Провадження № 2/761/5037/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

12 вересня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді: Осаулова А.А.

при секретарі: Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» про захист прав споживачі та стягнення коштів за договором банківського рахунку, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2016 року Позивач ОСОБА_1(надалі - по тексту позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» (надалі - відповідач) про захист прав споживачів та стягнення коштів за договором банківського рахунку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.01.2014 року між ПАТ «КБ «Хрещатик» та ОСОБА_1 було укладено договір №1092 банківського рахунку фізичної особи, згідно якого Банк відкрив ОСОБА_1 поточний рахунок НОМЕР_1 в валюті USD. На виконання умов договору, ОСОБА_1 в день відкриття рахунку було здійснено його поповнення на суму 457 086,00 доларів США з оформленням відповідної квитанції № 48 від 23.01.2014 року. В послідуючому, нею було вчинено поповнення рахунку ще сім разів на загальну суму 732 000,00 доларів США додатково до внесеної раніше. Кожний раз з внесення коштів до каси банку, позивачці надавалась відповідна виписка по рахунку касиром банку. Між тим, 13 листопада 2014 року позивачкою була отримана виписка по особовому рахунку за період часу з 01.01.2014 року по 13.11.2014 року, в якій не було відображено ПАТ КБ «Хрещатик» жодного зарахування внесених нею (ОСОБА_1) грошових коштів. Так як внесенні Позивачем грошові кошти не були зараховані Банком на її рахунок, вона змушена була звернутися до суду за захистом свого порушеного права, а тому просить стягнути на її користь 1 384 172,73 доларів США боргу, а саме за Договором банківського рахунку (1 189 086, 00 доларів США - боргу за вказаним договором, 118 908, 60 доларів США - пені згідно п.3.1 Договору банківського рахунку за несвоєчасне зарахування грошових коштів та 76 178, 13 доларів США - три відсотки річних, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України).

В судовому засіданні представник Позивача ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, проти заочного рішення не заперечував.

Відповідач у судове засідання не направив свого представника, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив до початку судового засідання.

Оскільки представник Позивача не заперечував щодо проведення розгляду справи у відсутність Відповідача, суд вважає можливим розгляд справи у відсутність останнього, на підставі наявних у справі доказів, ухваливши у справі відповідно до ст.ст.169, 224 ЦПК України заочне рішення.

Заслухавши пояснення представника Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне .

Згідно вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть у ній участь.

Зі змістом ст.15 та ст.16 ЦК України вбачається, що суд може захистити право чи охоронюваний законом інтерес лише у разі їх порушення.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 23.01.2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «Хрещатик» було укладено договір № 1092 банківського рахунку фізичної особи(далі - Договір), відповідно до умов якого, Банк відкриває клієнту поточний рахунок № НОМЕР_1 в валюті USD, відповідно до інструкції «Про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах», затвердженої Постановою НБУ від 12.11.2003 року № 492, та здійснює його розрахунково-касове обслуговування згідно внутрішніх правил і процедур банку, нормативних актів НБУ та чинного законодавства України (п.1.1. Договору).

Відповідно до п.п. 2.1.2 - 2.1.4 Договору, Банк зобов'язувався забезпечувати збереження коштів клієнта на його рахунку; приймати до зарахування на рахунок клієнта готівкові та безготівкові грошові кошти; забезпечувати своєчасне зарахування та списання коштів по рахунку клієнта.

Згідно із положеннями п. 2.1.5 Договору, Банк також зобов'язався в останній робочий день кожного місяця нараховувати проценти на залишки коштів на рахунку у розмірі відповідно до тарифів Банку та зараховувати їх на рахунок.

Відповідно до п. 2.3.1 Договору, банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Пунктом 2.4.2 Договору передбачено, що Клієнт(Позивач) має право отримувати своєчасне і повне здійснення розрахунків та інших, обумовлених цим договором послуг.

Згідно із п. 8.1 Договору, Договір набуває чинності з дня його підписання і діє до 23.01.2015 року.

Виконуючи свої права та обов»язки за вказаним договором позивач вніс на вищевказаний рахунок в банку грошові кошти в загальному розмірі - 1 189 086 доларів США.

Зокрема, як вбачається із матеріалів справи, в підтвердження внесення вказаних коштів за вказаним договором Позивачем були долучені до позовної заяви копії документів, а саме:

-Договір № 1092 банківського рахунку фізичної особи від 23.01.2014 року;

-квитанція № 48 від 23.01.2014 року на суму 457 086, 00 доларів США;

-квитанція № 235 від 23.01.2014 року на суму 13 892, 00 доларів США;

-квитанція № 789 від 30.01.2014 року на суму 195 395, 00 доларів США;

-квитанція № 18 від 07.02.2014 року на суму 52 000, 00 доларів США;

-квитанція № 79 від 13.02.2014 року на суму 20 000, 00 доларів США;

-квитанція № 301 від 28.02.2014 року на суму 26 900, 00 доларів США;

-квитанція № 87 від 21.03.2014 року на суму 230 000, 00 доларів США;

-квитанція № 156 від 21.03.2014 року на суму 143 813, 00 доларів США.

Оригінали вищезазначених документів були досліджені у судовому засіданні.

Також Позивачем надавалися: довідка Відповідача № 47/222-22-06/61 від 23.01.2014 року про відкриття поточного рахунку № НОМЕР_1 код валюти USD 840; довідка Відповідача № 47/222-22-06/62 від 23.01.2014 року про внесення коштів в сумі 457 086,00 доларів США; довідка Відповідача № 47/222-22-06/60 від 06.02.2014 року про залишок коштів в сумі 666 373,00 доларів США; довідка Відповідача № 47/222-22-06/65 від 07.02.2014 року про залишок коштів в сумі 718 373,00 доларів США; виписка по особовому рахунку Позивача № НОМЕР_1 в доларах США (код валюти 840) за період з 01.01.2014 по 13.11.2014 року; лист Позивача до Банку щодо повернення грошових коштів від 24 грудня 2014 року; лист-відповідь Відповідача № 41/1- 13/66 від 09.01.2015 року.

Оригінали зазначених документів були надані представником Позивача та оглянуті судом в судовому засіданні. Вони містять усі обов»язкові реквізити та офіційними документами банку, що підтверджують отримання уповноваженими особами банку грошових коштів від позивача.

Слід звернути увагу, що вказаним Договором банківського рахунку, крім предмета договору визначено права та обов'язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов цього договору, тощо.

Договір підписаний сторонами, що свідчить про їх згоду із зазначеними у Договорі умовами.

Як вбачається із матеріалів справи, задля проведення ревізії всіх операцій за рахунком № НОМЕР_1 в USD (код валюти 840) 13.11.2014 року ОСОБА_1 звернулась до банку за випискою по особовому рахунку за період з 01.01.2014 року по 13.11.2014 року, з інформацією по всіх операціях по рахунку.

Згідно отриманої від банку виписки по особовому рахунку за період з 01.01.2014 року по 13.11.2014 року, банком не зареєстровано за рахунком ОСОБА_1 жодної операції.

24 грудня 2014 року ОСОБА_1 повторно звернулась з листом до банку із заявою про проведення перевірки обставин зникнення грошових коштів, та негайне повернення належних їй грошових коштів.

Листом від 09.01.2015 року № 41/1-13/66 ПАТ «КБ «Хрещатик» повідомило, що за даними бухгалтерського обліку за рахунками, відкритими в доларах США з дати відкриття жодної операції не зареєстровано. На думку банку, квитанції, які були надані не є підтвердженням внесення коштів в касу банку, так як жодна із них не засвідчена підписами касирів та відбитками штампів касирів, а тому підстави для повернення коштів відсутні.

Відповідно до п. 2.3. розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01.06.2011 N 174 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25.06.2011 за N 790/19528 (далі - Інструкція): Банк (філія, відділення) здійснює приймання готівки іноземної валюти від клієнтів за такими прибутковими касовими документами за заявою на переказ готівки - від юридичних осіб - резидентів, фізичних осіб - підприємців та представництв-нерезидентів для зарахування на власні поточні рахунки; від уповноваженого представника нерезидента - суб'єкта господарювання для зарахування на розподільчий рахунок в іноземній валюті, відкритий цим банком (філією, відділенням) резиденту - суб'єкту господарювання; від фізичних осіб - на поточні, вкладні (депозитні) рахунки та переказ без відкриття рахунку.

Згідно п. 2.9. розділу IV Інструкції, Банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

При оформленні внесень готівки до каси Банку, ОСОБА_1 були отримані відповідні квитанції, які оглянуті в судовому засіданні та на думку суду відповідають вимогам чинного законодавства України, у тому числі нормативним документам Національного банку України. Надані Позивачем квитанції містять у собі всі необхідні реквізити, встановленні Інструкцією, зокрема містять підпис працівника банку, який прийняв готівку та відбиток штампа.

Отже, факт не зарахування внесених згідно квитанцій грошових коштів на рахунок ОСОБА_1 свідчить про невиконання банком укладеного договору банківського рахунку.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання ( неналежне виконання ) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Згідно із ч. 1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд (ч.3 ст.1066 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1067 ЦК України, договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Згідно з ч. 2 ст. 1068 ЦК України, банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунку або законом.

Аналогічні положення містяться також у п. п. 2.1.2. - 2.1.4. укладеного Договору.

Оскільки, правовідносини між Банком та ОСОБА_1 виникли на підставі Договору №1092 банківського рахунку фізичної особи від 23.01.2014 року, оформленого належним чином, а надані Позивачем квитанції свідчать про внесення коштів на відкритий рахунок та прийняття їх посадовою особою банківської установи, суд вважає, що докази надані Позивачем підтверджують факт існування заборгованості у Відповідача на користь Позивача в сумі внесених на рахунок грошових коштів.

