Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/3071/16-ц Головуючий у 1-й інст. Адамович О. Й.
Категорія 55 Доповідач Миніч Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2016 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Талько О.Б

секретаря

судового засідання Гарбузюк Ю.І.

з участю представника позивача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ренесанс Транс»

на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 10 червня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ренесанс Транс» про стягнення невиплаченої заробітної плати і середнього заробітку за час затримки розрахунку,

встановив:

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом. Після уточнення позовних вимог просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ренесанс Транс»(далі - ТОВ «Ренесанс Транс») заборгованість по невиплаченій заробітній платі в сумі 5888 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 35088 грн. та на відшкодування моральної шкоди - 1000 грн. В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_3 зазначав, що з 15.03.2011 року він працював на ТДВ «ЖЛ» на складі готової продукції вантажником. 30.11.2015 року був звільнений з роботи на підставі п.5 ст.36 КЗпП у зв'язку із переведенням до ТОВ «Ренесанс Транс». 07.12.2015 року він був прийнятий на роботу за переведенням до ТОВ «Ренесанс Транс» в якості вантажника в склад готової продукції. При переведенні з ТДВ «ЖЛ» до ТОВ «Ренесанс Транс» йому було гарантовано збереження попередніх умов праці, в т.ч. і щодо розміру заробітної плати. 04.01.2016 року він був звільнений з ТОВ «Ренесанс Транс» за переведенням до ЗАТ «Житомирські ласощі». На момент звільнення з роботи відповідач не провів з ним остаточного розрахунку.

01 червня 2016 року ТОВ «Ренесанс Транс» звернулося до суду із зустрічним позовом.

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 10 червня 2016 року було відмовлено ТОВ «Ренесанс Транс» у прийнятті зустрічного позову до ОСОБА_3.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 10 червня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ренесанс Траст" на користь ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі в сумі 5888 (п'ять тисяч вісімсот вісімдесят вісім) грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 35088 (тридцять п'ять тисяч вісімдесят вісім) грн. та 500грн. на відшкодування завданої моральної шкоди. В задоволенні решти позову відмовлено. Цим же рішенням стягнуто із Товариства з обмеженою відповідальністю "Ренесанс Траст" на користь держави судовий збір в розмірі 551,20грн.

У поданій апеляційній скарзі ТОВ«Ренесанс Транс», посилаючись на незаконність зазначеного рішення, просить його скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. На думку апелянта, вимоги про відшкодування моральної шкоди не доведені. Апелянт також вважає, що суд безпідставно відмовив йому у прийнятті зустрічного позову, в якому були викладені обставини розкрадання майна підприємства його працівниками (позивачем).

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що з 15.03.2011 року позивач працював в ТДВ «ЖЛ» на складі готової продукції вантажником.

Згідно з копією трудової книжки серії АВ №049955 позивач 30.11.2015 року був звільнений з роботи на підставі п.5 ст.36 КЗпП України у зв'язку із переведенням до ТОВ «Ренесанс Транс» (а.с.7-8).

07.12.2015 року ОСОБА_3 був прийнятий за переведенням до ТОВ «Ренесанс Транс» на посаду вантажника в склад готової продукції, а 04.01.2016 року - звільнений з ТОВ «Ренесанс Транс» за переведенням до ЗАТ «Житомирські ласощі».

Після звільнення з ТОВ «Ренесанс Транс» з позивачем не було проведено повного розрахунку за період роботи на цьому товаристві з 07.12.2015 року по 04.01.2016 року. Зазначених обставин відповідач не оспорює.

Відповідно до довідки Пенсійного фонду України від 29.03.2016 року заробітна плата позивача у грудні 2015 року склала 6543,93 грн. (а.с.9).Тому, суд обґрунтовано визнав правильним наданий позивачем розрахунок в тій частині, що його середньоденна заробітна плата за період роботи у відповідача склала 344,41грн.

Згідно з ч.1 ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство,установа,організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч.1 ст.117 КЗпП).

За наведених обставин та із врахуванням зазначених положень закону суд першої інстанції обґрунтовано стягнув із відповідача невиплачену звільненому працівникові заробітну плату та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду в цій частині не спростовують. Відмова судом у прийнятті зустрічного позову на правильність висновків суду не впливає, оскільки вимоги за двома позовами не є взаємопов»язаними та товариство не позбавлено можливості звернутися до суду з цим позовом на загальних підставах.

Крім того, правильними також є і висновки суду в частині вимог про відшкодування моральної шкоди.

Так, частиною 1 ст.237-1 КЗпП передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно з п.9 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової)шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану… При цьому суд має виходити із засад розумності,виваженості та справедливості.

Оскільки в даному випадку достовірно встановлено факт порушення відповідачем законних прав позивача на своєчасне одержання заробітної плати, то суд обґрунтовано поклав на роботодавця обов»язок відшкодувати заподіяну у зв»язку із цим моральну шкоду.

При визначенні розміру відшкодування суд врахував обсяг страждань позивача, тривалість вимушених змін у його житті та необхідність докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Рішення суду в цій частині постановлено із врахуванням засад розумності, виваженості та справедливості.

За наведених обставин підстав для скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,308,313-315 ЦПК України, суд у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ренесанс Транс» відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 10 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: