№ 201/892/16 - ц
провадження 2/201/1077/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2016 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка А.А.

при секретарі Мороз Ю.С.

за участі прокурора Пахомової К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування Жовтневої районної в м. Дніпропетровську ради про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки над малолітніми дітьми та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 22 січня 2016 року звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, позовні вимоги доповнювалися і уточнювалися. Позивач в своєму позові і в ході судового засідання посилалася на те, що 13 квітня 2002 року її брат ОСОБА_3 уклав шлюб з відповідачкою ОСОБА_2В, від цього шлюбу і спільного мешкання вони мають двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 і дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Сімейні стосунки в них не склалися, в сімї брата стали виникати непорозуміння, сварки, конфлікти, почалися складнощі, сімя розпалась, рішенням суду від 03 грудня 2012 року цей шлюб було розірвало, діти залишилася мешкати з матірю. 07 грудня 2015 року трагічно загинув брат позивачки, батько вказаних дітей ОСОБА_3. Відповідачка не займалася дітьми і останні тривалий час мешкали і виховувалися у позивачки та бабусі і дідуся неповнолітніх дітей. Відповідачка фактично покинула своїх дітей, не мешкають разом, мешкає окремо, мати цих двох дітей зловживає спиртними напоями, вихованням та утриманням дітей не займалася, після розлучення і трагедії з батьком дітей ситуація не змінилася. Позивачка вказує на те, що діти бояться своєї матері, вона веде паразитичне життя, притягалася неодноразово до відповідальності, веде безпритульне життя, дітьми не цікавиться. Відповідачка не приймає взагалі ніякої участі у вихованні та утриманні своїх дітей, належного спілкування в них немає. Позивач вважає, що зараз позбавлення батьківських прав відповідача стосовно її дітей захистить цих дітей, забезпечить належну реалізацію прав і свобод сина та дочки. У відповідачки з вказаними дітьми не склалися теплі, добрі, турботливі, батьківські відносини, орган опіки та піклування підтримує її вимоги. Просила суд ухвалити рішення про позбавлення батьківських прав відповідача відносно вказаних дітей, призначити її опікуном цих дітей та стягнути з відповідачки аліменти на утримання цих дітей, задовольнивши уточнену позовну заяву в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, про день та час слухання справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Вказаним, на думку суду, позовні вимоги фактично визнала, не заперечувала проти розгляду справи за її відсутності Суд вважає можливим розгляд заяви за відсутності вказаного відповідача відповідно до ст. 169 ЦПК України.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Жовтневої районної в м. Дніпропетровську ради проти позовних вимог не заперечував, вважав обставини позовних вимог правильними, підтримавши висновок органу опіки та піклування про можливість задоволення цього позову. Вважають вимоги обґрунтованими і просили їх задовольнити в повному обсязі.

Прокурор в судовому засіданні погодився з позицією та думкою позивача та представника третьої особи і просив задовольнити позовні вимоги.

Вислухавши пояснення позивача і представника третьої особи, прокурора, перевіривши матеріали справи, оцінивши представлені й добуті докази, суд вважає позовну заяву обгрунтованою і підлягаючою задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом в судовому засіданні встановлено, що 13 квітня 2002 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровська було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів про

одруження зроблено відповідний актовий запис № 238. Від спільного мешкання та подружнього життя мають двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 і дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Сімейні стосунки в них не склалися, в сімї брата стали виникати непорозуміння, сварки, конфлікти, почалися складнощі, сімя розпалась, рішенням суду від 03 грудня 2012 року цей шлюб було розірвало. Після розлучення батьків діти ОСОБА_2 та ОСОБА_5 деякий час ще жили разом з відповідачкою, але вона не приділяла їм належної уваги, і вихованням та утриманням дітей займалася бабуся - ОСОБА_6 та батько ОСОБА_3. А з серпня 2013 року діти вже постійно проживали разом з бабусею ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_1. З цього часу діти більше не бачили свою матір і не отримували від неї жодної матеріальної допомоги.

У вересні 2014 року діти пішли до навчання до КЗО СЗШ №133 за місцем проживання батька - ОСОБА_3 АДРЕСА_2, де проживали разом з батьком, бабусею ОСОБА_6, рідною тіткою ОСОБА_1 (позивач) та рідним дядьком ОСОБА_7.

07 грудня 2015 року трагічно загинув батько дітей, ОСОБА_3 (свідоцтво про смерть серії І-КИ № 657342, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції 09 грудня 2015 року), про що повідомили колишній дружині та матері дітей - ОСОБА_2 (відповідачка). Натомість вона жодним чином не відреагувала на цю інформацію і не з'явилась ні на поховання ОСОБА_3, ні для того, щоб зясувати з рідними колишнього чоловіка про майбутню долю дітей.

Таким чином з серпня 2013 року відповідачка взагалі не приймає участі у вихованні дітей, не цікавиться їх навчанням, не відвідує навчальний заклад, не провідує дітей вдома. Матеріальної допомоги на утримання дітей вона не надає. На сьогодні з урахуванням трагічної загибелі батька дітей вихованням дітей займається лише позивачка ОСОБА_1 за допомогою матері (бабусі дітей) ОСОБА_6, брата ОСОБА_7, з якими вони разом мешкають.

Відповідачка фактично покинула своїх дітей, не мешкають разом, мешкає окремо, мати цих двох дітей зловживає спиртними напоями, вихованням та утриманням дітей не займалася, після розлучення і трагедії з батьком дітей ситуація не змінилася. Позивачка вказує на те, що діти бояться своєї матері, вона веде паразитичне життя, притягалася неодноразово до відповідальності, веде безпритульне життя, дітьми не цікавиться. Відповідачка не приймає взагалі ніякої участі у вихованні та утриманні своїх дітей, належного спілкування в них немає. Позивач вважає, що зараз позбавлення батьківських прав відповідача стосовно її дітей захистить цих дітей, забезпечить належну реалізацію прав і свобод сина та дочки. У відповідачки з вказаними дітьми не склалися теплі, добрі, турботливі, батьківські відносини, орган опіки та піклування підтримує її вимоги.

Питання батьківських прав відповідача, на думку позиваки, не вирішене, є спір стосовно виховання та утримання дітей, виник спір, який в добровільному порядку не вирішено і ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду про позбавлення відповідача батьківських прав, призначення опікуна і стягнення аліментів.

Суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, виходячи з наступного.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правовідносини, які виникли між сторонами, урегульовані нормами Сімейного кодексу (СК) України.

У відповідності до частин 2-4 статті 150 СК України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Зі змісту положень ч. 4 ст. 155 СК України випливає, що ухилення батьків від виконання батьківських обовязків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно ч. 2 ст. 157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. В свою чергу ч. 3 ст. 157 Сімейного кодексу України зобовязує того із батьків, з ким проживає дитина, не чинити перешкод тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та надати можливості брати участь у її вихованні. Ч. 4 ст. 157 Сімейного кодексу України передбачено, що «батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини».

Відповідно до положень ст. 157 Сімейного кодексу України «Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні».

Відповідно до висновку № 5-38-110 від 22 квітня 2016 року виконком Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради вважає доцільним позбавити відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 і відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Вказане підтримав в судовому засіданні представник вказаного органу і прокурор.

Згідно до висновку № 02/895 від 12 квітня 2016 року позивачка ОСОБА_1 поставлена на облік як кандидат в опікуни.

В силу п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини.

Так, згідно ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав у тому випадку, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоровя без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має зокрема другий з батьків та сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідачка не виконує свої батьківські обов'язки, передбачені законом та моральними засадами суспільства. Вона самоусунулася від будь-якого спілкування з дітьми та їх виховання і утримання. Спосіб життя відповідачки є антисоціальним, вона зловживає спиртними напоями, схильна до агресії, і діти за часи спільного проживання з матір'ю неодноразово плакали самі вдома, так як були без дорослих, що підтверджується наданими письмовими показами свідків - сусідів відповідачки ОСОБА_8 та ОСОБА_9. Діти не мають до матері родинних почуттів і не хочуть проживати разом з нею.

Згідно з ст. ст. 150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні та утриманні. У випадку ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини вони можуть бути позбавлені батьківських прав (ст. 164 СК України).

З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 позивач вважає за необхідне вирішити питання про позбавлення відповідачки батьківських прав, з чим погодилися орган опіки та піклування і прокурор.

Також з урахуванням того, що на сьогодні малолітні діти - ОСОБА_2 та ОСОБА_5 фактично позбавлені батьківського піклування на підставі ч. З ст. 60 ЦК України можливо призначити їм опікуна. Відповідно до ст. 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки.

Згідно із Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року держави-учасниці зобовязуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її; благополуччя, беручи до уваги права й обовязки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави - учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину.

Позивачка ОСОБА_1, є рідною тіткою малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_5, вона має житло 1/5 частину у спільній власності у квартирі АДРЕСА_3, а також однокімнатну квартиру АДРЕСА_4. Вона фаховий юрист, працює начальником юридичного відділу ТОВ АПК «ДНІПРОАГРО», має постійне місце роботи та дохід; її донька, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4, студентка другого курсу денної форми навчання у ДНУ ім. О.Гончара. Позивачка приймає активну участь у вихованні та утриманні дітей - ОСОБА_2 та ОСОБА_5, вони разом подорожують (у серпні 2014 року були в Києві, у серпні 2015 року мандрували до Камянець - Подільського, Чернівців, Львова), читають книжки, готують домашні завдання, відвідують гурток «Юний залізничник» та дитячий гурток при Дніпропетровському історичному музеї, спільно займаються приготуванням смачних домашніх страв, а також відвідують різні дитячі пізнавальні та розважальні заходи.

Оцінюючи досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, зясувавши обставини справи, ставлення позивача і відповідача до вказаних двох неповнолітніх дітей, враховуючи їх інтереси та виходячи з того, що позбавлення батьківських прав, які надані батькам як до досягнення дитиною повноліття так і після цього і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обовязків та нехтують ними щодо дитини, при цьому, приймаючи до уваги те, що позивачем наведено достатньо доказів на підтвердження умисної винної поведінки відповідача або свідомого нехтування ним своїми батьківськими обовязками, суд погоджується з викладеними у позові доводами, у звязку із чим доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду в справі про адміністратвине правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові можуть бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Суду не надано доказів того, що неправомірними діями позивача відповідачу було завдано ушкодження здоровя, майнової шкоди та прямих збитків чи інше, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому звязку зі вказаними діями позивача і підлягають відновленню чи повному відшкодуванню за рахунок винної особи.

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Відповідно до ч. З ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини заповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

На підставі ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Судом встановлено, що позивачка є рідною тіткою неповнолітніх ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ці неповнолітні діти свого постійного доходу не мають, знаходиться на утриманні своєї тітки, яка на теперішній час працює, але має скрутне матеріальне становище і потребує матеріальної допомоги від відповідача, тому суд вважає можливим стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання вказаних неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття в заявленій сумі заробітку відповідача, щомісячно по 1/3 частині всіх видів доходу відповідача. При цьому суд враховує ті обставини, що відповідач не працює, не має стабільні доходи і певне матеріальне становище, аліментів відповідач нікому іншому не платить, стягнень за виконавчими документами з відповідача не проводиться.

Крім того, відповідно до ст. 7 Закону України про Державний бюджет України на 2014 рік» та ст. 7 Закону України про Державний бюджет України на 2015 рік» встановлено, що: установити у 2014 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 01 січня - 1176 гривень, з 01 липня - 1207 гривень, з 01 жовтня - 1256 гривень та для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 01 січня - 1032 гривні, з 01 липня - 1059 гривень, з 01 жовтня - 1102 гривні; з 01 грудня 1167 грн., дітей віком від 6 до 18 років: з 01 січня - 1286 гривень, з 01 липня - 1320 гривень, з 01 жовтня - 1373 гривні; працездатних осіб: з 01 січня - 1218 гривень, з 01 липня - 1250 гривень, з 01 жовтня - 501 гривня; осіб, які втратили працездатність: з 01 січня - 949 гривень, з 01 липня - 974 гривні, з 01 жовтня - 1014 гривень; установити у 2015 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2015 року - 1176 гривень, з 1 грудня - 1330 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2015 року - 1032 гривень, з 1 грудня - 1167 гривень, дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2015 року - 1286 гривень, з 1 грудня - 1455 гривень, працездатних осіб: з 1 січня 2015 року - 1218 гривень, з 1 грудня - 1378 гривень, осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2015 року - 949 гривень, з 1 грудня - 1074 гривні . Передбачені цим законом зміни про підвищення мінімальної заробітної плати та прожиткового мінімуму, які повинні бути з 01 грудня, введені в дію з 01 вересня 2015 року.

Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України, кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-які домовленості і зобовязання або незаконні дії стосовно відповідача чи дітей по вихованню цих дітей, а відповідач цього не довів, можливе твердження відповідача про наявність будь-яких інших зобовязань або неправомірності дій відносно неї чи цих дітей є припущенням.

При таких обставинах суд вважає можливим позовну заяву задовольнити та позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 і відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2; призначити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 опікуном над малолітніми дітьми: ОСОБА_4 і ОСОБА_5, стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_6, Україна, аліменти на утримання двох дітей: неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 і неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь опікуна цих дітей ОСОБА_1 в розмірі 1/3 частини всіх видів її (ОСОБА_2В.) доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку, до досягнення ОСОБА_4 і ОСОБА_5 повноліття, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили, допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу аліментів за один місяць, а також стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений позивачем при подачі позову судовий збір в сумі 551 грн. 21 коп. та стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп..

Таким чином позовні вимоги про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки над малолітніми дітьми та стягнення аліментів в такому вигляді ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 55, 124 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 55, 60 ЦК України, ст. 7, 109, 150, 153, 155, 157, 164, 165, 180-183 Сімейного кодексу України, ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 7 Закону України про Державний бюджет України на 2015 рік», ст. ст. 3, 10, 11, 57-61, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 і відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Призначити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 опікуном над малолітніми дітьми: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_6, Україна, аліменти на утримання двох дітей: неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 і неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь опікуна цих дітей ОСОБА_1 в розмірі 1/3 частини всіх видів її (ОСОБА_2В.) доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку, до досягнення ОСОБА_4 і ОСОБА_5 повноліття, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили.

Допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу аліментів за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений позивачем при подачі позову судовий збір в сумі 551 грн. 21 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп..

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя