Номер провадження: 22-ц/785/8070/16
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Процик М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючої судді Процик М.В.,

суддів Калараша А.А., Заїкіна А.П.,

при секретарі Гамарц Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на ухвалу судді Приморського районного суду м. Одеси від 22 липня 2016 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про повернення позики,-

ВСТАНОВИЛА:

30 червня 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про повернення позики у розмірі 147000 доларів США, що на дату звернення до суду складає 3652950 гривень.

Одночасно позивач звернулася до суду з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/2 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1, оформлену на дружину відповідача ОСОБА_2, та на будинок за адресою: АДРЕСА_4.

20 липня 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з уточненою заявою про забезпечення позову, просила забезпечити позов шляхом накладення арешту на частину належного відповідачу майна, а саме:

-накласти арешт на 1/2 частку дачного будинку з господарчими будівлями і спорудами загальною площею 358,6 кв. м. за адресою: АДРЕСА_5, що належить на праві власності ОСОБА_4.

-накласти арешт на 1/2 частку квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 141 кв. м, житловою площею 84,9 кв. м, зареєстровану за ОСОБА_2.

-накласти арешт на автомобіль марки AUDI Q7, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який зареєстрований за ОСОБА_4.

Позивач вказувала на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки їй стало відомо, що відповідач, дізнавшись про її прагнення повернути борг в судовому порядку, штучно намагається приховати належне йому майно та створити перешкоди для повернення боргу.

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 22 липня 2016 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт на 1/2 частку дачного будинку з господарчими будівлями і спорудами загальною площею 358,6 кв. м. розташованого за адресою: АДРЕСА_5, що належить на праві власності ОСОБА_4. Накладено арешт на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 загальною площею 141 кв. м., житловою площею 84,9 кв. м., зареєстровану за ОСОБА_2. Накладено арешт на 1/2 частку автомобіля марки AUDI Q7, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який зареєстрований за ОСОБА_4

В апеляційних скаргах ОСОБА_2 та ОСОБА_4 просять ухвалу судді від 22 липня 2016року скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

За правилами ст. 312 ч.1п.1 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд: відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, суддя суду першої інстанції виходив з того, що право спільної сумісної власності презюмується, що відповідачу належить ? частка майна набутого в шлюбі, що відповідач може відчужити належне йому майно і у випадку задоволення позову це може значно ускладнити виконання рішення суду або зробити неможливим його виконання.

З таким висновком судді погоджується і колегія суддів.

За правилами ст.ст.151ч.1,3, 152ч.1п.1,ч.3 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим кодексом, заходи забезпечення позову; забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві; види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач заявив до відповідача вимоги про стягнення заборгованості за договором позики у сумі 147000 доларів США, що на дату звернення до суду складало 3652950 гривень. Розмір заявлених позивачем позовних вимог є значним. Строк виконання зобов'язань за договором позики, оформленим розпискою, настав 30.07.2015р. (а.с.5)

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 з 1973 року. Відповідачу на праві власності належить дачний будинок з господарчими будівлями і спорудами загальною площею 358,6 кв. м., розташований за адресою: АДРЕСА_5. Також під час шлюбу з ОСОБА_2 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 28.04.2012 року відповідачем було придбано трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта. За довідкою територіального сервісного центру № 5141 від 12.07.2016р. відповідачу на праві власності належить автомобіль марки AUDI Q7, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 2008р.в..(а.с.15-31)

Виходячи з правил ст.60 СК України, суд першої інстанції правильно вважав, що ? частка вищевказаного майна належить на праві власності відповідачу, оскільки інше не встановлено судом.

За роз'ясненням Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (п.п.3,4) позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем, пересвідчитися, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача тощо. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Враховуючи розмір заявлених позовних вимог та вищевказані роз'яснення, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що між сторонами дійсно виник спір, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду на користь позивача, і правильно задовольнив заяву позивача, та наклав арешт на ? частку рухомого і нерухомого майна, що за вищевказаними письмовими доказами належить відповідачу.

Доводи відповідача про те, що він ніяких коштів від позивача не отримував, що вид забезпечення позову є неспівмірним з заявленими вимогами, оскільки майно не є предметом спору та що його вартість перевищує розмір заявлених вимог, до уваги не беруться з наступних підстав. Питання обґрунтованості або необґрунтованості заявлених позивачем позовних вимог досліджується судом лише при розгляді справи по суті спору, а не при розгляді заяви про забезпечення позову. Вважати заяву про забезпечення позову необґрунтованою, на що вказує відповідач в апеляційній скарзі, за наявності позову та вищенаведених обставин, неможливо. Враховуючи суть і розмір заявлених позовних вимог та факт перебування частини нерухомого майна в іпотеці, колегія суддів не вважає, що суд порушив вимоги співмірності виду забезпечення позову заявленим позивачем вимогам. Жодних спростовуючих письмових доказів щодо вартості майна, на яке накладено судом арешт, відповідач суду не надав. Заява про забезпечення позову та постановлена ухвала є належно вмотивованими, а протилежні доводи відповідача з цього приводу - неспроможними. Помилки в написанні прізвища відповідача та його дружини не є суттєвими для вирішення питання про забезпечення позову, і у разі потреби можуть бути усунені шляхом постановлення ухвали про виправлення описки.

Доводи ОСОБА_2 про те, що суд наклав арешт на її особисте майно, яке не може бути предметом спору, і яке не є спірним, що її не було притягнуто до участі у розгляді справи в якості третьої особи, що суд не пересвідчився в наявності спору у позивача з нею тощо до уваги не беруться, оскільки суд, накладаючи арешт на ? частку квартири АДРЕСА_1, виходив з презумпції виникнення спільної сумісної власності на майно у подружжя в період шлюбу. На спростування доводів ОСОБА_2 про те, що квартиру нею придбано за рахунок відчуження набутої за договором дарування 31/100 частини будинку по АДРЕСА_6 позивачем надано свідоцтво про право власності ОСОБА_2 на новостворене нерухоме майно, а саме на будинок літ. «А» загальною площею 469 кв. м по АДРЕСА_7. Та між тим, питання наявності або відсутності спільної сумісної власності у подружжя ОСОБА_4 і ОСОБА_2 щодо нерухомого майна не є предметом спору у цій справі. ОСОБА_2 участі у розгляді цієї справи не приймала, і у зв'язку з закінченням розгляду справи та ухваленням 10.10.2016р. рішення суду по суті спору, можливість залучення її до участі у розгляді цієї справи відсутня. І оскільки ОСОБА_2 не є стороною у цій справі, то у разі наявності підстав вона не позбавлена можливості захищати своє особисте право власності шляхом подачі позову до суду про звільнення майна з-під арешту.

За таких обставин, оскаржена ухвала постановлена з додержанням вимог закону, і підстави для задоволення апеляційних скарг відсутні.

Керуючись ст. ст. 303,307,312-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу судді Приморського районного суду м. Одеси від 22 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча: М.В. Процик

Судді: А.А. Калараш А.П. Заїкін