У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів:Висоцької В.С., Гримич М.К., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення суми позики та штрафу, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2008 року, ухвалу апеляційного суду Київської області від 27 січня 2016 року та касаційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2008 року, ухвалу апеляційного суду Київської області від 27 січня 2016 року, постановлених за результатами розгляду подання державного виконавця районного відділу Державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції про визнання мирової угоди, укладеної між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на стадії виконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2008 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2008 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_6 на його користь борг за договором позики у розмірі 220 000 грн та штраф у розмірі 20 000 грн.

Позов мотивовано тим, що 15 січня 2007 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 був укладений договір позики. Відповідно до умов договору позивач передав ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 220 000 грн, а відповідач зобов'язався повернути ці кошти в строк до 15 січня 2008 року. У встановлений договором строк позивач кошти не повернув, що є підставою для стягнення цих коштів в судовому порядку, а також штрафу у розмірі 20 000 грн, відповідно до п.5.5 договору.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2008 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 27 січня 2016 року, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 заборгованість за договором позики в сумі 220 000 грнташтраф в сумі 20 000 грн, а також судові витрати в сумі 1700 грн.

ОСОБА_7 - дружина відповідача ОСОБА_6, не погоджуючись з даними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить їх скасувати з направленням справи до місцевого суду на новий розгляд.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2008 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 27 січня 2016 року, визнано мирову угоду, укладену між сторонами, за якою ОСОБА_6 визнав заборгованість перед ОСОБА_5 в сумі 240 000 грн і в порядку її погашення передав йому у приватну власність та визнав за ним право власності нерухоме майно: нежитлову будівлю літера „І", загальною площею 806,70 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2; нежитлову будівлю літера „З", загальною площею 533,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_12; нежитлову будівлю літера „К", загальною площею 585,22 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; нежитлову будівлю літера „Ж", загальною площею 524 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4; нежитлову будівлю літера „Л", загальною площею 51,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3; нежитлову будівлю літера „Є", загальною площею 778,60 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6; нежитлову будівлю літера „Г", загальною площею 875,30 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5; нежитлову будівлю літера „Д", загальною площею 807,80 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7; нежитлову будівлю літера „В", загальною площею 809,90 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_9; нежитлову будівлю літера „А", загальною площею 32,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_8; нежитлову будівлю літера „Н", загальною площею 16,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_10; нежитлову будівлю літера „Б", загальною площею 182,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_11. Решту заборгованості в сумі 12558 грн ОСОБА_6 зобов'язався сплатити на користь ОСОБА_8 протягом одного місяця з дня затвердження судом мирової угоди. Судові витрати в сумі 1730 грн пов'язані з розглядом справи віднесено на рахунок ОСОБА_8

ОСОБА_7 - дружина відповідача ОСОБА_6, не погоджуючись з даними ухвалами судів першої та апеляційної інстанцій, подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить їх скасувати з постановленням нової ухвали про відмову у визнанні мирової угоди.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, задовольняючи позов виходив з того, що ОСОБА_6 не виконав умов укладеного із ОСОБА_5 договору позики і у визначений сторонами строк кошти не повернув, що є підставою для стягнення суми позики та штрафу, визначеного договором.

Визнаючи між сторонами мирову угоду суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд виходив з того, що вона не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

З такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, без належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вказаним вимогам рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 15 січня 2007 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 був укладений договір позики, відповідно до умов якого позивач передав ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 220 000 грн, а відповідач зобов'язався повернути ці кошти в строк до 15 січня 2008 року.

Якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики, він зобов'язаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу та одноразово штраф у сумі 20 000 грн (п.п 5 п. 5).

Факт отримання грошових коштів відповідачем підтверджується розпискою від 15 січня 2007 року.

Відповідач у встановлений строк грошові кошти не повернув.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2008 року, з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 1.В. стягнуто заборгованість за договором позики в сумі 220 000 грн, штраф в сумі 20 000 грн, а також судові витрати.

На виконання даного рішення суду було видано виконавчий лист, який був пред'явлений на виконання до районного відділу ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції.

8 грудня 2008 року в порядку виконання рішення та з метою врегулювання спору сторонами по справі укладено мирову угоду.

10 грудня 2008 року державний виконавець звернувся до суду з поданням про розгляд та визнання наведеної мирової угоди.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2008 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 27 січня 2016 року, визнано мирову угоду, укладену між сторонами, за якою ОСОБА_6 визнав заборгованість перед ОСОБА_5 в сумі 240 000 грн і в порядку її погашення передав йому у приватну власність та визнав за ним право власності на нерухоме майно.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №14, обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

У мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК).

У цій частині рішення має міститися обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи даний спір місцевий суд не визначився з характером спірних правовідносин, не виконав вимог ст.10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не встановив коло осіб, інтересів, яких стосується вирішення даного спору, не обговорив питання щодо їх залучення до участі у справі у якості співвідповідачів або третіх осіб.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції та ухвалу цього ж суду про визнання мирової угоди ОСОБА_7 посилалася на те, що вказане у мировій угоді майно було набуте ОСОБА_6 під час шлюбу з нею та це майно є їх спільною сумісною власністю, придбане за спільні кошти. Крім того, вона не надавала своєї згоди на укладення ОСОБА_6 договору позики.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вказаних доводів належним чином не перевірив, доказів якими ці доводи спростовуються або підтверджуються не дослідив. Не перевірив чи не є нерухоме майно, зазначене у мировій угоді спільною власністю подружжя, за які кошти придбано.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції не обговорив питання про залучення до участі у справі ОСОБА_7, яка на момент укладення договору позики та визнання мирової угоди про передачу у власність позивача нерухомого майна, знаходилась у зареєстрованому шлюбі з відповідачем.

Суди попередніх інстанцій не виконали вимог ст.10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не надали мотивування усім доводам сторін у справі, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Допущені судами при розгляді справи порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому рішення судів першої та апеляційної інстанції не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_7задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2008 року, ухвалу апеляційного суду Київської області від 27 січня 2016 року скасувати.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2008 року, ухвалу апеляційного суду Київської області від 27 січня 2016 року скасувати.

Справу передати до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
суддіВ.С. Висоцька
М.К. Гримич
О.В. Умнова
І.М. Фаловська