Справа № 446/987/16 Головуючий у 1 інстанції: Котормус Т.І.
Провадження № 22-ц/783/4484/16 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Струс Л.Б., Цяцяка Р.П.

секретаря: Бадівської О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Кам»янка-Бузького районного суду Львівської області від 26 травня 2016 року у справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з Міського комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» боргу по заробітній платі, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою суду у прийнятті заяви ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з міського комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» боргу по заробітній платі відмовлено.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі покликається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду, порушення судом норм процесуального права. Зазначає, що ст. 96 ЦПК України передбачено перелік вимог, за якими може бути видано судовий наказ, і однією з таких вимог є вимога про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати (п. 1 ч. 1 ст. 96 ЦПК України). Вказує, що ним заявлені вимоги до боржника, які боржник не оспорює і з таких вимог не вбачається спір про право. Заява або клопотання особи зі сторони, яка не є учасником процесу, ні стороною трудових відносин не є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу. Просить ухвалу суду скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про дату та час судового засідання, що підтверджується розпискою представника відповідача та рекомендованим повідомленням про вручення позивачу судової повістки (а.с.21), від Міського комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства»надійшло письмове клопотання про розгляд справи без участі його предстваника, тому відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові справи, який згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України здійснюється без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відмовляючи у прийнятті заяви ОСОБА_2 про видачу судового наказу, суд першої інстанції керувався п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України та виходив з того, що має місце спір про право.

Відповідно до положень ст.95 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст.96 цього Кодексу.

Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, який належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

Статтею 96 ЦПК України визначені вимоги, за якими може бути видано судовий наказ, а саме: 1) заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати; 2) заявлено вимогу про компенсацію витрат на проведення розшуку відповідача, боржника, дитини або транспортних засобів боржника; 3) заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості; 4) заявлено вимогу про присудження аліментів на дитину в розмірі тридцяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов'язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших зацікавлених осіб; 5) заявлено вимогу про повернення вартості товару неналежної якості, якщо є рішення суду, яке набрало законної сили, про встановлення факту продажу товару неналежної якості, ухвалене на користь невизначеного кола споживачів.

Пунктом 2 ч.3 ст.100 ЦПК України встановлено, що суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі якщо із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п.12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №14 від 23 грудня 2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати (пункт 1 частини першої статті 96 ЦПК), судовий наказ може бути видано не лише на суму заборгованості із заробітної плати, а й на суму компенсації за порушення строків її виплати, оскільки вона входить до структури заробітної плати (Закон України від 24 березня 1995 року N 108/95-ВР «Про оплату праці», Закон України від 19 жовтня 2000 року N 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»). До заяви має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо. Не допускається розгляд вимог про стягнення заробітної плати у разі наявності спору щодо розміру заборгованості чи права на її отримання.

Наявність спору про право (пункт 2 частини третьої статті 100 ЦПК), яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб'єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб'єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги (п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 14 від 23 грудня 2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження»).

Колегія суддів вважає, що надана заявником довідка про нараховану йому заробітну плату за квітень 2016 року в сумі 2500 грн. з врахуванням інформації про те, що рішенням Кам'янка-Бузької міської ради від 20.12.2013 р. №19 припинено юридичну особу МКП УЖКГ у зв'язку з ліквідацією підприємства, а питання про переведення чи звільнення працівників керівником вказаного підприємства не вирішено, не є доказом правильного та безспірного нарахування заборгованості, а також права на її отримання.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що надані заявником документи не можуть слугувати доказом безспірності заборгованості боржника МКП «Управління житлово-комунального господарства» перед ОСОБА_2., а тому оскаржена ухвала суду є законною та обґрунтованою.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, висновків суду не спростовують, а тому колегія суддів не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваної ухвали, яка постановлена з дотриманням вимог закону.

Крім того, судова колегія зазначає, що відмова у прийнятті заяви про видачу судового наказу не позбавляє заявника можливості звернутися до суду із позовною заявою про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати (ч.3 ст.118 ЦПК України).

Керуючись п.1 ч.2 ст. 307, ч.1 ст. 312, п.4 ч.1 ст. 314ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Кам»янка-Бузького районного суду Львівської області від 26 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий М.М. Шандра

Судді Л.Б. Струс

Р.П. Цяцяк