АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 610/2912/16-ц Головуючий суддя І інстанції Стригуненко В. М.
Провадження № 22-ц/790/7288/16 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із житлових правовідносин про виселення
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року м.Харків.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого Яцини В.Б.,

суддів Бурлака І.В., Карімової Л.В.,

за участю секретаря Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 19 жовтня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення та позбавлення права користуватися житлом

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених вимог просила виселити ОСОБА_2 з належного їй житлового будинку в АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення, позбавити ОСОБА_2 права користування житловим приміщенням у вказаному будинку.

В обґрунтування позову посилалась на те, що відповідач без її дозволу зареєструвався у вказаному будинку, вона не може вселитися до будинку, а відповідач не звільняє житло. Зазначала, що життя разом з відповідачем стало нестерпним, він зловживає алкоголем, влаштовує сварки та бійки, вчиняє відносно неї та сім'ї фізичне та психологічне насильство. Це робить неможливим проживання її сім'ї разом з відповідачем в одному будинку. Неодноразово скаржилася на поведінку відповідача до міліції та поліції, однак це очікуваного результату не дало. Також відповідач не приймає участі в утриманні будинку, оплаті комунальних послуг.

Також зазначала, що відповідач є колишнім співмешканцем доньки позивача, не будучи членом сім'ї позивача, оскільки не проживав з нею однією сім'єю, тому не має права на проживання в будинку, просила усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні своїм майном.

Посилалась на норму ст. 169 ЖК УРСР - у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов'язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення (а.с. 44-46).

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 19 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов, судові витрати покласти на відповідача. При цьому посилалась на те, що рішення суду необ'єктивне, необґрунтоване, судом порушені норми процесуального та матеріального права. Вказала, що відповідач знаходиться у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, шлюб з нею не розірваний, а тому він не міг знаходитись у шлюбних відносинах з донькою апелянта ОСОБА_4, суд не звернув увагу на правові підстави позову, не прийняв до уваги докази позивача стосовно протиправних дій відповідача, а саме: на висновки прокуратури та органів внутрішніх справ, що були надані та залучені до матеріалів справи. Суд не звернув увагу та не надав оцінку особі відповідача, який неодноразово був засуджений за вчинення протиправних дій відносно сусідів позивача і нанесення їм тілесних ушкоджень. 21.10.2016 року невдоволений рішенням ОСОБА_2 прийшов до домоволодіння позивачки та наніс їй тілесні ушкодження з метою заволодіти її майном, і це правопорушення внесено до реєстру досудових розслідувань.

Колегія суддів , вислухавши суддю - доповідача, пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та відповідно до ст. 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, яке з огляду на загальні засади цивільного законодавства та положення ст. 13 ЦК України може бути обмежене лише у випадку, якщо право власності використовується з наміром завдати шкоди іншій особі, а також є зловживання правом в інших формах.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власницею житлового будинку в АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 зареєстрований за тією ж адресою, в належному позивачу житловому будинку в АДРЕСА_1, з 25 січня 2013 року.

Між ОСОБА_1 з однієї сторони та ОСОБА_2 з іншої склались неприязні відносини на грунті його поведінки, який намагався побити її та членів її сім'ї, з приводу чого ОСОБА_1 неодноразово зверталась в органи міліції.

Відмовляючи у задоволенні позову районний суд виходив з того, що позивачем не надано беззаперечних доказів, щодо наявності передбачених ст.. 116 ЖК УРСР підстав для виселення ОСОБА_2, а саме: порушенням ним правил співжиття, які роблять неможливим для інших проживання із ним в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, а також самого вжиття та під ставності цих заходів. Сама по собі наявність конфліктних відносин між сторонами не є підставою для виселення.

Однак при цьому суд не звернув уваги, що з огляду на те, що позивач є власником жилого будинку, в якому зареєстрований і мешкає відповідач, тому у даному випадку підлягають до застосуванню не положення ст. 116 ЖК УРСР щодо виселення із належного державі (територіальній громаді) жилого приміщення, а - ст. 169 цього ж Кодексу, якою врегульовано виселення наймача у випадку припинення договору найму жилого приміщення в будинку, який належить громадянину на праві власності, внаслідок чого наймач і особи, які спільно з ним мешкають зобов'язані звільнити жиле приміщення, а у випадку відмови - підлягають виселенню у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач вселився до жилого будинку позивача в якості його члена сім'ї, фактичні шлюбні відносини з її донькою судом також не встановлені, що виключає застосування до спірних правовідносин положення сервітутного права, ст. 405 ЦК України.

У справі наявні висновки перевірок стосовно звернення позивача до правоохоронних органів 24, 25.02.2016, 21.03.2016р., 21.04.2016р. з приводу систематичної протиправної поведінки по відношенню до неї з боку відповідача. В результаті перевірок було встановлено, що між сторонами виникли неприязні відносини, поліцією було проведено з ОСОБА_2 профілактичні бесіди та складений протокол офіційного застереження про неприпустимість вчинення протиправної поведінки (а.с. 6-14). Районний суд їх відхилив з посиланням на те, що не було надано доказів проведення профілактичних бесід та про оголошення офіційного застереження. Однак при цьому районний суд не взяв до уваги, що в тексті повідомлення від 01.03.2016р. 21.03.2016р., 25.03.2016р., від 19.05.2016 року прямо зазначено, що під час розгляду заяв дільничним офіцером поліції було винесено офіційне застереження про неприпустимість протиправної поведінки гр. ОСОБА_2 та винесено протокол офіційного застереження про неприпустимість вчинення протиправної поведінки (а.с. 10, 11, 14) і не зважив на те, що для виселення із будинку, що належить громадянинові на праві власності з передбачених ст. 169 ЦК України підстав, у зв'язку із систематичним порушенням правил співжиття, на відміну від проживання в будинках державної власності, ст. 116 ЖК УРСР, - не обов'язкове попереднє застосування до наймача заходів запобігання і громадського впливу. Згідно до правил ст.. 169 ЖК УРСР у всіх випадках припинення договору найму в будинках, які належать громадянам на праві власності, при відмові звільнити жиле приміщення добровільно наймач може бути виселений лише у судовому порядку.

Всупереч вимог ст.. 213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення районний суд не з'ясував, що при таких обставинах та відповідно до ст. 169 ЖК УРСР ОСОБА_2 підлягає виселенню із належного ОСОБА_1 жилого будинку АДРЕСА_1, без надання іншого житлового приміщення, із позбавленням права користування житловим приміщенням у вказаному будинку.

Таким чином, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, суд порушив норми матеріального права, то відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України колегія суддів скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення про задоволення позову повністю.

Відповідно до ст.. 88 ЦПК України понесені позивачем витрати у вигляді судового збору на суму 558,21 грн. підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст. 309, ст. ст. 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 19 жовтня 2016 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити. Виселити ОСОБА_2 з належного ОСОБА_1 жилого будинку АДРЕСА_1, без надання іншого житлового приміщення, позбавивши його права користування житловим приміщенням у вказаному будинку.

Стягнути з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати: 558,21 грн. судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя

Судді колегії