Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді: - Ковальчук Н.М.,

суддів - Гордійчук С.О., Рожина Ю.М.,

секретар судового засідання - Пиляй І.С.,

з участю позивача - ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду від 01 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Рівненського державного гуманітарного університету про скасування дисциплінарного стягнення та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду від 01 грудня 2015 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Вважаючи рішення суду таким, що ухвалене за неповного з'ясування обставин справи, з недоведеністю та невідповідністю їм висновків суду, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку.

В поданій апеляційній скарзі зазначає, що наказ, яким до нього застосовано дисциплінарне стягнення, не відповідає вимогам закону, а саме: не містить вказівок на фактичне порушення, вчинене працівником, а також посилань на відповідну норму закону. Пояснює, що з метою врегулювання спору в досудовому порядку він звертався до ректора університету із заявою про зняття догани, проте у відповіді на звернення так само не було вказано порушень, які послужили підставою для накладення дисциплінарного стягнення. Звертає увагу, що відповідач відмовив йому у наданні звернень колективу, з якими він мав намір ознайомитись та надати пояснення. Заперечує доводи відповідача про те, що з його боку мала місце бездіяльність як керівника структурного підрозділу, який не був спроможний організувати та забезпечити основні вимоги, передбачені Положенням про відокремлений структурний підрозділ санаторій-профілакторій Рівненського державного гуманітарного університету, які полягали в неорганізації лікування студентів та працівників РДГУ в санаторії; незабезпеченні харчування; неефективності використання штатного персоналу, а також матеріально-технічної бази; уникненні від своєчасного і достовірного подання звітності, оскільки вони не були підтверджені жодними доказами. Вказує, що суд однобоко підійшов до вирішення спору, фактично мотивувавши рішення виключно доводами відповідача без дослідження позиції позивача. Стверджує, що діями відповідача йому завдано значних моральних страждань, оскільки незаконне накладення дисциплінарного стягнення вперше за багаторічну бездоганну лікарську практику підірвало його авторитет

__________________________________________________________________________Справа № 569/11580/15-ц Головуючий в суді І інстанції - Діонісьєва Н.М.

Провадження № 22-ц 787/177/2016 Суддя-доповідач - Ковальчук Н.М. серед підпорядкованих медичних працівників, що в свою чергу вимагає прикладення додаткових зусиль по організації життя та викликає невпевненість у завтрашньому дні. Покликаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, котрим задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Згідно ч. 1, 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення, суд першої інстанції виходив із його правомірності та відповідності нормам чинного трудового законодавства, а також відмовив у стягненні моральної шкоди, оскільки підставою для її задоволення міг бути встановлений судом факт порушення трудових прав позивача.

Проте з такими висновками місцевого суду не погоджується колегія суддів апеляційного суду з наступних міркувань.

Судом встановлено, що позивач перебуває з відповідачем у трудових відносинах з 01 грудня 2014 року, працюючи на посаді головного лікаря відокремленого структурного підрозділу санаторію-профілакторію Рівненського державного гуманітарного університету, згідно наказу № 87 від 01.12.2014р..

Наказом Рівненського державного гуманітарного університету № 128-п від 20 липня 2015 року ОСОБА_2 оголошено догану (а.с. 3).

Як вбачається з даного наказу, підставою для його винесення стали: протокол зборів трудового колективу ВСП СП РДГУ від 08.05.2015р. та від 18.06.2015р., доповідна записка складу комісії від 23.06.2015р., акт фіксації відмови від надання письмових пояснень ОСОБА_2 від 23.06.2015р..

Згідно ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.

Статтею 148 КЗпП України передбачено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Як встановлено судом, фактично порушення з боку позивача, які стали підставою для застосування догани, виявились не у конкретному проступку, а у бездіяльності ОСОБА_2 як керівника структурного підрозділу, який не був спроможний організувати та забезпечити основні вимоги, передбачені Положенням про відокремлений структурний підрозділ санаторій-профілакторій Рівненського державного гуманітарного університету, яка полягала в неорганізації лікування студентів та працівників РДГУ в санаторії; незабезпеченні харчування; неефективності використання штатного персоналу, а також матеріально-технічної бази; уникненні від своєчасного і достовірного подання звітності, а також допущення заборгованості по заробітній платі.

Застосовуючи до позивача дисциплінарне стягнення, відповідач взяв до уваги службові записки колективу ВСП СП РДГУ про неможливість співпраці працівників під керівництвом ОСОБА_2, які надходили на ім'я ректора університету, починаючи з березня 2015 року, а також звернення від 12.06.2015р. з проханням звільнити із займаної посади головного лікаря санаторію-профілакторію у зв'язку з недовірою.

18 червня 2015 року у ВСП СП РДГУ були проведені збори трудового колективу в присутності спеціально створеної комісії у складі начальника відділу кадрів, юрисконсульта та головного бухгалтера РДГУ, а також заступника голови профкому РДГУ, за результатами проведення яких було складено протокол № 1 від 18.06.2015 року, де ставилося питання на обговорення колективу щодо систематичного порушення трудової дисципліни та звільнення з посади головного лікаря санаторію-профілакторію ОСОБА_2, та за результатами обговорення проведено голосування колективом і ухвалено рішення щодо звільнення останнього з посади.

З наведеного вбачається, що підставою для застосування догани не послужив жодний конкретний вчинок з боку позивача, який у відповідності до вимог трудового законодавства, має бути визначений місцем та часом вчинення, а також мати характер протиправного, такого, що порушує норми закону та норми локальних трудових актів.

Частина друга ст. 149 КЗпП дозволяє за одне порушення трудової дисципліни застосовувати одне дисциплінарне стягнення. Це відповідає правилу частини першої ст. 61 Конституції, яке забороняє за одне й те саме порушення двічі притягати до юридичної відповідальності одного і того ж виду.

Ст. 148 КЗпП приписує застосовувати дисциплінарне стягнення безпосередньо за виявленням порушень трудової дисципліни.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про неправомірність оскаржуваного наказу, оскільки оголошена ним догана застосована відповідачем всупереч зазначеним нормам закону, без чіткого визначення самого проступку, часу, місця та обставин його вчинення.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями, чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав у зв'язку з противоправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У відповідності до ст. 1167 ЦК України та роз'яснень, викладених в п. п. 7, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року) „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується у повному обсязі тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені противоправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Оцінивши обставини справи в сукупності, зваживши глибину та тривалість моральних переживань позивача, пов'язаних із незаконним накладенням дисциплінарного стягнення вперше за багаторічну лікарську практику та з почуттям невпевненості у своєму майбутньому на займаній посаді, зусилля, яких він був змушений докладати для відновлення своїх прав, колегія суддів вважає, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає моральна шкода в сумі 500, 00 грн..

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Матеріали справи містять документальні підтвердження понесених позивачем витрат на оплату судового збору до суду апеляційної інстанції в сумі 267,96 грн., яка і підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача.

Оскільки оскаржуване рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду від 01 грудня 2015 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 до Рівненського державного гуманітарного університету про скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати незаконним наказ Рівненського державного гуманітарного університету № 128-п від 20 липня 2015 року про оголошення ОСОБА_2 догани та скасувати його.

Стягнути з Рівненського державного гуманітарного університету на користь ОСОБА_2 500 (п'ятсот) гривень 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Рівненського державного гуманітарного університету на користь ОСОБА_2 сплачений ним судовий збір в сумі 267 (двісті шістдесят сім) гривень 96 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя: Ковальчук Н.М.

Судді: Гордійчук С.О.

Рожин Ю.М.