АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6099/16 Справа № 183/6363/15 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Баранніка О.П., Прозорової М.Л.,

при секретарі Гулієву М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

30 вересня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 25 квітня 2006 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №DNH4KP90750618, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 2665,00 грн. із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення 22 квітня 2008 року. В порушення умов кредитного договору, відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, в звязку з чим, станом на 21 вересня 2015 року, виникла заборгованість в сумі 52587,15 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 2413,47 грн., заборгованості по процентам 15011,15 грн. та пені за несвоєчасне виконання умов договору 35162,53 грн. Позивач також зазначив, що у відповідності до рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2013 року з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнута заборгованість за договором, яка виникла станом на 21 січня 2013 року в розмірі 31382,29 грн., а тому різниця становить 21204,86 грн. Крім того, у відповідності до п. 5.3 умов кредитного договору, відповідачу нараховані: штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 1060,24 грн. Тому позивач просив стягнути з відповідача на свою користь зазначену заборгованість за кредитним договором №DNH4KP90750618 від 25 квітня 2006 року з урахуванням стягнутої раніше судом суми, в загальному розмірі 22765,10 грн. та судові витрати в сумі 1218,00 грн.

Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с.28-30).

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин справи, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог банку в повному обсязі (а.с.34-36).

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом відповідач повідомлений належним чином через оголошення у пресі, відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України, що стверджується публікацією відповідного оголошення в газеті «Вісті Придніпровя» №77 (1776) від 11.10.2016 року, примірник якої долучено до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та необхідності скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 25 квітня 2006 року був укладений кредитний договір №DNH4KP90750618, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 2665,00 грн. для покупки мобільного телефону Самсунг D820 із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення по 22 квітня 2008 року включно (а.с.6).

Умовами зазначеного вище договору передбачено, що погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати, за який приймається період з «21» по «28» число кожного місяця, позичальник повинен надавати банку грошові кошти у сумі 142,81 грн. для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інших витрат згідно умов.

Згідно п. 3.2.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), які є невідємною частиною заяви позичальника, позичальник зобов»язаний сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до умов договору, а повну сплату відсотків за користування кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту.

Відповідно до п. 5.1. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), які є невідємною частиною заяви позичальника, при порушенні позичальником будь-якого із зобовязань, передбачених заявою та умовами, банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожний день прострочки платежу (а.с.7-10).

Також, пунктом 5.3 зазначених вище умов погоджено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500,00 грн. + 5% від суми заборгованості.

Згідно наданого банком розрахунку, станом на 21.09.2015 року, за кредитним договором №DNH4KP90750618 від 25 квітня 2006 року нарахована заборгованість ОСОБА_2 перед позивачем у загальному розмірі 52587,15 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 2413,47 грн., заборгованість по процентам 15011,15 грн., пеня за несвоєчасне виконання умов договору 35162,53 грн., а також штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 1060,24 грн. Розмір даної заборгованості підтверджується, зокрема, наданим на виконання ухвали суду детальним розрахунком заборгованості на аркушах справи 57-59, а також випискою по рахунку (а.с.60-64).

Судом апеляційної інстанції витребувано та оглянуто цивільну справу №183/900/13-ц, відповідно до матеріалів якої заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2013 року з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариством Комерційний банк «ПриватБанк» стягнута заборгованість за кредитним договором №DNH4KP90750618 від 25 квітня 2006 року, станом на 21.01.2013 року, у розмірі 31382,29 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 2413,47 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 10314,54 грн., пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у розмірі 16683,69 грн., суми фіксованої частини штрафу у розмірі 500,00 грн. та суми процентної складової штрафу у розмірі 1470,58 грн.; стягнуто з ОСОБА_2 на користь банку судовий збір у розмірі 313,82 грн. Заочне рішення скасоване, оскаржене не було (а.с.4).

Колегія звертає увагу, що, відповідно до заявлених позовних вимог, ПАТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за зазначеним кредитним договором у загальному розмірі 22765,10 грн., яка складається із 21204,86 грн. (різниці стягнутої заборгованості заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2013 року та нарахованої заборгованості за позовом, що розглядається), а також штрафів 500,00 грн. (фіксована частина) і 1060,24 грн. (процентна складова) (а.с.2-3).

Судом встановлено, що відповідачем належним чином умови зазначеного кредитного договору не виконуються, тому наявна заборгованість перед банком.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно із ч. 2 ст. 653 ЦК України зобовязання сторін договору припиняються у разі розірвання договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України, що відноситься до параграфа 1 глави 71 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Частино. 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що сплата відсотків за користування кредитом, згідно умов договору, здійснюється до дня фактичного повернення кредиту; враховуючи, що вищевказане заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2013 року (цивільнасправа №183/900/13-ц) про стягнення заборгованості за тим самим кредитним договором в розмірі 31382,29 грн. не оскаржене та не скасоване, колегія дійшла висновку, що з відповідача на користь банку підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №DNH4KP90750618 від 25 квітня 2006 року в сумі 9396,61 грн., яка складається із заборгованості за відсотками у розмірі 4696,61 грн. та пені в сумі 4700,00 грн., враховуючи наступне.

Тіло кредиту у повному обсязі у сумі 2413,47 грн. стягнуто з відповідача на користь банку рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2013 року у вищевказаній цивільній справі №183/900/13-ц, тому підстави для повторного стягнення вказаної грошової суми - відсутні.

Станом на 21.09.2015 року банком правильно, відповідно до умов кредитного договору, нараховано розмір прострочених відсотків у сумі 15011,15 грн., однак відсотки у розмірі 10314,54 грн. стягнуті з відповідача вказаним вище судовим рішенням від 16 липня 2013 року (цивільна справа №183/900/13-ц), тому з відповідача на користь банку підлягають стягненню відсотки у розмірі 4696,61 грн. (15011,15 грн. - 10314,54 грн.).

Станом на 21.09.2015 року банком правильно, відповідно до умов кредитного договору, розраховано розмір пені у сумі 35162,53 грн., однак пеня у сумі 16683,69 грн. стягнута з відповідача вказаним вище судовим рішенням від 16 липня 2013 року (цивільна справа №183/900/13-ц). Отже, залишок нестягнутої за судовим рішенням пені дорівнює 18478,84 грн. грн. (35162,53 грн. - 16683,69 грн.), що значно перевищує розмір вказаних вище збитків.

Колегія звертає увагу, що частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зважаючи на наведене, враховуючи, що відповідач має складне матеріальне становище, оскільки, зокрема, до цього часу не виконане заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2013 року щодо стягнення суми боргу по кредиту; враховуючи, що розмір пені значно перевищує розмір збитків, колегія дійшла висновку, що нарахований банком розмір пені повинен бути зменшений до достатнього та необхідного розміру 4700,00 грн.

Крім того, колегія звертає увагу, що у правовій позиції Верховного Суду України в справі № 6-2003цс15 зазначено, що, цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Таким чином, відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Враховуючи вищевикладене, стягнення на користь банку пені у розмірі 4700,0 грн., колегія вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення на користь банку штрафів у розмірі 1060,24 грн. та 500,0 грн., оскільки пунктом 5.3 умов про надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), які діяли на час укладення кредитного договору, передбачено, що вказаний штраф стягується за порушення позичальником строків платежів (а.с.7-10). Отже, вищевказані штрафи є несправедливим подвійним нарахуванням неустойки, тому стягненню не підлягають.

Колегія зауважує, що відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. З матеріалів справи вбачається, що в суді першої чи другої інстанцій заява про застосування позовної давності ні в письмовій, ні в усній формі не надавалась, тому питання щодо застосування позовної давності судом не вирішується.

На зазначене місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі обставини справи не встановив, що спричинило неправильне застосування матеріального закону та призвело до винесення неправомірного рішення, яке підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 1218 гривень 00 копійок.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням викладеного вище, вимог ст. 88 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №DNH4KP90750618 від 25.04.2006 року в сумі 9396 (девять тисяч триста девяносто шість) гривень 61 копійку, яка складається із заборгованості за відсотками у розмірі 4696,61 та пені в сумі 4700,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судові витрати у розмірі 1218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) гривень 00 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку.

Головуючий

Судді