Справа № 505/5091/14-ц
Провадження по справі № 2/505/4/2016 року
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"12" лютого 2016 р. Котовський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Фабіжевського С. А.,
при секретарі Бондаренко Н. І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Котовську Одеської області цивільну справу за позовом квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси Міністерства оборони України до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в своїх інтересах та в інтересах малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про виселення (треті особи орган опіки та піклування Котовської міської ради Одеської області, Котовський місцевий прокурор Одеської області), -
В С Т А Н О В И В:

КЕВ м. Одеси Міністерства оборони України звернувся з позовом до відповідачів, стверджуючи, що відповідачі проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Проте будівлі військового містечка № НОМЕР_1 м. Котовськ, зокрема і будівля № 614, є військовим майном, яке обліковується на балансі квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси. Таким чином, у спеціально пристосованому приміщені будівлі проживають особи, які не мають відношення до Міністерства оборони України. ОСОБА_1 разом із сином ОСОБА_2 , невісткою ОСОБА_3 та онуками ОСОБА_4 і ОСОБА_5 заселилась у гуртожиток МОУ будучи працівником Збройних Сил України, згодом була звільнена та зараз працює в сфері обслуговування комунальної власності місцевого органу влади.

КЕВ м. Одеси просить виселити відповідачів із житлового приміщення (площею 37,0 кв.м) в гуртожитку МОУ за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник КЕВ м. Одеси у судове засідання не з`явився, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі.

Відповідачі в судовому засіданні позов заперечили у повному обсязі.
Котовський місцевий прокурор Одеської області залишив розгляд справи на свій розсуд.

Представник органу опіки та піклування Котовської міської ради Одеської області в судове засідання не з`явився,що не є перешкодою у розгляді справи у його відсутності.

Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 2002 року зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з нею проживають: син ОСОБА_2 , невістка ОСОБА_3 , онуки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які зареєстрованими у вказаній кімнаті не значаться.
Будівлі військового містечка № НОМЕР_1 м. Котовськ, зокрема і будівля № НОМЕР_2 , є військовим майном, яке обліковується на балансі квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси.

ОСОБА_1 вселилась у кімнату гуртожитку АДРЕСА_2 будучи працівником Збройних Сил України, згодом була звільнена та зараз працює в сфері обслуговування комунальної власності місцевого органу влади.

Висновки суду підтверджуються матеріалами справи.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Держава гарантує забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК України та іншими нормативно-правовими актами (ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей»).

Відповідно до ст. 124 ЖК УРСР робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Не може бути виселено без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у ст. 124 цього Кодексу, зокрема сім`ї військовослужбовців; осіб, звільнених у зв`язку з ліквідацією підприємства, установи, організації або за скороченням чисельності чи штату працівників (ст. 125 ЖК УРСР).

Згідно зі статтею 18 Закону України "Про охорону дитинства" діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень (стаття 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей».

Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» встановлено, що його дія поширюється на громадян, у тому числі військовослужбовців і працівників Національної гвардії України тощо та членів їхніх сімей, які не мають власного житла, більше п`яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них.

Відповідно до п. 2 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081 (далі Порядок), військовослужбовці та члени їх сімей забезпечуються службовими житловими приміщеннями, що відповідають вимогам житлового законодавства. З цією метою у кожній військовій частині формується фонд службового житла. У разі відсутності службового житлового фонду у військовій частині військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі, розміщуються безоплатно в спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, а сімейні у сімейних гуртожитках.

Відповідно до п. 8 Порядку житлове приміщення включається до числа службового згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини, погодженого з квартирно-експлуатаційним органом.

Пунктом 12 Порядку передбачено, що службові житлові приміщення надаються військовослужбовцям згідно з рішенням командира військової частини, яке погоджується з квартирно-експлуатаційним органом, за місцем проходження ними військової служби.

На підставі рішення про надання службового житлового приміщення виконавчий орган районної, міської, районної у місті ради видає спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення.

Відповідно до вимог Інструкції щодо організації надання житлової площі у гуртожитках Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 24 березня 2008 року № 113, права відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на проживання у кімнаті гуртожитку АДРЕСА_2 дійсно є похідним від права на це житло у колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 .

Враховуючи, що ОСОБА_1 була зареєстрована та проживає разом з членами своєї родини у спірному приміщенні як колишній працівник Збройних Сил України, відповідачі не мають власного житла, більше десяти років на законних підставах проживають за місцем реєстрації у гуртожитку, враховуючи інтереси дітей, суд вважає за неможливим виселити відповідачів з гуртожитку без надання іншого житлового приміщення.

Керуючись ст.ст.10, 60, 212, 215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси Міністерства оборони України до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в своїх інтересах та в інтересах малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про виселення відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Котовський міськрайонний суд Одеської області протягом 10 днів з дня його проголошення або отримання копії шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя -