ЄУН № 174/515/16-ц
н/п № 2/174/366/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

23 листопада 2016 року м.Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді Борцової А.А.,

за участю секретаря - Заіки А.В.,

позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в заочному порядку в залі суду в м. Вільногірськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, вказуючи, що з відповідачем вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 2008 року. Від шлюбу з іншим чоловіком - ОСОБА_4, вона має неповнолітню дитину - доньку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. На підставі договору дарування квартири від 03.11.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Вільногірського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_5, вона подарувала квартиру АДРЕСА_1 своїй доньці. Право приватної власності на зазначену квартиру було зареєстровано за донькою в КП «БТІ м. Вільногірська». В теперішній час в спірній квартирі за паспортним обліком, окрім неї та її доньки зареєстрований відповідач. В червні 2014 року, відповідач добровільно виселився з квартири та до теперішнього часу в ній не проживає вже на протязі понад 2-х років. В теперішній час фактичне місце проживання та перебування відповідача їй не відоме. При цьому ні вона ні її донька ніяких перешкод йому в користуванні квартирою не чинили та не чинять в теперішній час. Відповідач ігнорує право приватної власності на квартиру її доньки та створює їй, як її законному представнику так і її доньці, як власнику квартири перешкоди в здійсненні нею свого права власності на зазначену вище квартиру. Так, відповідач, хоча фактично виселився з квартири та не проживає в ній, не бажає зніматися з реєстраційного обліку в спірній квартирі. Таким чином, з моменту виселення з квартири відповідача, вона, як законний представник доньки, вимушена оплачувати замість відповідача житлово-комунальні послуги, які нараховуються на нього підприємствами міста, що їх надають, тобто нести додаткові витрати, які вона не бажає нести замість відповідача та могла б витратити на утримання доньки. Окрім того, якщо в майбутньому її донька буде мати намір відчужувати спірну квартиру шляхом її продажу, дарування, тощо, то реєстрація відповідача в ній створить перешкоду для такого відчуження. Оскільки відповідач добровільно виселився зі спірної квартири, відсутній без поважних причини в зазначеній квартирі понад один рік, не виявляє наміру та бажання вселитися в спірну квартиру, то є всі підстави для визнання відповідача, таким що втратив право користування спірною квартирою. На підставі викладеного позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом - квартирою АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала, посилаючись на вищевказані обставини. Пояснила, що відповідач по справі це її колишній чоловік, шлюб розірвано в судовому порядку в серпні 2016 р. Чоловік на протязі останніх 2-х років в квартирі не живе, від спільних знайомих їй відомо, що він проживає з іншою жінкою, але де саме, не знає. Відповідач виселився з квартири коли припинили шлюбні стосунки та пішов жити до іншої жінки. З ним не спілкується, останній раз вона його бачила напередодні судового засідання про розірвання шлюбу, сказав, що до суду з'являтися не буде, бо йому це не треба. Його речей в квартирі немає, всі свої речі він забрав коли виселявся. Вона платить квартплату за квартиру з врахуванням реєстрації відповідача, не може оформити субсидію, бо потрібні дані про його дохід. Просить позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився вдруге, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та заперечення проти позову не надав. (а.с. 36, 30).

Вислухавши позивачку, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам.

Так, факт родинних стосунків сторін підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.4), згідно з яким ОСОБА_3 та ОСОБА_1 уклали шлюб 16.08.2008 р.

Факт наявності у позивача неповнолітньої дитини підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_2, 29.11.2001 року, батьками якої є ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (а.с. 5).

Факт наявності у доньки позивача ОСОБА_2 у приватній власності квартири АДРЕСА_1, підтверджується договором дарування квартири від 03.11.2003 року. (а.с.6) та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30.11.2003 року (а.с. 7)

Факт реєстрації відповідача у квартирі АДРЕСА_1, підтверджується довідкою № 1986, що видана 13.06.2016 року відділом реєстрації фізичних осіб виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області (а.с. 11)

Факт не проживання відповідача ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1, підтверджується актом від 01.07.2016 року № 173, складеного депутатом Вільногірської міської ради ОСОБА_6, відповідно до якого проведено обстеження родини ОСОБА_1 та встановлено, що її чоловік більше двох років за даною адресою не проживає. (а.с. 10).

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла.

Відповідно до ст. 72 ЖК України , визнання особи такою, що втратила право користування жилим, приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно ст.158 ЖК України, наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення.

Згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Згідно ч. 2 ст. 39 ЦПК України, права, свободи та інтереси неповнолітніх осіб віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть захищати у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, піклувальники чи інші особи, визначені законом.

Таким чином, судом встановлено, що неповнолітня ОСОБА_7 на підставі договору дарування від 03.11.2003 р. на праві приватної власності володіє квартирою АДРЕСА_1, де з 17.02.2012 р. зареєстрований колишній чоловік її матері ОСОБА_1 - ОСОБА_3, однак у вказаному житлі останній не проживає без поважних причин понад один рік, тому ОСОБА_3 втратив право користування житловим приміщенням, яке належить неповнолітній ОСОБА_7 і підлягає зняттю з реєстраційного обліку.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України понесені позивачем і документально підтверджені (а.с. 1) судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 551грн. 20 коп. також підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки.

На підставі ст.ст. 319, 321, 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 72, 158 ЖК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», керуючись ст.ст. 10, 60, 88,174, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 224, 226 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2., який народився в м. Новосокольники Псковської області, Російська Федерація) визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 що є підставою для його зняття з реєстраційного обліку місця проживання за вказаною адресою.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 551 грн. 20 коп. судових витрат у виді сплаченого судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення

Повний текст рішення складено 24 листопада 2016 року.

Головуючий суддя: А.А.Борцова