УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 05 грудня 2016 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Ситнік О.М., Демяносова М.В., Дьоміної О.О., розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, яка діє в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_9, ОСОБА_10, треті особи: виконавчий комітет Штуньської сільської ради, служба у справах дітей Любомльської районної державної адміністрації, приватний нотаріус Любомльського районного нотаріального округу Каганюк Олег Юрійович, про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки удаваними, визнання договорів дарування будинку та земельної ділянки такими, що укладені як договори купівлі-продажу, визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку та на Ѕ частину земельної ділянки за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Волинської області від 17 червня 2016 року, в с т а н о в и л а: У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, посилаючись на те, що вона проживала разом з ОСОБА_12 однією сім'єю без реєстрації шлюбу як чоловік та жінка з травня 2009 року. Вони разом винаймали житло по АДРЕСА_1 у ОСОБА_13, вели спільне господарство. Спільних дітей не було, з ними проживав її син ОСОБА_14 Після смерті власниці будинку, вони продовжували проживати у ньому. Спадщину після смерті ОСОБА_13 прийняв її син ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_12 Після його смерті дізналась, що 25 березня 2014 року між ним та ОСОБА_7 були укладені договори дарування житлового будинку та земельної ділянки, які посвідчені приватним нотаріусом Любомльського районного нотаріального округу Волинської області Каганюком О.Ю. На її думку, фактично був укладений договір купівлі-продажу, оскільки у 2014 році вона разом із ОСОБА_12 сплатили ОСОБА_7 кошти у розмірі 5 300 доларів США за житловий будинок, а передача будинку була оформлена договором дарування з тієї причини, що оформлення у нотаріуса договору дарування коштувало дешевше, ніж оформлення договору купівлі-продажу. Вказувала, що між сторонами були досягнуті та виконанні всі істотні умови договору купівлі-продажу. Вважала, що договір дарування є удаваним та укладений з метою приховати договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки. Вона разом з ОСОБА_12 проживала з травня 2009 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, обробляли земельну ділянку, за спільні кошти придбали житловий будинок та земельну ділянку. Також вважала придбаний будинок спільною власністю, яка набута за час спільного проживання з ОСОБА_12, після смерті якого відкрилась спадщина на спадкове майно, що складається з житлового будинку та земельної ділянки за вказаною вище адресою. Просила: встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_12, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, проживали однією сім'єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з травня 2009 року по ІНФОРМАЦІЯ_2; визнати договір дарування житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1, укладений 25 березня 2014 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_12, удаваним правочином і визнати його договором купівлі-продажу; визнати договір дарування земельної ділянки, що розташована по АДРЕСА_1, укладений 25 березня 2014 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_12, удаваним правочином і визнати його договором купівлі-продажу; визнати право власності за нею на 1/2 частини житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 та земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1, набутих за час спільного проживання без реєстрації шлюбу з ОСОБА_12 Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 22 лютого 2016 року позов задоволено. Встановлено факт, що має юридичне значення, а саме: що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_12, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, проживали однією сім'єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з травня 2009 року по ІНФОРМАЦІЯ_2. Визнано договір дарування серії НОМЕР_1, укладений 25 березня 2014 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_12, житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 удаваним правочином. Визнано договір дарування серії НОМЕР_1, укладений 25 березня 2014 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_12, житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 договором купівлі-продажу вказаного житлового будинку. Визнано договір дарування серії НОМЕР_2, укладений 25 березня 2014 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_12, земельної ділянки, що розташована по АДРЕСА_1 удаваним правочином. Визнано договір дарування серії НОМЕР_2, укладений 25 березня 2014 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_12, земельної ділянки, що розташована по АДРЕСА_1 договором купівлі-продажу вказаної земельної ділянки. Визнано право власності за ОСОБА_4 на майно: на Ѕ частини житлового будинку та на Ѕ частини земельної ділянки, кадастровий номер: НОМЕР_3, розташованих по АДРЕСА_1, набуте за час спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_12 Вирішено питання про розподіл судових витрат. Рішенням апеляційного суду Волинської області від 17 червня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову. У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі. Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права. Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням норм процесуального права. Зокрема, апеляційний суд на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), застосувавши до правовідносин, які склалися між сторонами ст. ст. 203, 235, 655, 638, 717 ЦК України, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачем не доведено, що воля сторін правочинів була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин ніж ті, що виникли між сторонами в результаті укладення оспорюваних договорів дарування. Апеляційний суд також правильно зазначив, що оскільки ОСОБА_12 до 26 жовтня 2009 року перебував у іншому шлюбі, відтак згідно вимог ст. 74 СК України не підлягає до задоволення позовна вимога ОСОБА_4 про встановлення факту про проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з травня 2009 року. Крім того, відсутні належні та допустимі докази про те, що спірне майно придбано внаслідок спільної праці чи за спільні кошти ОСОБА_4 та ОСОБА_12 Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що судом при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338−341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів і не згоди заявника з висновком суду по їх оцінці. Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити. Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити. Рішення апеляційного суду Волинської області від 17 червня 2016 року залишити без змін. Ухвала оскарженню не підлягає. Колегія суддів: Ситнік О.М. Дем'яносов М.В. Дьоміна О.О.
й