АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Винту Ю.М.. Половінкіна Н.Ю.

секретар Герман Я.І.

за участю: ОСОБА_2, яка діє інтересах ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення грошової суми за апеляційною скаргою ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 20 січня 2016 року,

встановила:

В серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом.

Просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь 116 386 гривень.

Посилалася на те, що 17 грудня 2012 року між позивачкою та ТзОВ «Чернівціжитлобуд» було укладено договір будівельного підряду.

Згідно умов даного договору забудовник зобов'язався побудувати позивачці трикімнатну квартиру АДРЕСА_1

На виконання умов цього договору вона сплатила ТзОВ «Чернівціжитлобуд» 349 158 гривень.

В липні 2013 року позивачка домовилась з сином ОСОБА_6, про переоформлення договору будівельного підряду на останнього. Згідно цієї усної угоди ОСОБА_6 зобов'язався повернути позивачці кошти в сумі 349 158 гривень протягом одного року

23 липня 2013 року ОСОБА_4 звернулася до ТзОВ «Чернівціжитлобуд» з заявою про розірвання вказаного вище договору будівельного підряду від 17 грудня 2012 року та перерахування раніше внесених коштів на будівництво квартири АДРЕСА_1 на користь сина (а.с.14).

23 липня 2013 року між ОСОБА_6 та ТзОВ «Чернівціжитлобуд» було укладено договір будівельного підряду. Згідно умов даного договору забудовник зобов'язався побудувати трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с.15-16).

В подальшому ОСОБА_6 доплатив забудовнику 40 310 гривень.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. Після його смерті спадщину прийняла його мати ОСОБА_4, дружина ОСОБА_3 та його малолітній син ОСОБА_7

Вважала, що ОСОБА_3 повинна погасити борг спадкодавця в сумі 116 386 гривень, що відповідає частці прийнятої нею спадщини.

Вартість спадкового майна на яке претендує ОСОБА_3 більша, ніж зазначений вище борг.

Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 20 січня 2016 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_4, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Посилається на те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 вважає, що між нею та спадкодавцем виникли відносини з приводу позики, а тому вона пред'являє вимоги до відповідача, як спадкоємця, який прийняв спадщину.

Будь-яких письмових доказів на підтвердження факту укладення договору позики позивачкою не будо подано.

Факт розірвання позивачем договору будівельного підряду та надання згоди на зарахування сплачених по ньому коштів у рахунок укладеного між ОСОБА_6 та забудовником договору не свідчить про виникнення між особами відносин за договором позики.

Такі висновки суду є правильним.

Так, відповідно до частини 1 статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи рішення повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи 17 грудня 2012 року між позивачкою та ТзОВ «Чернівціжитлобуд» було укладено договір будівельного підряду. Згідно умов даного договору забудовник зобов'язався побудувати позивачці трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с.5-6).

На виконання умов цього договору ОСОБА_4 сплатила ТзОВ «Чернівціжитлобуд» 349 158 гривень, що підтверджується квитанціями від 17 грудня, 19 грудня 2012 року, 9 січня, 8 лютого, 11 березня, 27 березня, 10 квітня, 17 квітня, 17 травня, 30 травня, 10 червня, 20 червня, 23 липня, 18 липня 2013 року (а.с.7-13).

23 липня 2013 року ОСОБА_4 звернулася до ТзОВ «Чернівціжитлобуд» з заявою про розірвання вказаного вище договору будівельного підряду від 17 грудня 2012 року та перерахування раніше внесених коштів на будівництво квартири АДРЕСА_1 (а.с.14).

23 липня 2013 року між ОСОБА_6 та ТзОВ «Чернівціжитлобуд» було укладено договір будівельного підряду. Згідно умов даного договору забудовник зобов'язався побудувати трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с.15-16).

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що будь-яких письмових доказів на підтвердження факту укладення договору позики позивачкою не будо подано.

Факт розірвання позивачем договору будівельного підряду та надання згоди на зарахування сплачених по ньому коштів у рахунок укладеного між ОСОБА_6 та забудовником договору не свідчить про виникнення між особами відносин за договором позики

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Зокрема, помилковими є доводи скарги про те, що факт укладення між позивачкою та ОСОБА_6 договору позики підтверджується договором будівельного підряду від 17 грудня 2012 року, укладеного між позивачкою та ТзОВ «Чернівціжитлобуд», заявою про розірвання вказаного договору, квитанціями про сплату коштів в сумі 349 158 гривень.

Вказані докази не підтверджують факт укладення між сторонами договору позики та досягнення згоди щодо його істотних умов.

Зокрема позивачкою не надано суду доказів того, що ОСОБА_6 взяв на себе обов'язок повернути позивачці грошові кошти в сумі 349 158 гривень.

Помилковими є посилання апелянта в апеляційній скарзі як на підставу задоволення позову на ту обставину, що ОСОБА_6 були отримані кошти в сумі 349 158 гривень без належної правової підстави.

Згідно частини 1 стаття 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини 1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З позовної заяви вбачається, що позивач не обґрунтовував свій позов посилання на ту обставину, що ОСОБА_6 були отримані кошти в сумі 349 158 гривень без належної правової підстави.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 20 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її вступу в законну силу.

Головуючий

Судді: