Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/729/15-ц
Провадження № 2/499/139/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"26" травня 2016 р. смт. Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі: головуючого судді Тимчука Р.М. при секретарі Мельнику Р.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Іванівка Іванівського району Одеської області цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору ODIVAU07100109 від 08.06.2006 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 34295,00 грн. на термін до 08.06.2011 р.

Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати. відповідач ОСОБА_1 повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

Згідно договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

В порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач свої зобов'язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки.

У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на станом на 18.05.2015 року має заборгованість - 55327,21 грн., яка складається з наступного: 8386,67 грн. - заборгованість за кредитом; 23207,87 гри, - заборгованість по процентам ;а користування кредитом; 1159.38 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 22573,29 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

В забезпечення виконання зобов'язання за договором ODIVAU07100109 від 08.06.2006 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено договір поруки з поручителем ОСОБА_2 .

Представник позивача надав заяву у судове засідання про слухання справи у його відсутність, наполягав на позовних вимогах та не заперечував проти ухвалення заочного рішення.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилися, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі просили застосувати строк термін давності.

Дослідивши письмові матеріали справи та з урахуванням положень ст. 60 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ст. 11 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов про стягнення заборгованості за кредитом підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК.

Судом встановлено що, відповідно до укладеного договору ODIVAU07100109 від 08.06.2006 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 34295,00 гри. на термін до 08.06.2011 р.

Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач ОСОБА_1 повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

Згідно договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

В порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач свої зобов'язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки.

У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 18.05.2015 року має заборгованість - 55327,21 грн., яка складається з наступного: 8386,67 грн. - заборгованість за кредитом; 23207,87 гри, - заборгованість по процентам;а користування кредитом; 1159.38 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 22573,29 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, що підтверджується розрахунком долученим до матеріалів справи.

В забезпечення виконання зобов'язання за договором ODIVAU07100109 від 08.06.2006 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено: договір поруки з поручителем ОСОБА_2.

На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Відповідачі в свою чергу заперечують проти задоволення позовних вимог, в обґрунтування своїх заперечень надали заяви про застосування давності та просили у разі встановлення під час судового слідства наступних ситуацій, та перерахували ситуації, при яких можливо на розсуд суду застосовувати позовну давність та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вирішуючи питання про застосування норм матеріального права щодо строку позовної давності, суд виходив з такого.

Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

За ч. 1 ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Частина 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч.1, 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

З ч. 4 ст. 267 ЦК України вбачається, що сплив позовної давності є підставою для відмови в позові.

Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

З вимог ст.526 ЦК України вбачається, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

З ч.1 ст.1049 ЦК України вбачається, що позичальник зобов'язаний повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, яка залишилася та сплати процентів, належних йому.

З ст. 1054 ЦК України вбачається, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Виходячи з системного аналізу наведених в рішенні норм ЦК України, суд констатує, що відповідачем було порушено умови кредитного договору.

Так, за умовами кредитного договору відповідач зобов'язався повернути кредит та проценти за користування ним щомісячними платежами згідно з обумовленим в договорі порядком. Невиконання відповідачем договору привело до виникнення заборгованості за кредитом у розмірі 55327 гривень 21копійок.

Позивач 16 червня 2015 року звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідачів солідарно сум неповернутого кредиту та процентів за користування ним, штрафу, комісії, пені.

Разом з тим, слід констатувати, що за наявності у позивача права на повернення заборгованості за кредитом, позивач звернувся до суду до спливу позовної давності, що є підставою для відмови в задоволені заяви відповідачів про застосування строку позовної давності.

Так, під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором.

Тому, "основне зобов'язання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору.

В такому випадку із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Як встановлено судом, відповідач частково виконував щомісячні зобов'язання з погашення кредиту, здійснив останній платіж 26 серпня 2014 року, що підтверджується розрахунком заборгованості (сплата процентів у сумі 2027,00 гривень) у той час як з вимогами про стягнення заборгованості за договором позивач звернувся 16 червня 2015 року.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, або іншим моментом перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

За змістом норми ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, аналізуючи фактичні обставини та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що позивач звернувся до суду в межах позовної давності, отже доводи відповідачів є небгрунтовані.

Крім того відповідачі обґрунтовуючи свої заперечення посилалися на ту обставину, що ними було надано заставне майно, для реалізації з метою погашення заборгованості.

Представником позивача не заперечувалась дана обставина та зазначено, що дійсно відповідачем було передано заставне майно для подальшої його реалізації. Банком були проведені усі необхідні дії, що стосуються підготовки до реалізації майна, а саме проведено оцінку транспортного засобу, згідно якого вбачається що вартість автомобіля ЗАЗ 110307, реєстраційний номер НОМЕР_1, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 складає 16000 гривень, та зазначене майно реалізовано, а кошти по реалізації майна були використані для погашення заборгованості, що підтверджується випискою з особистого рахунку відповідача ОСОБА_1 за 30 травня 2012 року та меморіальним ордером від 30 травня 2012 року, та розрахунком заборгованості.

Про те на даний час виникла заборгованість враховуючи внесення суми коштів за реалізоване заставне майно.

Доказів щодо відсутності заборгованості перед позивачем відповідачами суду не надано.

Вирішуючи справу керуючись процесуальними нормами суд зазначає, що за ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб, в межах позовних вимог та на підставі поданих ними доказів.

З ч.1 ст.58 ЦПК України вбачається, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення кредитної заборгованості суд виходить з такого.

Згідно ч.1 ст. 526 ЦК України зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.ст.610,611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Згідно з ч.2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору, а відповідно до ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики , при цьому розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Відповідно до вимог ст.ст. 610, 554 Цивільного кодексу України, боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники.

В судовому засіданні встановлено, що між відповідачами та позивачем склалися договірні відносини, свої зобов'язання відповідачі перед позивачем порушили, та позивачем доведено в судовому засіданні право на позовні вимоги та порушення своїх прав.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до матеріалів справи позивачем при подачі позову сплачено судовий збір за розгляд справи у розмірі 553,27 гривень, що підтверджується платіжним дорученням, доданим до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати: судовий збір в розмірі 553 гривень 27 копійок понесені позивачем при звернені до суду з даним позовом, що підтверджується платіжним дорученням.

Таким чином, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилався позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, доведені в судовому засіданні належними та допустимими доказами у відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України.

Керуючись ст.10, 14, 57, 60, 88, 212, 213, ЦПК України, ст.ст. 526,551,610,611,1049,1054 ЦК України , суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - заборгованість у розмірі 55327,21 грн. за кредитним договором ODIVAU07100109 від 08.06.2006 року.

Стягнути з солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати в розмірі 553,27 гривень понесені позивачем при звернені до суду з даним позовом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Іванівський районний суд Одеської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяР. М. Тимчук