У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Мазур Л.М.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 26 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 27 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та додаткових витрат на дітей,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та додаткових витрат на дітей.

На обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 04 жовтня 2002 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, від якого вони мають дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивачка зазначала, що спільне життя з ОСОБА_3 не склалось у зв'язку із різними поглядами на сімейне життя та обов'язки, а тому подружні відносини припинились у липні 2015 року.

Посилаючись на те, що діти проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні та вихованні, а допомога відповідачем не надається, ОСОБА_2 просила, зокрема, стягнути додаткові витрати на утримання кожної дитини по 3 000 грн щомісячно.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26 липня 2016 року позов задоволено частково.

Розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстрований 04 жовтня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Московського районного управління юстиції, актовий запис № 1130.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 залишено прізвище «Луньова».

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку та доходів на кожну дитину, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму, щомісяця, починаючи з 22 лютого 2016 року і до їх повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі 2 000 грн щомісячно починаючи з 22 лютого 2016 року і до досягнення дитиною ОСОБА_5 трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 27 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_6, відхилено, рішення Московського районного суду м. Харкова від 26 липня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзіОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3 на її користь додаткових витрат на утримання дітей і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у цій частині у повному обсязі.

У іншій частині судові рішення першої та апеляційної інстанцій не оскаржуються, а тому на предмет законності й обґрунтованості судом касаційної інстанції не переглядаються.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Аналогічні висновки висловлені Верховним Судом України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15, які відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 додаткових витрат на утримання дітей, врахував роз'яснення, викладені у п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», дійшовши обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог у цій частині, оскільки посилання позивачки на наявність у дітей простудних захворювань, які не є хронічною хворобою, не можна вважати особливими обставинами у розумінні ст. 185 СК України.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

Доводи касаційної скарги, додані до неї матеріали та зміст оскаржуваних рішень не дають підстав для висновку, що судами попередніх інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 26 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 27 жовтня 2016 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дітей у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ Л.М.Мазур