, нового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у сумі 243, 60 коп. (з розрахунку 487,20 : 2 = 243,60)

В іншій частині рішення необхідно залишити без змін, так як судом, по суті спору, повно та всебічно перевірені надані сторонами докази, дана їм належна оцінка у рішенні, які належним чином мотивовані і за своїм змістом та формою відповідають вимогам матеріального та процесуального закону.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,.

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 січня 2016 року змінити.

В частині стягнення судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 судові витрати в сумі 243, 60 коп.

В іншій частині рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 січня 2016 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :