Справа № 317/1616/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 р. м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області в складі:

головуючого-судді: Нікітіна В.В.

при секретарі: Московкіній І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за уточненим позовом Приватного підприємства «Світточ» до ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграріс» (третя особа - Запорізька районна державна адміністрація Запорізької області) про визнання договору оренди землі недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Приватне підприємство "Світточ" звернувся до Запорізького районного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграріс 2012» про визнання договору оренди землі недійсним.

Під час судового розгляду позивачем подано уточнену позовну заяву та замінено неналежного відповідача - ТОВ «Аграріс 2012» на належного - ТОВ «Аграріс».

Третьою особою на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору є Запорізька районна державна адміністрація Запорізької області.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

У власності відповідача ОСОБА_1 перебуває земельна ділянка сільськогосподарського призначення № 493 площею 5,00 га, яка розташована на території Миколай-Пільської сільської ради Запорізького району Запорізької області, кадастровий номер: НОМЕР_1.

24 березня 2008 року між позивачем ПП "Світточ" та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки строком на десять років. 20 серпня 2010 року вказаний договір було зареєстровано в ЗРФ «Центр ДЗК».

Однак, при зверненні позивача до Реєстраційної служби Запорізького районного управління юстиції Запорізької області було встановлено, що між відповідачами ОСОБА_1 та ТОВ "Аграріс" було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки та проведено його державну реєстрацію.

Вказана земельна ділянка з моменту укладення договору між ПП "Світточ" та ОСОБА_1 не вибувала з користування позивача, який на даний час продовжує фактичне користування цією ділянкою. ТОВ "Аграріс" не отримував вказану земельну ділянку у фактичне користування від відповідача ОСОБА_1

Враховуючи вищевикладене, позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом.

В одному з судових засідань представник позивача підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 до суду не з'явилась, не зважаючи на те, що своєчасно та належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомила.

Представник відповідача ТОВ «Аграріс» в одному з судових засідань заперечила проти позову.

В судове засідання, яке відбулось 20.12.2016 року відповідач ТОВ «Аграріс» свого представника не направив, не зважаючи на те, що належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Письмові заперечення проти позову від ТОВ «Аграріс» до суду не надходили.

Третя особа - Запорізька районна державна адміністрація Запорізької області свого представника до суду не направила. Будь-яких заперечень проти позову або пояснень стосовно суті позовних вимог до суду на надала.

Суд, дослідивши подані докази, прийшов до наступних висновків.

В матеріалах справи міститься копія державного акта на право приватної власності на землю серії ІV-ЗП № 020365 від 26 квітня 2006 року, відповідно до якого відповідачу ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка № 493 площею 5,00 га, розташована на території Миколай-Пільської сільської ради Запорізького району Запорізької області (а.с. 5, 111).

З копії довідки про правовий статус вказаної земельної ділянки від 30.12.2010 року вбачається, що їй було присвоєно кадастровий номер: НОМЕР_1 (а.с. 109, зв.).

Копією витягу з технічної документації про визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки № 1064 від 19 березня 2008 року встановлено, що відділом земельних ресурсів у Запорізькому районі Запорізької області було проведено нормативну оцінку земельної ділянки площею 5,00 га, яка належить ОСОБА_1 Вартість земельної ділянки становить 65963,20 грн. (а.с. 6).

24 березня 2010 року між позивачем ПП «Світточ» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі, предметом якого була вказана вище земельна ділянка № 493 площею 5,00 га, яка розташована на території Миколай-Пільської сільської ради Запорізького району Запорізької області (а.с. 7-9).

Вказаний договір укладено на 10 років (п. 8 Договору). 26 серпня 2010 року проведено його державну реєстрацію в ЗОФ «Центр ДЗК». Вчинено реєстраційний запис за № 44.

24 березня 2010 року між позивачем ПП «Світточ» та відповідачем ОСОБА_1 було підписано акт прийому-передачі об'єкта оренди (земельної ділянки) за вказаним договором оренди (а.с. 10).

Відповідно до вказаного акта земельна ділянка площею 5,00 га, кадастровий номер: НОМЕР_1, яка належить ОСОБА_1, передана нею позивачу ПП «Світточ».

В матеріалах справи міститься копія рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Запорізького районного управління юстиції Запорізької області № 26485010 від 26 листопада 2015 року, яким позивачу ПП «Світточ» було відмовлено в реєстрації речового права оренди земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1, розташованої на території Миколай-Пільської сільської ради Запорізького району Запорізької області в зв'язку з тим, що таке право вже зареєстровано (а.с. 11).

Вказане речове право виникло у ТОВ «Аграріс» на підставі договору оренди землі № 493 від 04 квітня 2011 року, який укладений між відповідачами (а.с. 104-106).

Копія вказаного договору була надана суду з Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області на виконання ухвали суду про витребування доказів на підставі клопотання представника позивача.

Відповідно до копії вказаного договору його предметом є передача відповідачем ОСОБА_1 на десять років в оренду відповідачу ТОВ «Аграріс» земельної ділянки № 493 площею 5,00 га, що розташована на території Миколай-Пільської сільської ради Запорізького району Запорізької області та має кадастровий номер НОМЕР_1 (а.с. 104-108).

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України встановлено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

У відповідності до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Вказана норма кореспондує з ч. 8 ст. 93 Земельного кодексу України.

Таким законом є Закон України «Про оренду землі» (далі - Закон).

У відповідності до ст. 17 Закону (в редакції, що діяла на момент укладення договору оренди земельної ділянки між ПП «Світточ» та ОСОБА_1М.), передача об'єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем в строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі.

Статтею 18 Закону встановлено, що договір оренди землі набирає чинності з дня його державної реєстрації.

Обов'язковість державної реєстрації договору оренди землі встановлена ч. 1 ст. 20 Закону.

Частиною 2 статті 20 Закону встановлено, що державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

На виконання положень статті 18 Закону Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову № 2073 від 25 грудня 1998 року, якою встановлювався Порядок державної реєстрації договорів оренди землі. Вказаний Порядок був чинний на момент виникнення правовідносин між ПП «Світточ» та ОСОБА_1

Суд констатує, що договір оренди землі, укладений 24 березня 2008 року між позивачем ПП «Світточ» та відповідачем ОСОБА_1, повністю відповідає вимогам Закону (в редакції на час укладення договору); пройшов державну реєстрацію з дотриманням вимог Порядку; предмет оренди переданий на підставі акта прийому-передачі, як це передбачено ст. 17 Закону.

Вказаний договір, в силу статті 204 ЦК України, є укладеним з 24 березня 2008 року строком на 10 років, діючим та таким, що повністю відповідає вимогам, встановленим законом для договорів оренди землі.

Оцінюючи договір оренди землі, укладений 04 квітня 2011 року між відповідачами ТОВ «Аграріс» та ОСОБА_1, суд дійшов наступних висновків.

Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу - ч. 1 ст. 215 ЦК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Верховним Судом України в п.п. 1 та 2 Постанови Пленуму № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» надано наступні роз'яснення: «При розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи». «Судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину».

У відповідності до абз. 3 ч. 3 ст. 24 Закону (в редакції, що діяла на момент укладення спірного договору) орендодавець зобов'язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.

В порушення вказаного обов'язку відповідач ОСОБА_1 уклала договір оренди земельної ділянки, яка на той момент вже була об'єктом права оренди іншої особи. Суд констатує, що вказаними діями відповідачів було порушено право позивача самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі, яке передбачене абз. 1 ч. 1 ст. 25 Закону та ст. 93 Земельного кодексу України.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що оспорюваний договір оренди земельної ділянки № 493 від 04 квітня 2011 року, укладений відповідачами ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аграріс» є таким, що порушує вказане право позивача на користування земельною ділянкою; суперечить нормам Цивільного та Земельного кодексів України та Закону України «Про оренду землі» в частині забезпечення принципів непорушності, правомірності та обов'язковості договорів оренди землі, які укладені з дотриманням необхідних вимог.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що відповідачами ТОВ «Аграріс» та ОСОБА_1 при укладенні договору № 493 від 04 квітня 2011 року було недотримано вимоги статті 203 Цивільного кодексу України.

У відповідності до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу.

Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним - п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Вказані норми по відношенню до захисту прав користувачів земельних ділянок конкретизовані в статті 152 Земельного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 вказаної статті власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, з-поміж іншого, шляхом визнання угоди недійсною - п. «в» ч. 3 ст. 152 ЗК України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про повну обґрунтованість позовних вимог.

Судові витрати суд розподіляє відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись статтями 10, 11, ч. 3 ст. 209, ст. ст. 212-215 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Приватного підприємства «Світточ» до ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграріс» про визнання договору оренди землі недійсним задовольнити повністю.

Визнати недійсним з моменту укладення договір оренди землі, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аграріс» щодо передачі в оренду земельної ділянки загальною площею 5,00 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована на території Миколай-Пільської сільської ради Запорізького району Запорізької області.

Стягнути з ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграріс» на користь Приватного підприємства «Світточ» судовий збір по 690 (шістсот дев'яносто) гривень 00 коп. з кожного.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Запорізький районний суд Запорізької області.

Головуючий суддя В.В. Нікітін