Справа № 2-809/10 Провадження № 22-ц/772/480/2016Головуючий в суді першої інстанції Фартух О. І.
Категорія 27Доповідач Медвецький С. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого Медвецького С.К.,

суддів: Нікушина В.П., Оніщука В.В.,

з участю секретаря Сніжко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 10 грудня 2015 року та додаткове рішення цього ж суду від 05 лютого 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, товариства з обмеженою відповідальністю «Прометей» про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет застави, зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про визнання кредитної угоди недійсною,

встановила:

У жовтні 2010 року публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з указаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 07 травня 2008 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № МКК-004, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 250 000 грн., зі сплатою 24% річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення до 06 травня 2013 року.

В якості забезпечення виконання за цим договором між позивачем та ОСОБА_3 був укладений договір поруки, а між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та товариством з обмеженою відповідальністю «Прометей» (далі - ТОВ «Прометей) договір іпотеки № МКК-004/1, за умовами якого ТОВ «Прометей» передало в іпотеку банку лісопильний цех.

Ураховуючи те, що ОСОБА_2 належним чином не виконав свої зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим виникла заборгованість, позивач, просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на його користь заборгованість у розмірі 245 548, 86 грн.; у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № МКК-004 від 07 травня 2008 року в сумі 245 548, 86 грн., звернути стягнення на лісопильний цех, який розташований по вулиці Піонерській в смт. Крижопіль Вінницької області, шляхом продажу предмета іпотеки з публічних торгів.

Не погоджуючись із вказаними вимогами, ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом, в якому просив визнати недійсним договір кредиту, мотивуючи свої вимоги тим, що цей договір не відповідає вимогам закону.

Рішенням Піщанського районного суду Вінницької області від 10 грудня 2015 року позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором у сумі 245 548, 86 грн. та судові витрати по справі.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки - лісопильний цех, який розташований по вулиці Піонерській в смт. Крижопіль Вінницької області, шляхом продажу предмета іпотеки з публічних торгів з початковою ціною визначеною належним оцінюванням.

Додатковим рішенням Піщанського районного суду Вінницької області від 05 лютого 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання кредитної угоди недійсною відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалене у справі додаткове рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 27 квітня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 10 грудня 2015 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

Таким чином, предметом оскарження є рішення суду в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання кредитної угоди недійсною.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про день і час судового засідання, що відповідно до ст. 305 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи. Клопотання ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи у зв'язку з його відрядженням не підлягає задоволенню, оскільки причини неявки є неповажними.

Представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» Рой В.Л. заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника банку, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких міркувань.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що вимоги зустрічного позову є безпідставними, оскільки між сторонами до укладення кредитного договору були узгоджені всі суттєві умови кредитування та сукупна вартість кредиту.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Частиною 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилами частини 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги;ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе встановлену ст.ст. 15 і 23 цього Закону відповідальність.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Сукупною вартістю кредиту є інформація про процентну ставку, вартість сукупних послуг та інших фінансових зобов'язань позивача, варіанти погашення кредиту, кількість платежів, їх періодичність та обсяги.

Судом установлено, що 07 травня 2008 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № МКК-004, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 250 000 грн., зі сплатою 24% річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення до 04 травня 2013 року.

Також між сторонами 07 травня 2008 року був укладений договір про видачу траншу № МКК-004.

Пунктом 1.1. договору про видачу траншу визначено, що відповідно до цього договору, банк зобов'язується надати позичальнику кредитні кошти в частині загального ліміту, встановленого п. 1.2. кредитної угоди № МКК-004 від 07 травня 2008 року.

Згідно з п. п. 1.2., 4.1., 1.3., 1.4. укладеного кредитного договору загальна сума кредиту в рамках кредитної угоди складає 250 000 грн.; за користування кредитними коштами в період з дати списання коштів позичкового рахунка до дати погашення траншу кредиту згідно з п. п. 2.2.3., 2.3.3., 2.4.1., 4.10. цієї угоди, п. п. 1.3., 4.1., 4.2., 4.3. договорів про видачу траншів, позичальник сплачує відсотки в розмірі 24% річних; строк повернення кредиту до 04 травня 2018 року, зазначений термін може бути змінений згідно з п. п. 2.3.3., 2.4.1. даної угоди; кредит надається на споживчі потреби.

Пунктом 1.3. договору про видачу траншу встановлено, що терміни повернення траншу кредиту і відсотків визначаються відповідно до графіка погашення кредиту, відсотків і винагороди (додаток № 1 до даного договору).

За змістом п. 3.1. спірного кредитного договору виконання зобов'язання позичальника за цією угодою і договорами про видачу траншів забезпечується: п. 3.1.1. договором іпотеки № МКК-004/1 від 07 травня 2008 року; п. 3.1.2. договором поруки № МКК-004/2 від 07 травня 2008 року; п. 3.2. документи, оформлені з метою забезпечення виконання зобов'язань за цією угодою і договорами про видачу траншів, є невід'ємною частиною даної угоди.

Відповідно до п. 4.2. кредитного договору сплата відсотків за користування кредитом, зазначених у п. 4.1. даної угоди, договорів про видачу траншів, здійснюється щомісяця, відповідно до графіка погашення кредиту, відсотків і винагороди.

Пунктом 4.5. спірного кредитного договору визначено, що позичальник сплачує банку винагороду за відкриття позичкового рахунка за кожним договором про видачу траншу в розмірах згідно з п.4.5. договорів про видачу траншу, при цьому, за відкриття позичкового рахунка за першим договором про видачу траншу, винагорода сплачується у день укладення угоди.

Згідно з п. 4.5. договору про видачу траншу встановлено, що позичальник, згідно з п. 4.5. кредитної угоди, сплачує банку винагороду за відкриття позичкового рахунка в розмірі 2 % від суми траншу.

За змістом п. 4.6. кредитного договору позичальник сплачує банку винагороду, зазначену в п. 4.6. договорів про видачу траншів.

Відповідно до п. 4.6.договру про видачу траншу позичальник згідно з п. 4.6. кредитної угоди сплачує банку винагороду за оформлення договору про видачу траншу в розмірі 0,5% від суми траншу. Винагорода сплачується одноразово при першому погашенні відповідно до графіка погашення кредиту, відсотків і винагороди (додаток № 1 до даного договору).

В якості забезпечення виконання за цим договором між позивачем та ОСОБА_3 був укладений договір поруки, а між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та товариством з обмеженою відповідальністю «Прометей» (далі - ТОВ «Прометей) договір іпотеки № МКК-004/1, за умовами якого ТОВ «Прометей» передало в іпотеку банку лісопильний цех.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України повно та всебічно встановивши фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи в частині вимог про визнання недійсним кредитного договору, й надавши їм належну оцінку, в силу вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні цих вимог, виходячи із недоведеності обставин щодо невідповідності кредитного договору вимогам ст. ст. 626, 627, 638 ЦК України, ст. ст. 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки оспорюваний правочин укладений між сторонами за їх взаємною згодою та відповідно до вимог чинного законодавства; при його укладенні сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних його умов, про що свідчать підписи сторін у кредитному договорі, договір не містить положень про зміни у витратах щодо обслуговування кредиту та плати за його дострокове погашення.

При цьому, позивач не скористався своїм правом на відкликання згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону та не просив змінити або роз'яснити окремі положення оспорюваного кредитного договору.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, а відтак не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 10 грудня 2015 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання кредитної угоди недійсною та додаткове рішення цього ж суду від 05 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ С.К. Медвецький

Судді: /підпис/ В.П. Нікушин

/підпис/ В.В. Оніщук

Згідно з оригіналом: