Справа № 442/5242/16-ц
У Х В А Л А

"16" серпня 2016 р. Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі

головуючого судді Нагірної О.Б.,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дрогобич цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третіх осіб відділу державної реєстрації актів цивільного стану м.Дрогобича, дитячого відділення ДМДЛ, служби у справах дітей Дрогобицької міської ради про визнання батьківства, внесення відомостей про батька дитини до актового запису про народження дитини та визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом до відповідача та третіх осіб про визнання батьківства, внесення відомостей про батька дитини до актового запису про народження дитини та визначення місця проживання дитини.

В судовому засіданні від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову до набрання рішення законної сили шляхом заборони Службі у справах дітей Дрогобицької міської ради тимчасово влаштовувати в сім»ю ОСОБА_3 дитину ОСОБА_4 та встановлювати опіку над цією дитиною.

Відповідачка та її представник ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечили проти задоволення заяви, вказавши, що в інтересах дитини є її забрання з медичного закладу та влаштування в сім»ю відповідача.

Представник третьої особи служби у справах дітей Дрогобицької міської ради ОСОБА_6 в судовому засіданні при вирішенні питання зазначив, що в інтересах дитини не є залишення її у медичному закладі.

Представник третьої особи відділу державної реєстрації актів цивільного стану м.Дрогобич в судове засідання не з»явився, подав заяву про відкладення розгляду справи з метою необхідності уточнення позивачем його вимог.

Представник третьої особи дитячого відділення ДМДЛ в судове засідання не з»явився, не повідомивши суду причин своєї неявки, хоч належно був повідомлений про час та місце слухання справи.

Заслухавши думку сторін, дослідивши зібрані по справі докази, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь в справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахування доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч.3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз'яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача, щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника, щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв'язку між заходом, щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання, або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

На підставі наведеного, суд приходить до переконання, що мотиви забезпечення позову, зазначені у матеріалах справи, дають підстави припускати, що невжиття заходів забезпечення позову можуть утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Оскільки позивач звернувся до суду з позовними вимогами не лише про визнання батьківства та внесення відомостей про батька дитини до актового запису про народження дитини, а й про визначення місця проживання дитини, вирішення питання про тимчасове влаштування дитини в сім»ю відповідачки може стати причиною того, що законні права позивача не будуть захищені, оскільки відповідач проживає в іншій області та має намір вивезти дитину до свого місця проживання, адже суд не лише повинен встановити належність права вимагати, а й сприяти забезпеченню цих встановлених прав, тому враховуючи вимоги співмірності та розумності, а також можливості в подальшому виконання рішення суду, слід заборонити Службі у справах дітей Дрогобицької міської ради тимчасово влаштовувати в сім»ю ОСОБА_3 дитини ОСОБА_4 та встановлювати опіку над цією дитиною. При цьому суд не забороняє вирішення питання про тимчасове влаштування дитини в дитячий заклад.

Враховуючи вище наведене та керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ :

Заяву задовольнити.

Заборонити Службі у справах дітей Дрогобицької міської ради тимчасово влаштовувати в сім»ю ОСОБА_3 дитину ОСОБА_4 та встановлювати опіку над цією дитиною.

Ухвала набуває чинності з дати її винесення та підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня винесення ухвали апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Суддя О.Б. Нагірна