АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Дорош А.І., Омельченко Л.М.

при секретарі: Діхтяр Т.В.

за участю адвокатів ОСОБА_2, ОСОБА_3

позивача ОСОБА_4

відповідачів: ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 26 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_7 /ОСОБА_1/ ОСОБА_8 в її інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7; ОСОБА_9, третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради, про усунення перешкод у користуванні квартирою.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, про усунення перешкод у користуванні квартирою.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказував, що з 18 липня 1981 року він перебував з ОСОБА_5 у шлюбі, який рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 29 березня 2011 року було розірвано.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 03 червня 2009 року поділено їх спільну квартиру АДРЕСА_1 шляхом виділення кожному із подружжя по ? частині у власність, а додатковим рішенням суду від 15 січня 2010 року визнано право власності кожного із подружжя на ? частину спільної квартири за вищевказаною адресою.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 02 квітня 2014 року йому виділено в особисте користування на ? частину квартири кімнату №8 і балкон №1.

Мотивуючи створенням перешкод у користуванні та вільному доступі до спільної квартири, просив усунути навмисно створені ОСОБА_5 для нього перешкоди в доступі до загального з їхніми сусідами коридору та до спільної квартири; в користуванні спільними приміщеннями даної квартири та в його користуванні житловою кімнатою №8 площею 11,4 кв.м і балконом №1 площею 0,9 кв.м квартири № 68 по вул. Степового Фронту в м. Полтаві.

Виселити ОСОБА_5 з його житлової кімнати №8 з балконом №1.

Зобовязати ОСОБА_5 забезпечити його ключами від відповідних замків коридорних і квартирних дверей вищевказаної квартири. Визнати дату листопад 2012 року, як таку, від якої його подальше проживання у вищевказаній спільній квартирі стало не можливим /т. 1 а. с. 1-2/ 22 та 23 грудня 2014 року позивач звернувся до суду позовними заявами до ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_10 в її інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7, зазначивши третьою особою орган опіки та піклування виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради, в яких уточнив позовні вимоги.

Посилаючись на повне заселення відповідачами, які не є членами його сімї, двох кімнат вищезазначеної спільної двокімнатної квартири, самовільну заміну замка на вхідних дверях, просив зобов'язати відповідачів не чинити йому перешкод у користуванні спільною квартирою №68 по вул. Степового Фронту, 28 м. Полтави та виділеною йому в користування кімнатою №8 площею 11,4 кв. м й балконом №1 площею 0,9 кв. м квартири №68 згідно рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 02 квітня 2014 року.

Виселити відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_10 і її неповнолітню дочку ОСОБА_7, з кімнати №8 площею 11,4 кв. м з балконом №1 площею 0,9 кв. м квартири АДРЕСА_2.

Вселити відповідачів до виділеної в їх користування житлової кімнати №9 площею 16,7 кв. м з лоджією №2 площею 2,4 кв. м квартири АДРЕСА_3.

Вселити його до виділеної йому в користування житлової кімнати №8 площею 11,4 кв. м з балконом №1 площею 0,9 кв. м квартири АДРЕСА_3 згідно рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 02 квітня 2014 року.

Зобовязати відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_10, що діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7 та ОСОБА_9 надати йому ключі від замка вхідних дверей спільної квартири АДРЕСА_3 та ключі від замка вхідних дверей спільного з сусідами коридору /т. 1 а. с. 73-76; 86-89/.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 26 жовтня 2015 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 09 лютого 2016 року про виправлення описки, позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Зобовязано ОСОБА_10 не чинити перешкоди ОСОБА_4 у користуванні житловою кімнатою №8 площею 11,4 кв. м, балконом №1, площею 0,9 кв. м. квартири №68 по вул. Степового Фронту, б. 28 м. Полтави. Вселено ОСОБА_4 в кімнату №8 площею 11,4 кв. м квартири №68 по вул. Степового Фронту, б. 28 м. Полтави.

