Провадження № 2/641/989/2016 Справа № 641/893/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова, у складі :

головуючого судді - Мельник І.М.

за участю секретаря Севостянова О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву позовну ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Комінтернівського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_4, в які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь грошову суму в розмірі 300960,00 гривень.

В обґрунтування позивач посилається на те, що разом із відповідачкою, яка є рідною донькою позивачці, 28 березня 2006 року продали дві земельні ділянки у Росії у Бєлгородській області по 500 000 російських рублів за кожну земельну ділянку на загальну суму 1 000 000,00 російських рублів (один мільйон російських рублів), які були конвертовані в американські долари згідно даних ЦБ РФ по курсу 1 американський долар = 27,77 російських рублів, загальною сумою 36000 доларів США, які були в той же день позивачкою передані по розписці від 28.03.2006 р. на зберегання відповідачці. В подальшому відповідачка зайнала у позивачки у борг за розпискою від 20.06.2008 р. строком на 7 (сім) років 18000 доларів США, які знаходились на зберіганні у відповідачки вдома за розпискою від 28.03.2006 року, та відповідачка уклала договір купівлі-продажу від 20.06.2008 року автомобіля MITSUВISHI, модель AUTLENDER, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, VIN 3 JMBXLCW6W8Z003361, рік випуску 24 червня 2008 року, за ціною 203187 (двісті три тисячі сто вісімдесят сім) гривень 00 копійок. За купівлю вищевказаного автомобіля марки MITSUBISHI відповідачкою (який було оформлено на праві влансоті на ОСОБА_4) було сплачено саме 36000 доларів США (з яких 18000 доларів США відповідачка зайнала у позивача та 18000 доларів США належало відповідачці на праві особистої власності, та які були ними отримані від продажу земельних ділянок у Росії у Бєлгородській області 28.03.2006 року) та заощадження позивачки, яка отримувала і отримує пенсію у Росії у конвертації до української валюти у розмірі 5000,00 грн (п'ять тисяч грн.). 18000 доларів США станом на 20.06.2008 р. згідно курсу 7,25 гривень/1 доллар США становило суму еквивалентну 130 500,00 гривень. 20.06.2015 року сплив строк у 7 років за розпискою від 20.06.2008 року (договір займу укладений між позивачкою та відповідачкою на 18000 доларів США), тому у липні 2015 року позивачка звернулась до відповідачки з вимогою про повернення належних їй грошових коштів у розмірі 18000 доларів США. Але позивачка отримала від відповідачки відмову та пояснення, що відповідачка не може повернути позивачці грошові кошти, які займала відповідачка у позивачки за розпискою від 20.06.2008 року, тому що вони були витрачені відповідачкою на придбання вищевказаного автомобіля MITSUВISHI, який було оформлено на праві власності на колишнього чоловіка відповідачки ОСОБА_4, а тому відповідачка порадила позивачці звернутись до суду щодо визнання права власності на 1/2 частину вищевказаного автомобіля MITSUВISHI з метою повернення боргу у 18000 доларів США. Враховуючи те, що станом на 04.02.2015 року за даними НБУ 1 Доллара США коштує 16,72 грн., то 18 000 доларів США станом на 04.02.2015 р. становить 300 960,00 грн., тому позивачка просить суд стягнути з відповідачки вказану суму грошових коштів з метою захисту своїх майнових прав, які були порушені відповідачкою.

Позивач та представник позивача подали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, підтведжували вищевказані обставини та просили задовольнити їх змінені позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач та представник відповідача подали заяви про розгляд справи за їх відсутності та повністю визнали обставини зазначені позивачкою у її зміненому позові та визнали в повному обсязі змінені позовні вимоги позивачки та не заперечували проти їх задоволення.

Третя особа в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справу за його відсутності не надавав.

Суд, дослідивши матеріали справи, надавши наданим матеріалам правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

28.03.2006 року позивачка ОСОБА_1 передала на зберігання відповідачки ОСОБА_2 18000,00 доларів США, які були еквівалентні на той час 500000 (п'ятсот тисячам) російських рублів, що були отримані позивачкою від продажу земельної долі площею 5,7 га із земель сільськогосподарського виробництва з кадаствровим номером 31:21:000 000:0100, розташованого за адресою: Білгородська область, Красногвардійський район, сільський округ Микитівський, в межах плану сільськогосподарського підприємства "Білогір'я з вимогою повернути вищевказані грошові кошти по першій вимозі позивачки протягом 10 днів. На підтверження цих обставин позивачка надала суду розписку від 28.03.2006 року, договір купівлі-продажу (земельного паю) від 28.03.2006 року № 48752 та відповідачка повністю визнала ці обставини у своїх письмових поясненнях.

20 червня 2008 року між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_5 був укладений договір позики (далі Договір), на підтвердження чого була надана розписка від 20.06.2008 року, згідно з умовами якого позивачка (позикодавець) передала відповідачці (позичальнику) грошові кошти у розмірі 18000,00 доларів США, які знаходились у відповідачки на відповідальном зберіганні з 28.03.2006 р. на придбання автомобіля MITSUВISHI, модель AUTLENDER, на строк 7 (сім) років з 20.06.2008 року по 20.06.2015 року. Позивачка свої зобовязання за Договором повністю виконала, надавши Відповідачеві грошові кошти, в розмірі та строки передбачені договором. На підтвердження цих обставин надано розписку від 20.06.2008 р. та усі вищевказані обставини були повністю визнані відповідачкою у її письмових поясненнях.

У липні 2015 року позивачка звернулась до відповідачки з метою повернення позики у розмірі 18000 доларів США. Але позивачка отримала від відповідачки відмову та пояснення, що відповідачка не може повернути позивачці грошові кошти за позикою, які займала відповідачка у позивачки за розпискою від 20.06.2008 року, тому що вони були витрачені відповідачкою на придбання вищевказаного автомобіля автомобіля MITSUВISHI, модель AUTLENDER, який було оформлено на праві власності на колишнього чоловіка відповідачки ОСОБА_4, а тому відповідачка порадила позивачці звернутись до суду щодо визнання права власності на 1/2 частину вищевказаного автомобіля MITSUВISHI, модель AUTLENDER, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, VIN 3 JMBXLCW6W8Z003361, рік випуску 24 червня 2008 року, та який було оформлено на праві власності на колишнього чоловіка відповідачки ОСОБА_4 з метою повернення боргу у 18000 доларів США, які були витрачені відповідачкою на придбання вищевказаного автомобіля. Ці обставини також були визнані відповідачкою у її письмових поясненнях та на підтвердження надано копію договору купівлі продажу (автомобіля) № 0806-20003 від 20.06.2008 року.

Враховуючи те, що станом на 04.02.2015 року за даними НБУ 1 Доллара США коштує 16,72 грн., то 18 000 доларів США станом на 04.02.2015 р. становить 300 960,00 грн., а позивачка просить суд стягнути з відповідачки вказану суму грошових коштів з метою захисту своїх майнових прав, які були порушені відповідачкою та відповідачка не заперечує проти цього, то суд вважає допустимим стягнути із відповідачки 18 000 доларів США, що еквивалентно 300 960,00 грн.

У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦПК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або тож кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов, може бути надана розписка позичальника.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Серед дозволених для здійснення операцій в іноземній валюті серед іншого є відносини позики. За таких умов і виконання обов'язку повернення позики має здійснюватися в тій валюті, в якій вона була надана.

Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Виходячи з вищевикладеного, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.

На підставі ст.ст. 16, 525, 526, 533, 1046, 1047, 1049 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 300960,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 3015,94 гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення..

Суддя: ОСОБА_6