РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

ун. № 759/11634/15-ц

пр. № 2/759/411/16

31 серпня 2016 року Святошинський районний суд міста Києва в складі: головуючого судді Лук'яненко Л.М. за участю секретаря Скляренко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Міком» про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2015 року представник позивача ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду міста Києва із позовом до приватного підприємства «Міком» про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 02.04.2014 року Апеляційним судом м. Києва прийнято рішення по цивільній справі № 22-ц/796/281/14, яким позов ОСОБА_1 до ПП «МІКОМ» було задоволено та серед інших належних позивачу при звільненні 22.10.2012 року грошових сум, з відповідача було стягнуто: заборгованість по заробітній платі 7233,99 грн.; вихідну допомогу при звільненні 7200 грн.; компенсацію за невикористану відпустку 610,96 грн., а також середній заробіток за прогулу (16 457,76 грн.). Проте, відповідач не сплатив заборгованість та від виконання судового рішення ухиляється. Крім того, відповідач не виконав вищезазначене судове рішення в частині вимог немайнового характеру та не вніс правильний запис про звільнення в трудову книжку позивача, не видав новий наказ про припинення трудового договору №7/4/2-12 від 04.07.2012 року, не змінив формулювання причини звільнення в трудовій книжці працівника. На даний час відповідач також ухиляється від виконання судового рішення в частині вищезазначених вимог немайнового характеру в зв'язку із чим, постановою ВДВС Шевченківського РУЮ м. Києва від 15.09.2014 р. виконавче провадження ВП № 43398998 закінчено у зв'язку з ухиленням боржника від виконання судового рішення, державним виконавцем направлено подання до Шевченківського РУГУ УМВС м. Києва про порушення кримінальної справи за ст. 382 КК України відносно директора боржника ОСОБА_2 Таким чином, в період з 03.04.2014 року по даний час відповідач порушував право позивача на отримання заробітної плати, інших грошових виплат, стягнутих з відповідача за судовим рішенням. А тому після 03.04.2014 року з боку відповідача триває затримка виплати належних позивачу грошових коштів. Така затримка триває до дня фактичного розрахунку, який на час звернення з позовом до суду не відбувся.

В процесі розгляду справи позивачем було подано декілька заяв про уточнення позовних вимог, в останній з яких, він збільшив розмір позовних вимог та просив суд стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку з працівником при звільненні в розмірі 73 488,47 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку з працівником при звільненні в розмірі 73 488,47 грн.; компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати в розмірі 6 416,54 грн.; відшкодування моральної шкоди в розмірі 87 000,00грн., всього 240 393,48 грн.

В судовому засіданні позивач та його представник заявлені уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі в останнє судове засідання не з'явились, через канцелярію суду надійшла заява в якій просить позивач слухати справу за його відсутності та просив суд про задоволення позову, з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Про причину неявки суд не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у її відсутність на адресу суду не подавали.

Виходячи з вищенаведеного та зі згоди позивача, керуючись ч. 4, ст.. 169, ст.. 224 ЦПК України суд ухвалив, що рішення у справі можливо постановити при заочному розгляді справи.

Згідно ст.. 197 ЦПК у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вищенаведеного та зі згоди позивача, керуючись ч. 4, ст.. 169, ст.. 224 ЦПК України суд ухвалив, що рішення у справі можливо постановити при заочному розгляді справи.

Так, згідно із ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, заслухавши пояснення та доводи позивача, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду міста Києва від 02.04.2014 року у справі № 22-ц/796/281/14 визнано незаконним наказ Приватного підприємства «МІКОМ» № 11/5/1-12-тк-0000148 від 05.11.2012 р. про припинення трудового договору від 08.10.2012р., за яким звільнено ОСОБА_1 із займаної посади згідно з п. 8 ст. 36 КЗпП України (підстави, передбачені контрактом). Зобов'язано Приватне підприємство «МІКОМ» змінити формулювання причини звільнення із «звільнений на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України (підстави, передбачені контрактом)» на «звільнений на підставі ст. 39 КЗпП України - розірвання строкового трудового договору з ініціативи працівника у зв'язку з порушенням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю» та дату звільнення «з 08.10.2012р.» на «з 22.10.2012р.» шляхом видачі нового наказу про припинення трудового договору № 7/4/2-12 від 04.07.2012р. та внесення в трудову книжку ОСОБА_1 правильного запису про звільнення на підставі ст. 39 КЗпП України. Стягнуто з Приватного підприємства «МІКОМ» на користь ОСОБА_1: заборгованість по заробітній платі в сумі 7233 грн. 99 коп.; вихідну допомогу при звільненні в розмірі 7 200 грн.; компенсацію за невикористану відпустку в сумі 640,00 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 41184, 42 грн.; середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 16594,14 грн., а всього - 75 853, 34 грн. (а.с. 5-7)

Відповідно до положень ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст.ст.57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно із ч. 1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Вказаним судовим рішенням встановлено незаконність наказу Приватного підприємства «МІКОМ» № 11/5/1-12-тк-0000148 від 05.11.2012 року щодо припинення трудового договору від 08.10.2012 року про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади згідно з п. 8 ст. 36 КЗпП України та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30.10.2012 року по 28.05.2013 року, тобто за 144 дні, що становить 16 457 грн.76 коп. (114,29 х 144 = 16457 грн.76 коп.). (а.с. 5-7)

При цьому, вказаним судовим рішенням було встановлено розмір середнього заробітку позивача в сумі 114,29 грн. на день.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 83 КЗпП у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Із матеріалів справи вбачається, що 15.09.2014 року державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (ВП № 43398998) на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49 та ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку із невиконанням рішення та направлено подання до правоохоронних органів (а.с. 11).

Таким чином, із матеріалів справи вбачається, що відповідачем до даного часу рішення суду не виконано.

Враховуючи наведене, а також розмір середньоденної заробітної плати позивача, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 73 488,47 грн. за 643 робочий день за період з 03.04.2014 року по 31.08.2016 року, де 114.29 грн. - розмір середнього заробітку позивача на день.

Згідно із ч. 3 ст. 235 КЗпП України, у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.

Оскільки відповідачем рішення Апеляційного суду міста Києва від 02.04.2014 року станом на час розгляду справи в частині зміни формулювання причини звільнення із «звільнений на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України (підстави, передбачені контрактом)» на «звільнений на підставі ст. 39 КЗпП України - розірвання строкового трудового договору з ініціативи працівника у зв'язку з порушенням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю» та дату звільнення «з 08.10.2012р.» на «з 22.10.2012р.» шляхом видачі нового наказу про припинення трудового договору № 7/4/2-12 від 04.07.2012р. та внесення в трудову книжку ОСОБА_1 правильного запису про звільнення на підставі ст. 39 КЗпП України, не виконано, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 03.04.2014р. по 31.08.2016р. складає: 643 р. д. х 114,29 грн./день = 73 488,47 грн., а тому дана вимога, є такою що підлягає до задоволення.

Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» визначає, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Статтями 1 та 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно з п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою КМУ від 21.02.2001 року № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Так, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 02.04.2014р. стягнуто заборгованість по заробітній платі станом на 22.10.2012р. - день звільнення ОСОБА_1 в сумі 7 233,99грн., і яка на даний час відповідачем не виплачена.

Суму компенсації розраховано згідно рекомендацій Верховного Суду України, викладених в листі ВСУ від 03.04.1997р. № 62-97р. та індексів споживчих цін, наведених на сайті Державної служби статистики України

7233.99 х 188.7% = 13 650,53грн.,

100%

де 7233,99 - сума заробітної плати за судовим рішенням;

182,57 % - величина індексу інфляції з 23.10.2012р. по 12.07.2016р.

Таким чином, інфляційне збільшення суми боргу по заробітній платі з врахуванням індексу інфляції складає: - 13 650,53 - 7233,99 = 6 416,54 грн., розрахунок якої був перевірений судом, підлягає стягненню з відповідача, в зв'язку із чим позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Щодо стягнення 87 000,00 грн. моральної шкоди, слід зазначити наступне:

У відповідності до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Позивач зазначав, що неправомірними діями відповідача, йому спричинено моральну шкоду , оскільки дана ситуація для позиває як психотравмуюча, обумовила негативні зміни психоемоційної та соціальної сфери особистості, дестабілізувала психосоматичний стан, перешкоджала продуктивній реалізації професій; діяльності, викликала формування тривалих негативних психологічних переживань, тобто спричинила ОСОБА_1 моральні страждання. Кількісний еквівалент завданих моральних страждань може становити 60 МЗП (мінімальних заробітних плат). Відповідно до ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" від 25.12.2015р 928-УІІ1 з 01.05.2016р. встановлено мінімальну заробітну плату в розмірі 1 450,00 грн. Таким чином з врахуванням принципів розумності, об'єктивності та справедливості, можливі розмір компенсації моральної шкоди, завданої позивачу становить: 1 450,00 х 60 МЗП = 87 000,00грн., яку він оцінив в 87 000,00грн грн. Окрім того, посилався також на висновок експерта № 1-15/10 від 15.10.2015 року (а.с. 152-170), який було проведено на підставі постанови слідчого у кримінальному провадженні та охоплює не лише ті питання, які винесені позивачем на вирішення суду у даній справі.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що в результаті несвоєчасного та неповного розрахунку із позивачем, останній зазнав душевних страждань, в нього виникли матеріальні труднощі, що призвело до втрати нормальних життєвих зв'язків, а тому з метою захисту порушеного права позивача, суд виходить з втрат немайнового характеру, що їх зазнав позивач, зміни, які відбулись в житті позивача, витрачений час на збирання необхідних доказів, що призвело до негативних наслідків щодо самопочуття останнього, його душевної рівноваги та морального стану, а тому оцінює моральну шкоду в розмірі 2000,0 грн.

Дослідивши зібрані докази по справі та давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 73 488,47 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, 73 488,47 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 6 416,54 грн. компенсації втрат частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати та 2000,00 грн. у порядку відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до закону України «Про судовий збір» що діє з 01.09.2016 року юридичною особою,за позовні вимоги майнового характеру юридичною особою сплачується 1.5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати, а тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 330,89 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57 - 60, 88, 179, 208, 209, 212 - 215, 218, 223, 294 ЦПК України; ст. 47, 83, 116, 117, 235, 237-1, КЗпП України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Міком» про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з приватного підприємства «МІКОМ» (код ЄДРПОУ № 30523162, юридична адреса: 04071, м. Київ, вул. Верхній Вал, 2А, фактична адреса: 04128, м. Київ, вул. Блюхера, 12) на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_2, виданий Святошинським РУ ТУ МВС в м.Києві 13.02.2003р., ІН НОМЕР_1, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 - 73 488,47 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, 73 488,47 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 6 416,54 грн. компенсації втрат частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати та 2000,00 грн. у порядку відшкодування моральної шкоди, а всього 155 393 (сто п'ятдесят п'ять тисяч триста девяносто три) гривні 48 копійок .

Стягнути з приватного підприємства «МІКОМ» на користь державного бюджету України судовий збір в розмірі 2 330 (дві тисячі триста тридцять) гривень 89 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Святошинський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ Лук'яненко Л.М.