Крім того, судом встановлено, що станом на день звернення до суду з позовною заявою, Відповідач внесені на рахунок кошти Позивачу не повернув.

Відповідно до п.3.1 договору передбачено, що за несвоєчасне зарахування коштів, що належать власнику рахунку, банк сплачує пеню в розмірі 0,1 відсотка від несвоєчасно або неправильно зарахованої (списаної) суми за кожний день прострочення, але не більше 10 відсотків такої суми.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що Відповідач не виконав своїх зобов'язань за договором в частині зарахування коштів на рахунок, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог Позивача щодо стягнення пені у розмірі 10 % від суми не зарахованої на рахунок ОСОБА_1 в розмірі - 1 189 086 доларів США, яка відповідно складає - 118 908, 60 доларів США (прострочення зарахування коштів на рахунок становить більше 100 днів).

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки зобов'язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, зокрема сплата трьох процентів річних, які входять до складу грошового зобов'язання та які, на відміну від пені, не є санкцією за порушення грошового зобов'язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат і отриманні компенсації від боржника за користування отриманими грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення заборгованості банку перед позивачем в сумі 76 178, 13 доларів США (USD), що складає санкції (три відсотки річних) відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, із суми простроченої до виплати - 1 189 086 доларів США.

Таким чином, заслухавши доводи представника позивача та дослідивши надані докази, судом встановлено, що Договорів №1092 банківського рахунку фізичної особи від 23.01.2014 року, та квитанції: № 48 від 23.01.2014 року; № 235 від 23.01.2014 року; № 789 від 30.01.2014 року; № 18 від 07.02.2014 року; № 79 від 13.02.2014 року; № 301 від 28.02.2014 року; № 87 від 21.03.2014 року; № 156 від 21.03.2014 року містять всі необхідні реквізити визначені чинним законодавством України та вважаються такими, що оформлені належним чином.

Внаслідок невиконання банком своїх зобов'язань за Договором з Відповідача на користь Позивача підлягають стягненню грошові кошти у сумі 1 384 172, 73 доларів США (1150) (1 189 086, 00 доларів США - борг за договором банківського рахунку, 118 908, 60 доларів США - пеня, згідно п. 3.1. Договору за несвоєчасне нарахування грошових коштів, 76 178, 13 доларів США - 3% річних, відповідно до ст. 625 ЦК України).

В той же час, у процесі розгляду встановлено, що відповідно до рішення Правління Національного банку України № 46-рш від 02 червня 2016 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення № 913 від 03 червня 2016 року «Про початок процедури ліквідації ПАТ КБ «Хрещатик» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Зазначена інформація відображена на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі - Фонд): (http//www.fg.gov.ua).

Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» (далі - ПАТ КБ «Хрещатик») з 06 червня 2016 року до 05 червня 2018 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ КБ «Хрещатик», визначені, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 52 (1) , 53 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон).

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку, здійснення тимчасової адміністрації і ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Як зазначено у п.16 ч. 1 ст. 2 Закону встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно п.6 ч. 1 ст. 2 Закону, ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Виходячи із ч. 2 ст. 1 Закону метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону, наслідком запровадження тимчасової адміністрації є припинення задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Виходячи з вищенаведених положень, Позивач є кредитором банку на якого поширюються обмеження встановлені п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону, і тому не можуть бути задоволені його вимоги (у т.ч. спірні) до Відповідача під час запровадження у останньому тимчасової адміністрації та подальшої ліквідації банку.

За змістом ст.ст. 39, 40, 49, 52 Закону під час тимчасової адміністрації складається план врегулювання (рішення Фонду, що визначає спосіб, економічне обґрунтування, строки та умови виведення неплатоспроможного банку з ринку), у якому визначаються заходи щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку в один із способів передбачених у частині 2 ст. 39 даного Закону.

Після запровадження у банку процедури ліквідації, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченої статтею 52 цього Закону.

Зазначена правова позиція висвітлена Верховним Судом України у постанові від 20.01.2016 року №6-2001цс15, яка у відповідності до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для застосування усіма судами України.

Таким чином, суд, приймаючи до уваги вищенаведені положення законодавств та встановлені судом обставини даної справи, вважає, що позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» про стягнення заборгованості за договором банківського рахунку не підлягає задоволенню у зв'язку із запровадженням у ПАТ «КБ «Хрещатик» процедури ліквідації банку. Питання отримання коштів, передбачених зазначеним Законом має вирішуватись у порядку визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

За таких обставин, позовні вимоги слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 57,58, 59, 60, 74, 79, 88, 169, 179, 209, 212-215, 218, ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 651, 1060 ЦК України, ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», суд, -

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» про захист прав споживачі та стягнення коштів за договором банківського рахунку за НОМЕР_1 від 23.01.2014 року, - залишити без задоволення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: