ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/5485/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2016 р. Дарницький районний суд міста Києва

в складі: головуючого судді ЛЕОНТЮК Л.К.

за участю секретаря ГОЛОДЕНКО К.В.

сторін:

представника позивача ОСОБА_2

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві

цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Левашов Олександр Геннадійович про визнання договору дарування недійсним , суд

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_3 в особі свого представника ОСОБА_2, яка діє за довіреністю, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, залучивши в якості третьої особи Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Левашов Олександр Геннадійович про визнання договору дарування недійсним.

Мотивуючи свої позовні вимоги посилається на те, що В провадженні Дарницького районного суду м. Києва знаходиться цивільна справа № 753/6880/15-ц за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання квартири об'єктом права спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування на 1/2 частку квартири. У своїй позовній заяві Позивач просить визнати квартиру АДРЕСА_1 об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_7 і ОСОБА_4 та визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом 1/2 частку квартири АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Він є сином ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. За період шлюбу батько зі ОСОБА_4 була придбана у власність квартира АДРЕСА_1, яка була оформлена на ім'я ОСОБА_4. Позивач є єдиним спадкоємцем ОСОБА_7.

25 лютого 2016 року ОСОБА_4 (далі - Відповідач 1) була подарована квартира АДРЕСА_1 своїй доньці - ОСОБА_5 (далі - Відповідач 2). Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим Олександром Геннадійовичем та зареєстровано в реєстрі за № 28448508.

На момент посвідчення нотаріусом договору дарування Відповідач 1 приховала факт існування судового спору щодо квартири, що триває з 4 квітня 2015 року.

В заяві від 3 лютого 2016 року, яка була подана представником Відповідача 1 - ОСОБА_8 зазначено, що ОСОБА_4 не була належним чином повідомлена про дату, місце, і час розгляду цивільної справи № 753/6880/15-ц, і просили відкласти розгляд справи на розумний строк - це підтверджує той факт, що з 3 лютого 2016 року Відповідач 1 дізналася про розгляд цивільної справи № 753/6880/15-ц та брала участь у судових засіданнях.

В заяві від 26 лютого 2016 року, яка була подана представником Відповідача 1

- ОСОБА_8 зазначено, що Відповідач 1 не є власником

нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач 2 також приймає участь у розгляді цивільної справи № 753/6880/15- ц, являється в даній справі третьою особою.

При поданні заяви про прийняття спадщини Позивачем для оформлення свідоцтва про право на спадщину, нотаріус відмовила, в зв'язку з відсутністю у спадкоємця правовстановлюючого документу на квартиру. Після чого через Двадцять другу державну нотаріальну контору було відправлено лист Відповідачу 1 від представника позивача з проханням надати правовстановлюючий документ на квартиру (заява та лист додаються). Це підтверджує те, що Відповідач 1 та Відповідач 2 знали про відкриття спадкової справи ще до наявності спору в суді.

Таким чином, Відповідач 1 та Відповідач 2 брали участь в судових засіданнях однак, не зважаючи на вказані обставини, 25.02.2016 року уклали між собою договір- дарування спірної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 з метою приховання майна від звернень на його стягнення при виконанні рішення суду, тобто Відповідач 1 та Відповідач 2 вчинили фіктивний право чин, і мали на увазі іншу мету, аніж ту, що передбачена право чином.

А тому, просить суд визнати недійсним договір дарування квартири за адресою: АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим Олександром Геннадійовичем за серією та номером 333 від 25 лютого 2016 року, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_5.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2, яка діє за довіреністю ВТІ 453567 від 03.06. 2014 року ( а.с.16) позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав викладених у позовних вимогах.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 та їх представник ОСОБА_8, який діє за довіреністю від 28.01. 2016 року в інтересах ОСОБА_4 та відповідно від 19.04. 2016 року в інтересах ОСОБА_5 позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення з підстав викладених у своїх письмових запереченнях.

Вислухавши пояснення сторін , дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають не задоволенню із наступних підстав.

Як слідує із матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, що 25 лютого 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був укладений договір дарування квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, 02095. При укладенні договору дарування сторони керуючись законодавством України з метою здійснення своєї внутрішньої волі дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору і уклали вищезазначений договір і як наслідок ОСОБА_4 обдарувала ОСОБА_5 яка в свою чергу прийняла дарунок з усіма правовими наслідками які виникають із суті даного право чину. В той же день приватним нотаріусом Левашовим О.Г. було проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на квартиру яка була предметом даного договору.

Тобто був здійснений перехід права власності на нерухоме майно від однієї сторони за договором до іншої, який і є в свою чергу основною метою та правовим наслідком укладання договору дарування.

Відповідно до ст. 234 ЦК України Фіктивним є право чин який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлюються цим право чином.

Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року про судову практику розгляду цивільних справ щодо визнання право чинів недійсними для визнання право чину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін право чину.

Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання право чину сторонами не означає, що укладено фіктивний право чин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого право чину, суд ухвалює рішення про визнання право чину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання право чину було передано майно, такий право чин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Так, в даному випадку правова позиція позивача є хибною та не відповідає нормам чинного законодавства України.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання право чину недійсним; припинення дп, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення- примусове виконання обов'язку в натурі; зміна право відношення; припинення право відношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року "Про

судову практику розгляду цивільних справ щодо визнання право чинів недійсними"

вимога про визнання оспорюваного право чину недійсним та про застосування

наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності

нікчемного право чину може бути заявлена як однією зі сторін право чину так і

іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням право чину.

Виходячи з вищезазначених норм вбачається, що особа має право визнати право чин недійсним за наявності у неї порушеного права чи інтересу в результаті вчинення право чину.

Оскільки, в результаті вчинення даного договору дарування, виходячи із того, що позивач не є стороною право чину та з правової точки зору ніяк не пов'язаний з предметом договору дарування.

Твердження представника позивача в судовому засіданні, що сторони договору дарування вчинили його з метою приховання майна від звернень на його стягнення за рішенням суду, але жодних рішень суду щодо нерухомого майна яке є предметом договору дарування представником позивача і позивачем до матеріалів справи не приєднані. Отже позивач посилається на обставину яка могла настати що є припущенням та не може бути застосовано при постановлені рішення.

Водночас, як вбачається із пояснень відповідачів, дарування квартири матір'ю своїй донці є цілком логічним кроком враховуючи той факт, що донька утримувала майно з 1998 року по теперішній час, оскільки позивачка протягом останніх сімнадцять років проживає окремо від доньки. створила свою сім"ю, а в квартирі проживає її неповнолітня онука та мали намір здійснити цей договір починаючи з моменту коли ОСОБА_4 перестала фактично проживати у квартирі з 2007 року, та переїхала жити у садовий будинок у Фастівському районі Київської області у зв'язку з необхідністю доглядати за своєю похилою матір'ю. Але ніяк не було ні часу ні достатньо коштів для сплати мита та інших витрат пов'язаних з укладанням договору дарування. Тому намір подарувати квартиру своїй дочці виник набагато раніше і не з тих обставин на які посилається позивач.

Позивач та його представник в судовому засіданні вважають головною причиною незаконності договору дарування, його вчинення під час судового спору, але не має жодних заборон з боку чинного законодавства України укладати такі договори.

Про те , як встановлено у судовому засіданні на нерухоме майно накладено арешт

Отже слід прийти до висновку, що всі обґрунтування позивача своїх позовних вимог побудовані на припущеннях, не відповідають нормам чинного законодавства та не підлягають задоволенню.

Разом з тим, слід звернути увагу, що реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові особисте суб'єктивне бачення порушеного права чи охоронюваного інтересу та спосіб його захисту. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способами, визначеними законодавством, є підставою для прийняття рішення про відмову в позові. Судовому захисту підлягає порушене, а не ілюзорне право.

Керуючись ст. 55 Конституції України, п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ щодо визнання право чинів недійсними" ст. ст. 5, 6, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 57, 58, 59, 60,62, 64,208, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 294 ЦПК України на підставі ст. ст. 16, 215, 234 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Левашов Олександр Геннадійович про визнання договору дарування недійсним, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення . Особи, які брали участь у

справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 21 вересня 2016 року.

СУДДЯ Л.К. ЛЕОНТЮК