Справа № 357/1690/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

26 травня 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Подрєзова Г. О. ,

при секретарі Александрова А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Біла Церква позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2, в особі представника ОСОБА_3 до ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» про визнання кредитного договору недійсним та договору іпотеки припиненим;

В С Т А Н О В И В :

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що позивачу ОСОБА_1 за кредитним договором від 31.01.2008року № KICWGA00000144, укладеного між позивачем та ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» було надано кредит у розмірі 20100 доларів США на наступні цілі : 18000доларів США для придбання легкового автомобіля та 2100 доларів США для сплати страхових платежів на строк до 31.01.2018року зі сплатою а користування кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, сплату винагороди за надання фінансового інструменту - - 2 % від суми кредиту в момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,48% річних від суми зарезервованих ресурсів. За вказаним кредитним договором позичальник отримала кредитні кошти, але вважає , що при його укладенні були порушені права позичальника кредитних коштів, як споживача, оскільки банком не було повідомлено про орієнтовну сукупну вартість кредиту, переваги та недоліки запропонованої схеми кредитування, не визначено сторони договору, на які покладено валютні ризики та ризики падіння ринкової вартості іпотечної нерухомості. Крім цього, позивач ОСОБА_2 послався на те, що ним 31.01.2008року було укладено договір іпотеки, згідно з яким він передав у забезпечення виконання кредитного договору від 31.01.2008року, укладеного ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» з ОСОБА_1 , належну йому квартиру, загальною площею 32,5 кв.м., житловою площею 15,9 кв.м. яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1. Посилаючись на те, що під час виконання кредитного договору , банком вчинені дії щодо збільшення відсоткової ставки за користування кредитними коштами, а договором іпотеки, передбачено, що всі зміни до нього погоджуються сторонами у письмовій формі та потребують нотаріального посвідчення, а тому договір іпотеки є припиненим з підстав ст.. 559 ч.1 ЦК України.

В судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримав в повному обсязі, послався на порушення банком вимог ст.. ст..11,18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів» та просив визнати умови кредитного договору від 31.01.2008року № KICWGA00000144 несправедливими , а кредитний договір недійсним. Також підтримав позовні вимоги щодо визнання договору іпотеки припиненим з підстав передбачених ч.1 ст. 559 ЦК України.

Відповідач представника в судове засідання не направив, хоч про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення представника позивачів, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

В судовому засіданні було встановлено, що згідно з кредитним договором від 31.01.2008 року № KICWGA00000144 позивачка ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 20100доларів США, на наступні цілі: 20000доларів США для придбання легкового автомобіля та 2100 доларів США на оплату страховки, згідно з п.

2.1.3., 2.2.7 кредитного договору.

Факт отримання зазначених коштів позивачка підтвердила в повному обсязі.

Представник позивачки ОСОБА_1 послав на те, що кредитним договором порушено вимоги передбачені ст..ст. 11,18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо справедливих умов договору.

При цьому, пояснив, що позичальник під час укладення кредитного договору не був ознайомлений письмово про умови кредитування, а саме : орієнтовну сукупну вартість кредиту, переваги та недоліки запропонованої схеми кредитування, не визначено сторін, які несуть валютні ризики та ризики падіння ринкової вартості іпотечної нерухомості.

Законом України „Про захист прав споживачів від 12.05.1991 року в редакції від 15.12.1993 року передбачено, що він регулює відносини між споживачами товарів (робіт, послуг) і виготівниками, виконавцями, продавцями в умовах різних форм власності, встановлює права споживачів та визначає механізм реалізації державного захисту їх прав.

Пунктом 3 ст.12 Закону передбачено, що Продавець (виготівник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві товар (роботу, послугу), який за якістю відповідає вимогам нормативних документів, умовам договору, а також інформації про товар (роботу, послугу), що надається продавцем(виготівником, виконавцем).

Пунктом 1 ст.18 Закону передбачено, що Споживач має право на одержання необхідної, доступної та достовірної інформації про товари (роботи, послуги), що забезпечує можливість їх компетентного вибору.

Інформація про товари (роботи, послуги) повинна містити:

перелік основних споживчих властивостей товарів (робіт,

послуг), ціну та умови придбання товарів (робіт, послуг);

правила та умови ефективного використання товарів (робіт,

послуг).

Статтею 19 Закону задекларовано, що за всіма громадянами однаковою мірою визнається право на задоволення їх потреб у сфері торговельного та інших видів обслуговування. Встановлення будь-яких переваг, прямих або непрямих обмежень прав споживачів не допускається, крім випадків, передбачених законодавчими актами. Продавець (виконавець) зобов'язаний всіляко сприяти споживачеві у вільному виборі товарів і послуг. Забороняється примушувати споживача придбавати товари і послуги неналежної якості або непотрібного йому асортименту.

Статтею 21 Закону передбачено, що умови договору, що обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими законодавством, визнаються недійсними. Якщо в результаті застосування умов договору, що обмежують права споживача, споживачеві завдано збитків, то вони повинні бути відшкодовані винною особою у повному обсязі.

Споживач має право на відшкодування збитків, завданих йому виготівником (виконавцем, продавцем) у зв'язку з використанням останнім переваг свого становища у виробничій чи торговельній діяльності.

Згідно з п.6 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», згідно якого договір про надання фінансових послуг (яким відповідно до ст. 4 цього Закону є договір про надання споживчого кредиту) повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.

Статею 56 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що клієнт має право на доступ до інформації, а саме ціну банківських послуг.

Права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію.

Але, разом з тим судом враховується, у відповідності до вимог ч.1 ст.. 360-7 ЦПК України, правова позиція ВС України у справі №6-80цс13, згідно з якою за правилами частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 6 Закону України від Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг договір про надання фінансових послуг повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків. За положеннями частини пятої статті 11, статті 18 Закону України від Про захист прав споживачів до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення є несправедливими і це є підставою для визнання таких положень договору недійсними.

При розгляді справи, суду не було надано належних доказів щодо включення до умов оспорюваного кредитного договору будь-яких умов , крім зміни відсоткової ставки, якими передбачено зміни у витратах за обслуговування кредиту.

В відповідно до п. 2.3.1 кредитного договору банк має право в односторонньому порядку збільшити розмір процентної ставки.

Як вбачається з розрахунку заборгованості по сплаті кредитних коштів за вказаним кредитним договором, з 27.10.2008року банк дійсно збільшив відсоткову ставку з 12,00% річних до 15,12 % річних.

Тобто, окрім цієї умови кредитного договору, інших змін під час дії кредитного договору не було.

А тому , суд виходячи з того, що укладаючи кредитний договір сторони свідомо брали на себе певні ризики на випадок зміни курсу національної валюти, вартості нерухомого майна, а тому законних підстав вважати, що така зміна не настане у сторін не було, і підстав для визнання кредитного договору недійсним судом не встановлено.

Разом з тим, судом встановлено, що згідно з між позивачем ОСОБА_2 та ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» 31.01.2008року було укладено договір іпотеки, згідно з яким він передав у забезпечення виконання кредитного договору від 31.01.2008року, укладеного ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» з ОСОБА_1 , належну йому на підставі договору купівлі продажу, посвідченого Білоцерківською державною нотаріальною конторою 30.05.2002 року за реєстровим номером 6-2375 та зареєстрованим в Білоцерківському МБТІ 03.06.2002року за № 13242 в книзі реєстраційний номер №21926315, квартиру, загальною площею 32,5 кв.м., житловою площею 15,9 кв.м. яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до п.1 цього договору предметом договору є надання іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна, зазначеного в п. 33.3 цього договору в забезпечення виконання зобов»язань іпотекодавця перед іпотеко держателем, в силу чого іпотеко держатель має право в разі невиконання іпотекодавцем зобов»язань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця.

Відповідно до п. 30 договору іпотеки сторони домовилися, що внесення змін до цього договору дозволяється лише за згодою сторін. Узгоджені сторонами зміни до цього договору вносяться у письмовій формі і підлягають обов»язковому нотаріальному посвідченню.

Відповідно до п.31 договору іпотеки усі суперечки і розбіжності, що виникають з цього договору, підлягають розгляду у відповідності з чинним законодавством України.

Суд враховує норму ч.1 ст. 559 ЦК України, якою передбачено, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов»язання, а також у разі зміни зобов»язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що в даному випадку майнова порука відповідача ОСОБА_2 є припиненою, оскільки доказів погодження з ним підвищення відсоткової ставки за користування кредитом не надано.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання припиненим договору іпотеки знайшли своє обґрунтування та підлягають до задоволення, в задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити .

Керуючись ст..ст. 15,58, 60,61, 212-215,218,223, 224 ЦПК України, ст.ст. 203,215,559 ЦК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати договір іпотеки квартири від 31.01.2008 року укладений між ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_2 про передачу в іпотеку для забезпечення виконання зобов»язання ОСОБА_1 за кредитним договором № KICWGA00000144 від 31.01.2008 року однокімнатної квартири АДРЕСА_2 припиненим.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя ОСОБА_4