Провадження № 2/201/697/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2016 року м. Дніпропетровськ

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Батманової В.В.,

при секретарі Гоц Г.Ю.

представника позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1

представника відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та збитків та зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про визнання кредитного договору та додаткового кредитного договору частково недійсними -

ВСТАНОВИВ:

28.10.2015 ТОВ «Порше Мобіліті» звернулось до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 27 січня 2016 року відповідачем подано зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про пунктів кредитного договору недійсними яка, з урахуванням уточнень, прийнята до спільного розгляду з первісним позовом (а.с. № 214-215). В обґрунтування позовних вимог представник позивача за первісним позовом посилалася на те, що 14.01.2013 між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого, останній отримав грошові кошти в сумі 557 368,56 грн., що були еквівалентом 68 304,97 дол. США строком на 60 місяців. Крім того, між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено додатковий кредитний договір, відповідно до умов якого, останній отримав грошові кошти в сумі 206 597,75 грн., що були еквівалентом 25 318,35 дол. США. Позивач за первісним позовом зі свого боку виконав зобовязання, надавши кошти, але відповідач ухиляється від виконання зобовязань, у звязку з чим, у нього виникла заборгованість, яку представник позивача просив стягнути з відповідача з урахуванням збитків, штрафу, пені, 3% річних та інфляційних втрат. В обґрунтування позовних вимог за зустрічним позовом відповідач ОСОБА_3 посилався на те, що договір укладено з численними порушеннями законодавства, тому просив визнати пункти кредитного договору в частині привязки суми боргу та суми сплачуваних відсотків до курсу долара США недійсними.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі з підстав в ньому викладених, просив вимоги задовольнити, проти зустрічного позову заперечував.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні основні вимоги визнав частково, в частині стягнення суми заборгованості зазначену у договорі. В частині стягнення суми з привязкою до курсу долара США позов не визнав, просив відмовити, посилаючись на недотримання сторонами вимог чинного законодавства України при укладенні договору. Надав суду письмові заперечення. Зустрічні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Суд, вислухав представників сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та збитків підлягають частковому задоволенню, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про визнання кредитного договору та додаткового кредитного договору частково недійсними не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК).

Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Судом встановлено, 14.01.2013 між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого, останній отримав грошові кошти в сумі 557 368,56 грн., що були еквівалентом 68 304,97 дол. США строком на 60 місяців. Крім того, між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено додатковий кредитний договір, відповідно до умов якого, останній отримав грошові кошти в сумі 206 597,75 грн., що були еквівалентом 25 318,35 дол. США, зі сплатою у разі несвоєчасного повернення грошових коштів відповідно до положень ст. 625 ЦК України та неустойки відповідно до ст.ст. 549-552 ЦК України (а.с. № 7).

В обґрунтування своїх заперечень проти позову, представником відповідача ОСОБА_2 не було надано жодного доказу, а тому суд критично ставиться до даних посилань, оскільки належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень в цій частині, представником відповідача суду не надано.

В забезпечення виконання умов договору позики, 22 січня 2013 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Порше Мобіліті» було укладено договір застави транспортного засобу, згідно умов якого у випадку порушення своїх зобовязань за цим договором, сторони несуть відповідальність, визначену договором та чинним законодавством (а.с. № 29-34).

Як зазначалося вище, ОСОБА_3 отримав від ТОВ «Порше Мобіліті» грошові кошти, що в еквіваленті на 14.01.2013 становили 68 304,97 дол. США та 25 318,35 дол. США. Факт отримання цих коштів представником відповідача не заперечувався, а тому відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, дані обставини не підлягають доказуванню.

Таким чином, у звязку з тим, що відповідач ОСОБА_3 належним чином не виконує умови договору, грошові кошти не повернув в обумовлений сторонами строк, то суд вважає за можливе стягнути з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» заборгованість за кредитним договором від 14.01.2013 згідно розрахунків наданих позивачем в розмірі 1131116,35грн. за основним договором та 106657,39 грн за додатковим та пеню у розмірі 13127,60 грн., та 5538,03 грн відповідно.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_3 порушив виконання основного зобовязання, то до нього може бути застосовано відповідальність, передбачену ст. 625 ЦК України у вигляді стягнення 3% річних, розмір яких становить 17527,00 гривень за основним договором та 1661,41 гривень за додатковим договором.

Що стосується позовних вимог про стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції, то в цій частині в задоволені позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Як передбачено нормами Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення Верховного суду України від 28.03.2012 у справі 6-36736 вов 10).

Враховуючи, що сторони обумовили повернення грошових коштів, виходячи з еквівалента долару США, то норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції не поширюються на дані правовідносини, оскільки при визначені заборгованості на день винесення рішення, судом враховані інфляційні процеси, адже курс долара до гривні взятий саме на день винесення рішення. А тому в задоволені позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Розглядаючи зустрічні позовні вимоги, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обовязків. В силу ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п. 1.1 Загальних умов кредитування, відповідач за зустрічним позовом зобовязався надати позивачу за зустрічним позовом кредит у сумі, визначеній у кредитному договорі, в українських гривнях. При цьому, сторони встановили в договорі еквівалент суми кредиту у іноземній валюті, прийнятний для сторін.

Відповідно до ст. 524 ЦК України, Зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до ст. 524 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Суд наголошує, що ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» не містить заборони на вираження грошового зобовязання в гривні із посиланням на еквівалент суми зобовязання в іноземній валюті, а забороняє укладення договорів споживчого кредитування виключно в іноземній валюті, відповідно до умов яких позичальник зобовязаний повернути суму кредиту в іноземній валюті.

Таким чином, ст. 524,533 ЦК України не суперечать нормам ст. ст. 1049,1054 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та підлягають застосуванню до правовідносин споживчого кредитування, а твердження позивача за зустрічним позовом про зворотне не відповідає нормам чинного законодавства та умовам Договору.

Протягом дії кредитного договору жодного разу розмір процентної ставки не змінювався, та становить 9,9% від суми кредиту та додаткового кредиту, яка залишається неповернутою, відповідно до графіка погашення кредиту.

Тобто, розмір процентної ставки відповідає встановленому у кредитному договорі та в жодному разі не змінюється відповідачем в односторонньому порядку.

Суд звертає увагу, що у пп. 1.1, 1.3, 1.3.1 кредитного договору визначені умови розрахунку та сплати щомісячного платежу і погашення кредиту, що погоджені сторонами. Як положення кредитного договору, так і щомісячні платежі у погашення кредиту не можуть бути зміненими в одностороньому порядку.

Тому на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні зустрічних позовних вимог слід відмовити.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з урахуванням задоволення основного позову та відмову в повному обсязі за зустрічним позовом, то на підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати у розмірі 19134 грн..

На підставі викладеного, керуючись п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009р. «Про судове рішення у цивільній справі», Законом України «Про індексацію грошових доходів населення», ст.ст. 203, 215, 525, 526, 554, 625, 1046, 1047 ЦК України, ст. ст. 8, 10, 11, 57, 58, 59, 60, ч. 1 ст. 61, ст. ст. 88, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та збитків задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (ЄДРПОУ - 36422974) заборгованість за кредитним договором № 500072222 від 14.01.2013 в розмірі 1131116 (один мільйон сто тридцять одна тисяча сто шістнадцять) гривень 35 копійок, заборгованість за додатковим договором в розмірі 106657 (сто шість тисяч шістсот пятдесят сім) гривень 39 копійок, пеню за договором у розмірі 13127 (тринадцять тисяч сто двадцять сім) гривень 60 копійок, пеню за додатковим договором у розмірі 5538 (пять тисяч пятсот тридцять вісім) гривень 03 копійки, 3 % річних за договором у розмірі 17527 (сімнадцять тисяч пятсот двадцять сім) гривень 00 копійок, 3 % річних за додатковим договором у розмірі 1661 (одна тисяча шістсот шістдесят одна) гривня 41 копійка, судові витрати в розмірі 19134 (девятнадцять тисяч сто тридцять чотири) гривні 00 копійок, а всього 1294761 (один мільйон двісті девяносто чотири тисячі сімсот шістдесят одну) гривню 78 копійок.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про визнання кредитного договору та додаткового кредитного договору частково недійсними відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Батманова