Справа № 487/438/16-ц
Провадження № 2/487/821/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

25.08.2016 року.

Заводський районний суд м.Миколаєва у складі головуючого судді Павлової Ж.П., при секретарі Табунщик К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення ідеальних часток у спільній сумісній власності, про припинення права власності на частку у спільному майні з виплатою вартості цієї частки та визнання права власності на квартиру,

В С Т А Н О В И В:

В січні 2016 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 про визначення ідеальних часток у спільній сумісній власності, про припинення права власності на частку у спільному майні з виплатою вартості цієї частки та визнання права власності на квартиру.

Позивачі зазначили, що вони та відповідач є співвласниками квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03.04.1997 року

Посилаючись на те, що квартира АДРЕСА_1 не може бути реально поділена між співвласниками, оскільки частка належна відповідачу є незначною і не може бути виділена в натурі, крім того відповідач у вказаній квартирі тривалий час не проживає, добровільно знявся з реєстраційного обліку, позивачі просили визначити ідеальні частки у спільній сумісній власності по 1/4 за кожним, припинити право власності відповідача на 1/4 частку вищезазначеної квартири та визнати за ними право власності на цю частку квартири.

В судове засідання позивачі не зявилися, надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання зявився, про день розгляду справи був повідомлений належним чином.

Суд постановляє рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1 Першого протоколу до (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Право приватної власності є непорушним.

Також, передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 60 ЦПК України, обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є

підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

Дійсно, за ст. ст. 355-356, 358, 364 та 365 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Власність двох чи більше фізичних або юридичних осіб, держави, територіальних громад із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Крім того, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

При цьому, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні лише за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03.04.1997р., квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, тобто на підставі ст.357 ЦК України за кожним із співвласників слід визнати по 1/4 частини вказаної квартири.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 13.07.2016 року вартість 1/4 частини квартири АДРЕСА_3, складає 34362 грн.

Вказані кошти позивачем ОСОБА_2 внесені на депозитний рахунок ТУ ДСА в Миколаївській області (квитанція № №19В956813 від 09.08.2016 року).

Згідно з постановою Верховного Суду України від 16 січня 2012 року, ухваленою у відповідності з правилами п.1 ч.1 та яка є обов'язковою для всіх судів України, для припинення права особи на частку у спільному майні потрібно встановити будь - яку з обставин, передбачених п.п.1-3 ч.1 , за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Таким чином, враховуючи, що частка у спільній власності, на яку відповідач ОСОБА_4 має право, є, незначною та не може бути виділена в натурі, спільне володіння та користування спірним майном неможливо, тому суд дійшов висновку, що оплатне припинення права відповідача на частку у спільній власності не завдасть істотної шкоди його інтересам, оскільки останній не проживає у спірній квартирі більш 10 років, участі в утриманні спірного житла не приймає, добровільно знявся з реєстраційного обліку.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що викладені в позовній заяві обставини знайшли своє повне підтвердження під час судового розгляду справи, а тому вимоги позивачів обґрунтовані, законні і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.10,60, 213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву задовольнити.

Визначити ідеальні частки у спільній сумісній власності за ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_4 по 1/4 за кожним.

Припинити право власності ОСОБА_4 на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/12 частку квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/12 частку квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/12 частку квартири АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, який його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданої протягом 10 днів з моменту його проголошення.

Рішення вступає в законну силу через 10 днів з дня його проголошення. На рішення може бути подана апеляція до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд в порядку, встановленому ст.294 ,ст.295 ЦПК України.

Суддя: Павлова Ж.П.