Справа № 201/6047/16-ц
Провадження № 2/201/1891/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2016 року Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Батманової В.В.,

при секретарі Гоц Г.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом, яким просить визнати за нею право власності на нерухоме майно.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що між нею та відповідачем був укладений шлюб 01.07.2000, а розірваний шлюб між ними був 07.02.2008.

До укладення шлюбу позивач придбала дві квартири, №№ 13, 14, які розташовані за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Клари Цеткін, буд. 8, які їй належали на підставі договорів купівлі-продажу від 21.04.2000, які посвідчені нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстровані в державному реєстрі правочинів за реєстровими номерами №№ 837 та 839.

Вказане нерухоме майно позивачем було придбане до шлюбу, а отже є приватною власністю позивача, з чим не погоджувався відповідач, та після розірвання шлюбу заволодів правовстановлюючими документами та став вимагати переоформлення на нього половини нерухомого майна, вважаючи, що він має право на нього тому як під час шлюбу воно використовувалось ними обома, від здачі майна в оренду вони отримували орендну плату, на яку утримували свою сімю.

Після розірвання шлюбу позивач обєднала дані квартири в одну, 14.11.2013 в Реєстраційній службі Дніпропетровського міського управління юстиції отримала свідоцтво про право власності з номером права власності № 12809103. Під час отримання даного свідоцтва вона знаходилася в громадянстві ОСОБА_4 Федерації. З даного громадянства вона вийшла 18.04.2014, що підтверджується довідкою, яка була нею отримана в Генеральному консульстві ОСОБА_4 Федерації в м. Харкові за реєстраційним номером 1905 від 22.02.2016.

Відповідач, дізнавшись про отримання Свідоцтва на нерухоме майно, неправомірно заволодів її правовстановлюючими документами на нерухоме майно, утримує їх у себе і вимагає переоформити на себе половину квартири, мотивуючи тим, що він також має відношення до цього майна, тому як він перебував у шлюбі з Позивачем.

Отримати дублікат свідоцтва про право власності на належну квартиру вона не має можливості, тому як дані документи скасовані з 01.01.2016 через набрання чинності нового Закону про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно. Даним законом не передбачений такий вид документів, які посвідчують право власності, як свідоцтво про право власності.

В своєму позові просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 265,1 кв.м., житловою площею 186,6 кв.м.

Представник позивача надав заяву, якою просив розглянути справу без його участі. У своїй заяві позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги просив розглянути та винести рішення на розсуд суду.

Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

На підставі договорів купівлі-продажу від 21.04.2000, які посвідчені нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстровані в державному реєстрі правочинів за реєстровими номерами №№ 837 та 839, позивачу належали квартири №№ 13-14 в буд. 8 по вул. Клари Цеткін в м. Дніпропетровську, які після переобладнання були обєднані в кв. № 13, на яку позивачем 14.11.2013 було отримано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, яке було видане Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції (а.с.12-14).

01.07.2000 позивач уклала шлюб з Відповідачем, який між ними був розірваний шлюб 07.02.2008 р., що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 07.02.2008, яке видане Ленінським РАГС м. Дніпропетровська. Отже, нерухоме майно, яке було набуте нею до реєстрації шлюбу є особистою власністю позивача. Судом встановлено, що належна позивачу квартира АДРЕСА_1 була придбана до укладання шлюбу з відповідачем, крім того переобладнання та обєднання даних квартир в одну, а також отримання свідоцтва про право власності на дану квартиру відбулося вже після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем, а отже правових підстав, вважати дане нерухоме майно таким, яке придбане під час шлюбу та таким, яке є спільною власністю подружжя, судом не встановлено.

Судом також встановлено, що отримуючи свідоцтво про право власності на вказану квартиру, Позивач була громадянкою ОСОБА_4 Федерації, що підтверджується копією паспорта позивача та довідкою, наданою Генеральним консульством ОСОБА_4 Федерації в м. Харкові. Також судом встановлено, що з громадянства України позивач не виходила, а навпаки вийшла з громадянства ОСОБА_4 Федерації 18.04.2014, що підтверджується довідкою за № 1905 від 22.02.2016, яка надана Генеральним консульством ОСОБА_4 Федерації в м. Харкові про вихід ОСОБА_1 із громадянства ОСОБА_4 Федерації.

В силу ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Ст. 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути - визнання права.

Згідно із ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Крім того, згідно із ст. 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

При розгляді справи та винесенні рішення судом враховано, що згідно до Розпорядження міського голови м. Дніпропетровська від 26.11.2015 р. за № 897-р «Про перейменування топонімів м. Дніпропетровська» вул. Клари Цеткін була присвоєна назва вулиця ОСОБА_5.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 61, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 15, 317, 319, 368-370, 372, 1216-1218, 1226, 1261, 1268-1270 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право власності на квартиру АДРЕСА_2 (нова адреса-Володимира ОСОБА_5) в м. Дніпропетровську, загальною площею 265,1 кв.м., житловою площею 186,6 кв.м.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя