АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2016 р. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Невідомої Т.О., Ратнікової В.М.

при секретарі - Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 19 травня 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 р. ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя.

На обгрунтування своїх вимог зазначав, що 11.02.2006 р. сторони зареєстрували шлюб, і проживали однією сім'єю до листопада 2015 р., після чого їх сімейні відносини фактично припилися, але до теперішнього часу вони продовжують проживати за однією адресою. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

За час проживання у шлюбі вони придбали за спільні кошти квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 56,5 кв.м., житловою площею 41,1 кв.м.

Посилаючись на те, що збереження сім'ї є неможливим через відсутність спільних інтересів, взаєморозуміння та взаємоповаги просив суд розірвати їх шлюб, а також в порядку поділу майна визнати за ним право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 19.05.2016 р. позов задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, зареєстрований 11 лютого 2006 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Ружинського районного управління юстиції Житомирської області за актовим записом № 6.

У порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 по Ѕ частці у праві власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 56,5 кв. м., житловою площею 41,1 кв. м.

Справа №760/2045/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/9820/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Коробенко С.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Усик Г.І.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила скасувати рішення суду в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на Ѕ частину квартири, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Зазначала, що задовольняючи позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на Ѕ частину квартири, суд першої інстанції не урахував, що він не несе будь-яких матеріальних витрат по утриманню майна, не приймає участі у вихованні дочки, ухиляється від обов'язку її утримання, а тому безпідставно не відступив від засад рівності часток подружжя, з урахуванням положень ст.70 СК України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник просили задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній підстав.

ОСОБА_3 та його представник просили апеляційну скаргу відхилити, посилаючись на те, що рішення суду в оскаржуваній частині є законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними, оскільки не ґрунтуються на відповідних доказах.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб 11.02.2006 р. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Під час перебування сторін у шлюбі, 17.06.2013 р. подружжям на підставі договору купівлі-продажу придбано квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 56,5 кв.м., житловою - 41,1 кв.м.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 в частині визнання права власності на 1/2 частину квартири, суд першої інстанції виходив з рівності часток подружжя, оскільки доводи відповідачки щодо наявності підстав для відходу від принципу рівності часток подружжя не підтверджена належними доказами.

Такий висновок суду ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до ч.1 ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу).

За змістом ч.1 ст.70 цього Кодексу у разі поділу майна частки майна подружжя є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Суди дійшов обґрунтованого висновку про те, що квартира АДРЕСА_1 була придбана подружжям за спільні кошти в період шлюбу, а тому є об'єктом їх спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 3 ст.70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного,духовного розвитку та лікування.

За змістом зазначеної норми закону, частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, лише у разі недостатнього розміру аліментів на утримання дітей, які з нею проживають.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_3, ОСОБА_1 та їх неповнолітня дочка ОСОБА_2 проживають разом. З заявою про стягнення аліментів на утримання дитини у зв'язку з ненаданням позивачем матеріальної допомоги на утримання дитини, ОСОБА_1 до суду не зверталася.

Рішення про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_2, було ухвалено лише 01.07.2016 р., тобто після ухвалення оскаржуваного рішення. Як зазначила ОСОБА_1 у своїх поясненнях в суді апеляційної інстанції, з заявою про примусове виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_3 аліментів, вона до державної виконавчої служби не зверталася. Твердження, що дитина фактично перебуває лише на утриманні ОСОБА_1, об'єктивно не підтверджені належними та допустимими доказами.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині поділу майна подружжя ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду не спростовують, а тому вона не підлягає задоволенню

Рішення суду в частині розірвання шлюбу сторонами не оскаржується, а тому не є предметом перевірки суду апеляційної інстанції

Ураховуючи наведене та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 19 травня 2016 р. залишити без змін.

Ухвал набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: Судді: