АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №643/3666/15ц
Провадження № 22-ц /790/485/16 Головуючий 1 інст. - Задорожна А.М.
Категорія: стягнення аліментів Доповідач - Гуцал Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Гуцал Л.В.,

суддів -Піддубного Р.М., Котелевець А.В.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м.Харкова від 05 листопада 2015 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментам,-

встановила:

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з зазначеним позовом. Просила стягнути на її користь з відповідача заборгованість по аліментам за період з 15 березня 1993 року по 30 січня 2010 року в сумі 37091,61 гривні.

Посилалась на те, що перебувала з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі. Під час щлюбу народилося двоє дітей - син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. У 1994 році шлюб було розірвано. Постановою Комінтернівського районного суду м.Харкова від 15 березня 1993 року на її користь з ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на дітей в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 1/3 частини мінімальної заробітної плати, починаючи з 15 березня 1993 року до їх повноліття. Проте, жодного разу ОСОБА_2 аліменти не платив, що призвело до утворення заборгованості. Розрахунок заборгованості нею здійснений самостійно, виходячи із середньої заробітної плати по Харківській області за вказаний період, окільки відомості про доходи відповідача відсутні.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 05 листопада 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм права матеріального, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, всупереч вимогам ст.ст.11,60 ЦПК України, не надала доказів на підтвердження наявності заборгованості по аліментам. При цьому суд послався на ч.4 ст.195 та ч.4 ст.196 СК України та зазначив, що визначення розміру заборгованості є компетенцією державного виконавця і лише за наявності спору щодо розміру заборгованості її може визначити суд.

Судова колегія з таким висновком не погоджується, оскільки суд першої інстанції невірно визначився з характером спірних павовідносин та неправильно застосував норми матеріального права.

Судовим розглядом встановлено, що Постановою Комінтернівського районного суду м.Харкова від 15 березня 1993 року на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на дітей в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 1/3 частини мінімальної заробітної плати, починаючи з 15 березня 1993 року до їх повноліття.

У матеріалах справи відсутні дані про дату та місце відкриття виконавчого провадження за Постановою Комінтернівського районного суду м.Харкова від 15 березня 1993 року про стягнення аліментів на користь ОСОБА_1. Відсутні відомості щодо виконання (невиконання) цього судового рішення боржником ОСОБА_2 Не містять матеріали справи і жодних відомостей з виконавчої служби щодо наявності та розміру заборгованості по аліментам боржника ОСОБА_2 перед позивачем.

Разом з тим, за твердженням позивача зазначена вище Постанова про стягнення аліментів з ОСОБА_2 аліментів перебувала на виконанні у Московському відділі державної виконавчої служби м.Харкова та постановою №18501571від 30 червня 2010 року виконавче провадження було закінчено.

Відповідно до приписів ст.11 ЦПК україни, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів. При цьому предмет та підставу позову визначає позивач.

ОСОБА_1 пред'явила вимоги про стягнення заборгованості по аліментам за період з 15 березня 1993 року по 30 січня 2010 року, посилаючись на те, що Постанова суду про стягнення аліментів перебувала на виконанні в державній виконавчий службі, але не виконувалась, що призвело до утворення заборгованості, яку вона і просить стягнути за судовим рішенням. У суді апеляційної інстанції позивач підтвердила, що нею заявлені вимоги про стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання судового рішення про стягнення аліментів.

Тоді як, порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду, передбачений ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч. 7 цієї статті суд вирішує питання про заборгованість лише у разі спору про її розмір.

Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень цього Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості.

Отже, позовні вимоги не підлягають задоволенню не з підстав їх недоведеності (відсутності розрахунку заборгованості здійсненого державним виконавцем), а за їх безпідставності, оскільки чинним законодавством не передбачена можливість стягнення заборгованості за аліментами, яка утворилась при виконанні судового рішення про їх стягнення, шляхом подання позову про її стягнення в судовому порядку в іншій справі.

Та обставина, що провадження за виконавчим листом про стягнення аліментів було закрито, правового значення не має і не може бути підставою для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за аліментами. Безпідставне закінчення виконавчого провадження про стягнення аліментів у зв'язку із закінченням строку стягнення, при наявності у боржника заборгованості за аліментами, може бути підставою для оскарження такого рішення державного виконавця.

Враховуючи викладене, судова колегія скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення про відмову у позові з інших підстав.

Керуючись ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.п.3,4 ч.1 ст.309, 313, ч.2 ст.314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 05 листопада 2015 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити з інших підстав.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді