АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Максюти Ж.І.,

суддів: Макарова М.О., Прозорової М.Л.,

за участі секретаря: Самокиші О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 грудня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, котрий було розірвано 28 травня 2015 року. Від спільного подружнього життя мають неповнолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на забезпечення дитини не надає, вона потребує матеріальної допомоги, оскільки син знаходиться на її утриманні, тому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 1800 грн. щомісяця.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 грудня 2015 року позовну заяву ОСОБА_3 - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_3, аліменти на утримання сина - ОСОБА_4, у твердій грошовій сумі розмірі 950 гривень щомісячно, починаючи з 10 серпня 2015 року і до повноліття дитини.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 243грн.60коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

З даним рішенням не погодився відповідач і звернувся до суду з апеляційною скаргою у якій ставить питання про зміну рішення суду, зменшивши розмір стягнутих аліментів та стягувати їх у частці доходу, мотивуючи тим, що рішення суду було прийняте з порушенням норм матеріального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, заявлених позовних вимог в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду змінити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Бабушкінського районного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2015 року (а.с.7).

Від спільного подружнього життя сторони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, народження якого зареєстровано в Бабушкінському відділі РАЦС Дніпропетровського МУЮ Дніпропетровської області17 квітня 2001 року, актовий запис №304 (а.с.5).

Позивач потребує матеріальної допомоги, оскільки дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні.

У відповідності до ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У ч.1 ст.12 Закону України „Про охорону дитинства" зазначено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібюностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці.

У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.1 ст.181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначається за домовленістю між ними.

Факт звернення позивачки до суду з вимогою про стягнення з відповідача аліментів вже свідчить про відсутність домовленості між сторонами щодо участі відповідача в утриманні дитини і у разі наявності у відповідача з цього приводу заперечень, він повинен довести суду факт належного виконання ним своїх батьківських обов'язків згідно ч.1 ст.60 ЦПК України. У даному випадку відповідач позовні вимоги про стягнення з нього аліментів на утримання дитини частково визнав, однак не погодився з розміром аліментів та формою їх стягнення, який просить стягнути позивачка.

У відповідності до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Одночасно з цим у ч.1 ст.184 СК України зазначено у яких випадках суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі - це наявність у платника аліментів нерегулярного, мінливого доходу, отримання ним частини доходу в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач повинен надавати позивачці матеріальну допомогу на утримання дитини, і, з урахуванням матеріального стану сторін, вимог розумності і справедливості, розмір аліментів повинен становити 950,00 грн. на місяць.

Як зазначає відповідач в свої доводах апеляційної скарги, він працює на постійній основі в якості продавця у фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 з щомісячною заробітною платою в розмірі 1400 грн., і у зв'язку з цим вимога позивачки про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі є необґрунтованою, оскільки відповідач має регулярний дохід.

Колегія суддів не може прийняти вказані доводи скарги виходячи з наступного.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість вказаних доводів, оскільки на підтвердження своїх доводів Відповідачем в порушення приписів ст.10,27,46,57,60, 212 ЦПК не було надано достатніх доказів, зокрема довідки про доходи, довідки з пенсійного фонду про відрахування внесків з заробітної плати чи копії трудового договору/ трудової книжки з відповідним записом, окрім того Позивачем у запереченнях на апеляційну скаргу надано копію витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідно до якого ФОП ОСОБА_5 припинено, про що внесено відповідний запис 15.07.2014 року, що також спростовує посилання апелянта на наявність постійного заробітку.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував положення ст. 184 СК України. Врахувавши і те, що відповідач може надавати матеріальну допомогу.

Однак колегія суддів вважає за необхідне змінити розмір аліментів з 950 грн. до 485 грн., оскільки суд першої інстанції, фактично не встановивши місячного доходу Відповідача, обсяг якого дозволяв би стягувати вищевказану суму аліментів, з врахуванням відсутності в матеріалах справи фактичних даних щодо такого доходу, виду і способу заробітку Відповідача, дійшов хибного висновку про можливість Відповідача сплачувати аліменти саме у визначеній сумі.

Не врахував суд і визначеного сімейним законодавством України обов'язку обох батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей, тобто, не враховано обов'язку Позивача зі свого боку також витрачати певні кошти на належний розвиток дитини, її відпочинок, харчування, тощо.

Сторони проживають окремо одне від одного в рівному майновому становищі. Заробітки Відповідача носять нерегулярний характер.

Враховуючи матеріальне становище як платника аліментів так і матеріальне становище його неповнолітнього сина, на утримання якого підлягають стягненню аліменти, та інші обставини, визначені ст. 182 СК України, що мають значення для справи, судова колегія приходить до висновку про необхідність стягувати з Відповідача щомісячно на утримання дитини до досягнення нею повноліття 485 грн., що відповідає вимогам ч.2 ст.182 СК України.

При визначені розміру аліментів, Позивачем не було надано доказів, а Судом першої інстанції, не було перевірено фактичних даних, на підтвердження обсягу витрат Позивача, чи квитанцій про сплату комунальних послуг, що потребують витрат саме в заявленому позивачем обсязі 1800 грн, чи витрат на продукти харчування, одяг, предмети побуту, необхідних для утримання дитини, тощо.

В зв'язку з наведеним колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково, оскільки не має підстав для відмови у задоволенні позову, змінити рішення суду першої інстанції зменшивши розмір аліментів на утримання дитини з 1800грн. до 485 грн. доходу відповідача, а в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Окрім того, апеляційний суд роз'яснює, що сторони не позбавлені права в майбутньому на звернення до суду з позовом про зміну розміру стягуваних аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану однієї з сторін, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них, а позивачка також не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину, якщо є на те будуть наявні законні підстави.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316,317 ЦПК України, апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 грудня 2015 року - змінити в частині визначення розміру стягнутих аліментів на утримання сина, зменшивши їх з 980 грн. до 485 грн.

В решті рішення суду - залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: