Ухвала

іменем україни

17 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Коротуна В.М., Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» на заочне рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 10 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 05 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Український Бізнес Банк» (далі - ПАТ «Український Бізнес Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог посилалось на те, що 02 жовтня 2008 року між ПАТ «Український Бізнес Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № МР007, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 150 000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % річних та щомісячної комісії в розмірі 630 грн, з терміном повернення кредиту 02 жовтня 2018 року.

У зв'язку із неналежним виконанням умов кредитного договору у відповідача станом на 05 серпня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 124 571 грн 97 коп., яку позивач і просив стягнути на користь банку з відповідача.

Заочним рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 10 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 05 листопада 2015 року, у задоволенні позову ПАТ «Український Бізнес Банк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Український БізнесБанк» просить скасувати ухвалені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте таким вимогам рішення судів попередніх інстанцій не відповідають.

Ухвалюючи рішення у справі про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивачем не надано належних доказів тому, що між сторонами було укладено кредитний договір і відповідач має перед ПАТ «Український Бізнес Банк» кредитні зобов'язання, оскільки позивачем не надані такі документи, як копія кредитного договору, додаткові угоди до договору, договори забезпечення виконання зобов'язань, докази сплати платежів в рахунок погашення боргу та інші документи, пов'язані з умовами, строком та порядком виконання кредитного договору.

Проте з такими висновками судів повністю погодитись не можна виходячи з наступного.

Статтею 57 ЦПК України установлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК України).

Відповідно до ст. 137 ЦПК України у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази.

Розглядаючи спір та встановивши відсутність належного підтвердження укладення кредитного договору, поза увагою судів попередніх інстанцій залишилося те, що позивачем на підтвердження укладення кредитного договору було надано довідку банку про заборгованість ОСОБА_2, виписку з особового рахунку, роздруківку з автоматизованої банківської системи «Скрудж-3», які завірені печаткою банку.

Проте суди попередніх інстанцій у порушення вимог ст. ст. 10, 57, 60, 137, 212-214, 303, 315 ЦК України з приводу існування вказаних доказів ніяких висновків не зробили, не врахували, що неможливість подання кредитного договору у зв'язку з тим, що вказані документи фактично знаходяться в приміщенні головного офісу банку за юридичною адресою в населеному пункті, де здійснюється антитерористична операція, не можуть бути підставою для відмови у позові про стягнення кредитної заборгованості.

У свою чергу суд не сприяв в забезпеченні доказів, щодо отримання яких у позивача виникли складнощі.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 122 ЦПК України у разі, якщо відповідачем у позовній заяві, поданій і оформленій у порядку, встановленому цим Кодексом, вказана фізична особа, що не є суб'єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи має бути надана протягом трьох днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання та перебування особи відповідного звернення суду.

У разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення у пресі.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 158 ЦПК України розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обов'язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 74 ЦПК України судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а судові повістки-повідомлення - особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов'язковою.

Згідно із ч. 4 вказаної статті судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова-повістка повідомлення - завчасно.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Відповідно до ст. 169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених ст. 157 цього Кодексу, у разі неявки в судове засідання однієї із сторін або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, про яких немає відомостей, що їм вручені судові повістки.

Проте матеріали справи не містять відомостей ні щодо направлення запиту до відповідних органів реєстрації щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача, ані належного підтвердження про повідомлення відповідача про розгляд справи.

Враховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами належним чином не встановлені, судами порушено норми матеріального та процесуального права, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості. Зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» задовольнити частково.

Заочне рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 10 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 05 листопада 2015 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М.Коротун

І.К. Парінова

О.В. Ступак