Зобовязано ОСОБА_10 надати ОСОБА_4 ключі від замка вхідних дверей квартири №68 по вул. Степового Фронту, б. 28 м. Полтави та спільного з сусідами коридору. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено /т. 2 а. с. 74-77; 145-146/.

Додатковим рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 09 лютого 2016 року вирішено питання про судові витрати /т. 2 а. с. 143-144/.

Не погодившись з рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 09 лютого 2016 року, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на необґрунтованість судового рішення внаслідок порушення районним судом норм матеріального і процесуального права, неповного зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив оскаржуване ним судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, з урахуванням уточнених позовних вимог від 22 та 23 грудня 2014 року.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Згідно п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що 29 березня 2011 року рішенням Октябрського районного суду м. Полтави розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Від шлюбу вони мають двох спільних повнолітніх дітей 1982 року та ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно довідки голови первинної профспілкової організації ДП ВО «Знамя» ОСОБА_11 від 25 травня 2011 року, виданої ОСОБА_4, останній, працюючи на ВО «Знамя» з серпня 1981 року отримав житло від заводу :

1) 2-кімнату квартиру по вул. Степового Фронту 28 кв.68 (1987р.), право позачергового вступу до цього житлового кооперативу отримав після того, як змінивши професію, відпрацював по договору з адміністрацією 3 роки на необхідній для виробництва робітничій посаді; 2) 1-кімнату квартиру АДРЕСА_4 (2003 р.) отримав позачергою, по директорський програмі збереження висококваліфікованих кадрів.

Як зазначено в уточнених позовних заявах ОСОБА_4, вищевказану однокімнатну квартиру він передав синові ОСОБА_12, що зокрема не заперечується стороною відповідача.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 03 червня 2009 року квартиру АДРЕСА_1 поділено шляхом виділення у власність ? частини ОСОБА_4 та ? частини ОСОБА_5 /т. 1 а. с. 5/.

Додатковим рішенням цього ж суду від 15 січня 2010 року визнано право власності на ? частину спірної квартири за ОСОБА_5 та на ? частину вищевказаної квартири за ОСОБА_4 /т. 1 а. с. 6/.

Згідно копії витягу про державну реєстрацію прав, виданого Приватним підприєм-ством Полтавське бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор" 19 жовтня 2010 року за №27697296, ОСОБА_4 на праві приватної спільної часткової власності належить ? частка квартири АДРЕСА_5 28 м. Полтави /т. 1 а. с. 7/.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 02 квітня 2014 року ОСОБА_4 виділено в користування житлову кімнату №8 площею 11,4 кв. м та балкон №1 площею 0,9 кв. м., а ОСОБА_5 виділено в користування житлову кімнату №9 площею 16,7 кв. м. і лоджію №2, площею 2,4 кв.м в квартирі АДРЕСА_6, інші приміщення в спірній квартирі залишено в спільному користуванні сторін.

З даного судового рішення вбачається, що визначаючи порядок користування спірною квартирою та виділяючи відповідачці ОСОБА_5 в користування більшу кімнату, площею 16,7 кв. м, районний суд виходив з того, що в квартирі також проживають та зареєстровані члени родини сторін, які не є власниками квартири, а саме їх донька ОСОБА_10 /на даний час ОСОБА_1/ Ю.П. та її неповнолітня донька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. При цьому судом встановлено, що дані особи будуть проживати разом з відповідачкою в кімнаті. Дане судове рішення ніким зі сторін не оскаржено та 13 квітня 2014 року набрало законної сили /т. 1 а. с. 10-11/.

В той же час, в ході вирішення спору у даній справі, що є предметом апеляційного розгляду, місцевим судом встановлено, що житлову кімнату №8 площею 11,4 кв. м, виділену згідно судового рішення позивачу, займає відповідач ОСОБА_10 разом з малолітніми дітьми та чоловіком. В кімнаті №9 площею 16,7 кв. м проживають відповідачі: ОСОБА_5 зі своєю пристарілою матірю ОСОБА_9, яка в свою чергу вселилась до спірної квартири без дозволу позивача та проживає без реєстрації.

Отже, позивач ОСОБА_4 фактично позбавлений можливості проживати у виділеній йому кімнаті та відповідно користуватися належною йому на праві власності частиною спірної квартири.

Звідси, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог щодо виселення відповідачів, в тому числі і ОСОБА_10 /ОСОБА_1/ Ю.П. з кімнати №8 та вселення в кімнату №9 спірної квартири не відповідає вищенаведеним фактичним обставинам, та суперечить вимогам закону з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В силу положень ст. ст. 21, 24 Конституції України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Частиною 4 ст. 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності та право приватної власності є непорушним.

Аналогічна за змістом норма міститься в ст. 321 ЦК України.

У відповідності до вимог ст. ст. 317,319, 391 ЦК України власник має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Правовий статус спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників.

Так, за положеннями ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Виходячи із встановлених обставин, з урахуванням цитованих вище вимог закону, колегія суддів вважає законним і обґрунтованим, та таким, що не підлягає скасуванню, оскаржуване рішення суду в частині задоволених позовних вимог.

В той же час не погоджується з висновком районного суду про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 щодо зобовязання ОСОБА_5, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 /ОСОБА_1/ Ю.П. в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7 не чинити перешкод у користуванні спірною квартирою та виділеною йому в користування згідно рішення суду кімнатою №8 в даній квартирі, а також щодо виселення відповідачів з кімнати №8 площею 11,4 кв. м з балконом №1 площею 0,9 кв. м спірної квартири в кімнату №9 площею 16,7 кв. м з лоджією №2 площею 2,4 кв. м вищевказаної квартири та зобовязання відповідачів надати ОСОБА_4 ключі від замка вхідних дверей спірної квартири та ключі від замка вхідних дверей спільного з сусідами коридору.

З наведених вище підстав, колегія суддів вважає рішення суду в частині зазначених позовних вимог ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права за невідповідності висновків суду обставинам справи, а тому таким, що підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення цієї частини позовних вимог.

В той же час, враховуючи визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України способи захисту цивільних прав та інтересів, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 щодо визнання дати листопад 2012 року, як такої, від якої його подальше проживання у спірній квартирі стало неможливим, а тому рішення суду в цій частині належить залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 частково задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 26 жовтня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_7 /ОСОБА_1/ ОСОБА_8 в її інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_7; ОСОБА_9 про усунення перешкод у користуванні квартирою скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_5, ОСОБА_7 /ОСОБА_1/ ОСОБА_8 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7 Олегівни;Топчій ОСОБА_13 не чинити перешкод ОСОБА_4 у користуванні спільною квартирою №68 по вул. Степового Фронту 28 м. Полтави та виділеною йому в користування кімнатою №8 площею 11,4 кв. м та балконом №1 площею 0,9 кв. м квартири №68 згідно рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 02 квітня 2014 року.

Виселити відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_7 /ОСОБА_1/ ОСОБА_8 та її неповнолітню дочку ОСОБА_7,ОСОБА_9 з кімнати №8 площею 11,4 кв. м з балконом №1 площею 0,9 кв. м квартири АДРЕСА_2 в кімнату №9 площею 16,7 кв. м з лоджією №2 площею 2,4 кв. м квартири АДРЕСА_3.

Зобовязати ОСОБА_5, ОСОБА_9 надати ОСОБА_4 ключі від замка вхідних дверей спільної квартири АДРЕСА_3 та ключі від замка вхідних дверей спільного з сусідами коридору.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_4 та в частині відмови у задоволенні його позовних вимог щодо визнання дати неможливості його проживання у спільній квартирі АДРЕСА_7 залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис:/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: