АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Доповідач - Іванченко М.М.
№22-ц/796/7161/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Іванченка М.М.

суддів: Рубан С.М., Желепи О.В.

при секретарі: Перетятько А.К.

за участю:

представника позивача: ОСОБА_2

третьої особи: ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_3, про визнання недійсним договору

за апеляційною скаргою Зайця Едуарда Петровича в інтересах публічного акціонерного товариства «ОТП Банк»

на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 січня 2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_4 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив визнати недійсним Договір відступлення права вимоги за Кредитним договором від 02 червня 2006 року, укладений між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_5 та Договір про відступлення права вимоги за Договором іпотеки від 02 червня 2006 року, укладений 12 листопада 2013 р. між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_5, при цьому посилається на те, що вказані договори не відповідають нормам закону.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 30 січня 2015 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір про відступлення права вимоги за кредитним договором № RML-008/414/2006 від 02 червня 2006 року, укладений 12 листопада 2013 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_5 також вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник відповідача ПАТ «ОТП Банк» - Заяць Е.П. подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Посилається на те, що рішення суду першої інстанції необґрунтоване та незаконне. Та зазначає, що судом неправильно встановлені обставини справи, що мають значення по справі.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 07 травня 2015 року у задоволенні вимог ОСОБА_4 до ПАТ «ОТП Банк», ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів - відмовлено та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 24 лютого 2016 року вказане рішення скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Представники позивача в суді апеляційної інстанції заперечував проти доводів апеляційної скарги.

Третя особа заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила її відхилити.

Відповідачі у судове засідання не з'явились про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Тому відповідно до ст.305 ЦПК України колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності відповідачів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 02 червня 2006 року між ОСОБА_4 та АКБ «Райффайзенбанк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», укладено кредитний договір № RML-008/414/2006, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 110 000 доларів США зі сплатою 11 % річних з терміном повернення до 02 червня 2021 року. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитом ОСОБА_4 передав у іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 за договором іпотеки № PRML-008/414/2006 від 02 червня 2006 року.

12 листопада 2013 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_5 укладено договір про відступлення права вимоги за кредитним договором № RML-008/414/2006 від 02 червня 2006 року та договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки № PRML-008/414/2006 від 06 червня 2006 року.

Положенням п.1 договору про відступлення права вимоги первісний кредитор (ПАТ «ОТГІ Банк») передає новому кредитору (ОСОБА_5.) право вимоги виконання боржником (ОСОБА_4) боргових зобов'язань за кредитним договором № RML-008/414/2006 від 02 червня 2006 року у розмірі 111876 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ на день підписання 894 226 грн 15 к., та 59 623 грн 97 к. за ціну, встановлену в п. 3 цього договору.

Пунктом 3 договору про відступлення права вимоги первісний кредитор підтверджує, що станом на дату укладення цього договору новий кредитор сплатив на рахунок № НОМЕР_1 в повному обсязі первісному кредитору суму у розмірі 953 850 грн 12 к. та до нового кредитора перейшли права первісного кредитора за кредитним договором.

Висновок суду першої інстанції про те, що спірні правовідносин виникли із договору фінансування під відступлення права грошової вимоги, оскільки предметом оспорюваного договору є відступлення права грошової вимоги до боржника за відповідну плату є обґрунтованим.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України підставою заміни кредитора у зобов'язанні є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Частиною 1 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Суд першої інстанції при вирішенні справи виходив із того, що

Відповідно до ч.ч.1ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3,5-6 ст. 203 цього Кодексу.

За вимогами ч.2 ст.203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

За змістом ст.1079 ЦК України фактором у договорі факторингу може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має прав здійснювати факторингові операції.

Висновок суду першої інстанції про те, що оскаржуваний договір про відступлення права вимоги є договором факторингу є обґрунтованим, та з огляду на те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_5, як фізична особа, має право на здійснення фінансових операцій, а отже виступати фактором, то колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, і на законність оскаржуваного рішення не впливають.

Тому колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, відповідає вимогам матеріального та процесуального права, внаслідок чого підстав для його скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Зайця Едуарда Петровича в інтересах публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: