Провадження № 22ц/790/7051/16 Головуючий 1-ї інст. - Шелест І.М.
Категорія: захист прав споживачів
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2016 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - Бровченко І.О.,

суддів - Бурлака І.В., Швецової Л.А.,

при секретарі - Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» про захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до ТОВ «Харківгаз збут» про визнання дії ТОВ «Харківгаз збут» щодо здійснення перерахунку за її особовим рахунком № НОМЕР_1 за минулий період з 06 травня 2015 року по 31 січня 2016 року та донарахування заборгованості за спожитий природний газ в сумі 285 грн. 90 коп. протиправними; зобов'язати ТОВ «Харків збут» здійснити перерахунок за її особовим рахунком № НОМЕР_1 за минулий період з 06 травня 2015 року по 31 січня 2016 року та донарахування заборгованості за спожитий природний газ, та зменшити суму заборгованості на суму 285 грн. 90 коп.

В обгрунтування позовних вимог зазначила, що вона є споживачем газу, послуги по постачанню якого надає ТОВ «Харківгаз збут» відповідно до відкритого особового рахунку НОМЕР_1 та її заяви про приєднання до типового договору. З рахунків на оплату газопостачання, а надалі від абонентської служби відповідача вона дізналась, що у неї є заборгованість у розмірі 285 грн. 90 коп., яка була нарахована за минулий період.

Зазначені вище нарахування заборгованості відповідач мотивував рішенням окружного адміністративного суду міста Києва від 21 вересня 2015 року № 826/16447/15, яким постанову Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2015 року № 237 «Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» визнано незаконною і скасовано, а визначені нею норми споживання природного газу є такими, що не підлягають застосуванню. Дії відповідача щодо нарахування їй заборгованості за минулий період через шахрайські тлумачення рішень судів та невірним застосуванням норм цивільного права вважає протиправним та такими, що грубо порушують її права, як споживача. Крім того, постанова Кабінету Міністрів України не скасовувалася, як те зазначав відповідач, а зазначеною вище постановою суду було зобов'язано Кабінет Міністрів України, відповідно до ч. 11 ст. 171 КАС України, після набрання постанови суду законної сили невідкладно опублікувати резолютивну частину даної постанови суду у виданні, в якому його було офіційно оприлюднене. Вимоги постанови про оприлюднення її резолютивної частини було встановлено тому, що набрання чинності постанов Кабінету Міністрі України передбачено лише після їх офіційного опублікування. Жодних вказівок про перерахування норм споживання для населення за минулий період в постанові суду не було, що вбачається відповідної копії постанови.

Відносно припинення дії постанови Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2015 року № 237 «Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників», позивач зазначила, що після набрання законної сили постановою окружного адміністративного суду міста Києва від 21 вересня 2015 року, резолютивної частини постанови не було опубліковано і дана постанова втратила чинність лише на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 204.

Вважає, що визнана незаконною та не чинною постанова КМУ від 29 квітня 2015 року № 237 «Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» не має зворотної дії в часі і до неї мали застосовуватись ті норми споживання газу, які були визначені саме цією постановою за весь час її дії, а не так, як собі вирішив відповідач.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2016 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, врахував, що постанову Кабінету Міністрів України № 237 від 29 квітня 2015 року «Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» визнано незаконною та такою, що втратила чинність з моменту її прийняття, про що зазначено в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 28 січня 2016 року, а тому дійшов обґрунтованого висновку про правильність нарахування ТОВ «Харківгаз збут» споживачу ОСОБА_1 заборгованості за спірний період (з 06 травня 2015 року по 31 січня 2016 року) відповідно до норм споживання газу для населення у разі відсутності лічильника.

Такі висновки суду узгоджуються з матеріалами справи та відповідають вимогам закону.

Згідно з вимогами положень ч.1 ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» облік природного газу до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України.

Частиною 3 ст. 18 Закону України «Про ринок природного газу» передбачено, що постачання природного газу споживачам здійснюється за умови наявності вузла обліку природного газу. Побутові споживачі у разі відсутності приладів обліку природного газу споживають природний газ за нормами, встановленими законодавством, до термінів, передбачених у частині першій статті 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є споживачем газу за адресою АДРЕСА_1 (особовий рахунок № НОМЕР_1), послуги якого надаються ТОВ «Харківгаз збут». До кінця лютого 2016 року за вказаною адресою позивач розраховувалася за спожитий газ як тарифами, які визначені для населення без лічильників споживання газу. Вказана обставина була визнана сторонами в судовому засіданні та не оспорювалася.

Згідно платіжних повідомлення за газ та послуги з газопостачання за лютий 2016 рік ОСОБА_1 було повідомлено про існування заборгованості за спожитий газ станом на 29 лютого 2016 рік у розмірі 285 грн. 90 коп.

Звернувшись до відповідача за роз'ясненнями про виникнення такої заборгованості, їй було повідомлено, що така заборгованість виникла у зв'язку з проведеним перерахунком вартості фактично спожитого, але неоплаченого споживачами без лічильників, природного газу за період з 06 травня 2015 року по 31 січня 2016 рік. Вказаний перерахунок був проведений у зв'язку з визнанням незаконною та скасуванням постанови Кабінету Міністрів України №237 від 29 квітня 2015 року «Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників».

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 1996 року № 619, яка була чинною на час виниклих правовідносин між сторонами, затверджено норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, відповідно до яких при використанні газової плити за наявності централізованого гарячого водопостачання - 6 куб. метрів людино-місяць; при використанні газової плити у разі відсутності централізованого гарячого водопостачання та газового водонагрівача - 9 куб. метрів людино-місяць; при використанні газової плити та водонагрівача - 18 куб. метрів людино-місяць.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2015 року № 237 до вказаних норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників внесено зміни, згідно з якими вдвічі зменшено наведені норми споживання природного газу населенням: при використанні газової плити за наявності централізованого гарячого водопостачання - 3 куб. метрів людино-місяць; при використанні газової плити у разі відсутності централізованого гарячого водопостачання та газового водонагрівача - 4,5 куб. метрів людино-місяць; при використанні газової плити та водонагрівача - 9 куб. метрів людино-місяць.

За адміністративним позовом громадян ОСОБА_2, ОСОБА_3 постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 21 вересня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 4 листопада 2015 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28 січня 2016 року, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» від 29 квітня 2015 року № 237.

При цьому суд першої інстанції правильно прийняв до уваги, що під час касаційного перегляду постанови окружного адміністративного суду м. Києва від 21 вересня 2015 року Вищий адміністративний суд України в постановленій ухвалі зазначив, що з огляду на те, що проект регуляторного акту (оскаржувана постанова КМУ) не був у жодний спосіб оприлюднений, за умови відсутності аналізу регуляторного впливу акту та погодження з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну регуляторну політику, а також зважаючи на порушення Кабінетом Міністрів України принципу передбачуваності, допущені останнім порушення під час прийняття спірної постанови у їх сукупності є достатньою підставою для визнання її незаконною, нечинною з моменту прийняття, що в свою чергу означає, що така постанова не породжує правових наслідків з моменту її прийняття.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 8 грудня 2009 року № 21-1573во09, в якій висловив правову позицію, що у разі визнання незаконним, протиправним, скасування індивідуальний акт є таким, що не діє з моменту його прийняття, а нормативно-правовий акт, якщо інше не встановлено законом або не визначено судом, втрачає чинність після набрання законної сили судовим рішенням.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскільки оспорювана постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2015 року № 237 є нечинною з моменту її прийняття, про що зазначено адміністративним судом в ухвалі від 28 січня 2016 року, тому за спірний період з 6 травня 2015 року по лютий 2016 року мали діяти норми споживання газу для населення у разі відсутності лічильника.

Враховуючи вищезазначене, не можна вважати протиправними дії відповідача.

Доводи апеляційної скарги, що постанова окружного адміністративного суду м. Києва від 21 вересня 2015 року набрала чинності лише 28 січня 2016 року і не стосується її, оскільки вона не була стороною при вирішенні цього спору, висновків суду не спростовують.

Згідно з вимогами частин 3 та 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Постанова суду першої інстанції від 21 вересня 2015 року була переглянута Київським апеляційним адміністративним судом, ухвалою якого від 04 листопада 2015 року залишена без змін і саме з цього часу набрала законної сили.

В силу ч.1 ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Тобто, постанова окружного адміністративного суду м. Києва від 21 вересня 2015 року стосується та є обов'язковою також для позивача.

Крім того, згідно з положеннями пунктів 24 та 25 розділу III постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2496 «Про затвердження Правил постачання природного газу» постачальник зобов'язаний забезпечити безперервне постачання газу в порядку, передбаченому договором, а побутовий споживач є відповідальним за несвоєчасне та/або не в повному обсязі внесення плати за надані послуги з газопостачання.

Посилання ОСОБА_1 на вимоги ст. 632 ЦК України, не є підставою для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Стаття 632 ЦК України не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки предметом розгляду є питання правомірності застосування норм споживання природного газу населенням за відсутності лічильника, а не правомірності визначення ціни за його постачання побутовим споживачам.

Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки, а також її особистого тлумачення діючого законодавства України.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку про постановлення районним судом рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, у відповідності з обставинами справи, наданими сторонами доказами та, відповідно, про відсутність підстав для зміни чи скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді -