АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Справа № 22-ц/796/7211/2016 Головуючий в 1 інстанції -Притула Н.Г.
Доповідач - Заришняк Г.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розглядуцивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарі - Гарматюк О.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, діючого в інтересах ОСОБА_2, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 березня 2016 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання договору поруки недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А :

ПАТ «Укргазвидобування» звернулось в суд з позовом ОСОБА_2, ПАТ «Дельта Банк» про визнання договору поруки недійсним.

В обґрунтування позову зазначало, що 29.08.2013 року між позивачем та ПАТ «Дельта банк» було укладено договір кредитної лінії №ВКЛ-2022390, за умовами якого позивач отримав кредит з максимальним лімітом заборгованості в сумі 79 870 000,00 грн. зі сплатою 24 % річних строком користування до 31.12.2014 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за Договором кредитної лінії, 28.11.2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки, за яким ОСОБА_2 як поручитель зобов'язався відповідати за позичальника в межах 12 000 000,00 грн.

19.02.2015 року Банком було здійснено списання з депозитного рахунку ОСОБА_2 грошових коштів, що є еквівалентом 12 000 000,00 грн.

Проте позивач вважає договір поруки недійсним на тій підставі, що якщо в основному зобов'язанні передбачений лише такий вид забезпечення як застава, то зазначене зобов'язання може бути забезпечене виключно заставою та не може бути забезпечене іншим видом забезпечення без внесення змін в основне зобов'язання у відповідності до положень ст.546 ЦК України та ч.1 ст.548 ЦК України. Оскільки умовами договору кредитної лінії не передбачено забезпечення зобов'язань порукою, тому оспорюваний договір суперечить ч.1 ст.548 ЦК України та в силу ч.1 ст.203 та ч.1 ст.215 ЦК України підлягає визнанню недійсним.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 15 березня 2016 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір поруки №П 30019775-4 від 28.11.2014 року, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «Дельта Банк».

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові ПАТ «Укргазвидобування».

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 та його представники підтримали подану апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Представники ПАТ «Укргазвидобування» та ПАТ «Дельта Банк» заперечували проти апеляційної скарги, вважаючи рішення суду законним.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов ПАТ «Укргазвидобування», суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що 29.08.2013 року між ПАТ «Дельта банк» та ПАТ «Укргазвидобування» був укладений договір кредитної лінії №ВКЛ-2022390.

За умовами вказаного Договору Кредитор зобов'язався надати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.

Надання кредиту у відповідності до договору та додаткових договорів мало здійснюватися окремими частинами в межах відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 79 870 000,00 грн., зі сплатою плати за користування кредитом 24% річних та кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 31.12.2014 року.

В рахунок забезпечення виконання зобов»язань за вказаним кредитним договором, 29.08.2013 року між ПАТ «Дельта банк» та ПАТ «Укргазвидобування» був укладений договір застави майнових прав №ВКЛ-2022390/S-1.

За умовами вказаного договору, предметом застави є майнові права (право вимоги) на отримання грошових коштів на загальну суму 37 500 000,00 доларів США, в тому числі, які існують на дату укладання цього Договору та/або виникнуть в майбутньому у заставодавця згідно контракту №УГВ7283/20/1-13 від 01.03.2013 року. Заставою за цим Договором забезпечується виконання заставодавцем зобов'язань перед Заставодержателем за Договором кредитної лінії №ВКЛ-2022390 від 29.08.2013 року із всіма змінами і доповненнями.

Встановлено, що 28.11.2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 був укладений Договір поруки №П30019775-4, за умовами якого останній зобов'язувався перед Банком у повному обсязі солідарно відповідати за виконання ПАТ «Укргазвидобування» зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій та пені у розмірі та у випадках, передбачених договором кредитної лінії №ВКЛ-2022390, що укладений 29.08.2013 року між ПАТ «Дельта банк» та ПАТ «Укргазвидобування», за умовами якого позичальник зобов'язаний повернути кредитору отриманий кредит у розмірі 79 870 000,00 грн. зі сплатою процентів у розмірі, у строки (терміни) та на умовах, зазначених у Договорі кредиту.

Згідно з умовами п.2.2 договору поруки, загальний обсяг відповідальності поручителя не може перевищувати еквівалент 12 000 000,00 грн. за курсом НБУ станом на дату виконання поручителем зобов'язання позичальника за Договором кредиту.

Встановлено, що 01.11.2013 р. між Національним банком України та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір застави майнових прав № 51/64/144/39/86/ЗМП-9. Відповідно до п.п. 1.1. вказаного договору, предметом застави є майнові права за договором кредитної лінії № ВКЛ-2022390 від 29.08.2013 р. та додатковими договорами до нього, а також із зобов'язань, що виникають з договорів № ВКЛ-2022390/S-1 від 29.08.2013 р.

Відповідно до п. 1.4. договору застави майнових прав № 51/64/144/39/86/ЗМП-9, надана застава забезпечує виконання ПАТ «Дельта Банк» вимог Національного банку України за кредитами для підтримки ліквідності, наданими згідно з кредитними договорами, що перераховані в вказаному пункті.

27.12.2013 р. між НБУ та ПАТ «Дельта Банк» було укладеного договір про внесення змін та доповнень № 1 до договору застави майнових прав № 51/64/144/39/86/ЗМП-9 від 01.11.2013.

З матеріалів також вбачається, що ОСОБА_2 звернувся із позовом до Шевченківського районного суду м. Києва про стягнення з ПАТ «Укргазвидобування» на його користь грошових коштів в сумі 12 935 013,70 грн. на тій підставі, що 19.02.2015 року Банком на виконання п.1.3 Договору поруки було здійснено списання з його депозитного рахунку грошових коштів в сумі, яка є еквівалентом 12 000 000,00 грн., та відсотки в розмірі облікової ставки НБУ за користування коштами.

У відповідності з вимогами ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його маральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Положеннями ст. 546, ч. 1 ст. 548 ЦК України передбачено, що забезпечення зобов'язання здійснюється виключно у випадку, якщо це встановлено договором або законом та відповідно сторони вправі забезпечити виконання зобов'язання лише тим видом забезпечення, який визначений у договорі або прямо встановлений Законом.

Якщо в основному зобов'язанні передбачений лише такий вид забезпечення як застава, то зазначене зобов'язання може бути забезпечене виключно заставою та не може бути забезпечене іншим видом забезпечення без внесення змін в основне зобов'язання.

Разом з тим, відповідно до п. 1.3. договору кредитної лінії № ВКЛ-2022390 від 29.08.2013р., забезпечення ПАТ «Укргазвидобування» виконання своїх зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою (іпотекою) вимоги за цим договором, виступає забезпечення, яке не суперечить вимогам кредитора та діючого законодавства України, про що укладаються відповідні договори, а саме: договір застави майнових прав на отримання грошових коштів по договорам (контрактам), що належать позичальнику, тобто ПАТ «Укргазвидобування».

Отже, Договором кредитної лінії № ВКЛ-2022390 від 29.08.2013 визначено, що його виконання забезпечується лише одним видом забезпечення - заставою, а відтак забезпечення виконання кредитного договору іншим видом забезпечення, ніж застава, не допускається в силу Закону.

У випадку, якщо в основному зобов'язанні передбачений лише такий вид забезпечення як застава, то зазначене зобов'язання може бути забезпечене виключно заставою та не може бути забезпечене іншим видом забезпечення без внесення змін в основне зобов'язання.

Разом з тим, між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки №П30019775-4 від 28.11.2014, яким передбачено, що забезпеченням виконання кредитного договору є порука - вид забезпечення, який не передбачений в кредитному договорі, у зв'язку з чим договір поруки № П 30019775-4 від 28.11.2014 суперечить ч. 1 ст. 548 ЦК України.

У відповідності з вимогами ст.ст.10, 60 ЦПК України, розгляд і вирішення цивільних справ у судах проводиться на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Встановлено, що рішенням Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк», що оформлено Протоколом комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями №І від 29.04.2015 року, яким визнано нікчемним договір поруки № П 30019775-4 від 28 листопада 2014 року, що укладений між АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.12.2015 року, яка є чиною, по справі №826/18862/15 було визнано протиправним та скасовано рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації вАТ «Дельта Банк», яке оформлене Протоколом №1 Комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями від 29.04.2015 р. про визнання нікчемними, зокрема, договору поруки, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 за №П30019775-4 від 28.11.2014 р.

Разом з тим, 14.05.2015 р. на виконання вимог ст. 216 ЦК України, АТ «Дельта Банк» застосував наслідки нікчемності правочинів (договору поруки від 28.11.2014), а саме: повернув ОСОБА_2 кошти, списані з його депозитного рахунку в рахунок погашення заборгованості ПАТ «Укргазвидобування» перед АТ «Дельта Банк», що підтверджується банківськими виписками, наданими у якості додатків до заяви про визнання позову ПАТ «Дельта Банк» (а.с.157-158). Доказів протилежного сторонами суду не надано.

Суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, зібраним по справі доказам дав належну оцінку й прийшов до правильного висновку про доведеність позовних вимог ПАТ «Укргазвидобування», обґрунтовано визнавши недійсним договір поруки № П 30019775-4 від 28.11.2014 року, укладений між відповідачами ОСОБА_2 та ПАТ «Дельта Банк».

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги про те, що договір поруки був укладений у відповідності з вимогами норм чинного законодавства, зокрема, дотримана його письмова форма, а тому суд першої інстанції не мав підстав для задоволення позову, не можуть бути прийняті до уваги.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не впливають на правильність постановленого судового рішення.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, діючого в інтересах ОСОБА_2, - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: