Єдиний унікальний номер 243/2838/16-ц Номер провадження 22-ц/775/1623/2016
Головуючий в 1 інстанції: Кривошеєв Д.А.
Категорія: 55 Доповідач: Груіцька Л.О.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2016 року

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді: Груіцької Л.О.,

суддів: Осипчук О.В.,Соломахи Л.І.,

секретар: Чуряєв В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1, на рішення Слов'янського міськрайоного суду Донецької області від 20 липня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Слов'янського міського голови про визнання незаконним розпорядження міського голови та поновлення на посаді,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

Слов'янської міської ради про визнання незаконним розпорядження міського голови та поновлення на посаді.

29 квітня 2016 року позивач уточнив свої позовні вимоги та з вказаним

позовом звернувся до Слов'янського міського голови.

Рішенням Слов'янського міськрайоного суду Донецької області від 20

липня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

З вказаним рішенням не погодився ОСОБА_1 та оскаржив його

в апеляційному порядку, так як вважає, що воно винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те,

що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим з наступних підстав:вважає, що у нього з відповідачем був укладений безстроковий трудовий договір, який не підлягав розірванню у певний час. Власник мав право укласти з ним контракт, але повинен був повідомити про зміну істотних умов праці і у випадку коли він на ці зміни не погодився, трудовий договір мав бути припинений за п.6. ст. 36 КЗпП України.

У судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1

апеляційну скаргу підтримав та просив суд її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, постановити нове, яким задовольнити його позовні вимоги:визнати незаконним та скасувати розпорядження Слов'янського міського голови від 25.03.2016 року № 101 про його звільнення з посади генерального директора КП Слов'янської міської ради «Регіональне управління капітального будівництва» та поновити його на роботі. Допустити негайне виконання рішення у частині поновлення його на роботі. Звертаючись до апеляційного суду з апеляційною скаргою позивач надав суду письмові докази в обґрунтування позову, а саме: рішення Слов'янського міськрайоного суду Донецької області від 23 березня 2012 року, яке він не надавав суду першої інстанції.

Згідно з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України одним з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

У ч.3 ст.10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст.ст.303,304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованність рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Враховуючи вище зазначене, колегія апеляційного суду вважає за можливе дослідити нові докази позивача, а саме рішення Слов'янського міськрайоного суду Донецької області від 23 березня 2012 року

Представник міського голови та Слов'янської міської ради проти апеляційної скарги заперечувала, просила суд апеляційну скаргу відхилити, рішення Слов'янського міськрайоного суду Донецької області від 20 липня 2016 року залишити без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України одним з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

У ч.3 ст.10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом.

Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п. 2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень,підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що з позивачем на зайняття посади генерального директора КП Слов'янської міської Ради «РУКБ» було укладено контракт і по закінченні строку дії якого його було звільнено з займаної посади. На час звільнення з займаної посади позивач знаходився на лікарняному - був тимчасово непрацездатним.

Звільнення працівника у період тимчасової непрацездатності з ініціативи власника, або уповноваженого ним органу не допускається лише з підстав передбачених статтями 40, 41 КЗпП України. Позивача було звільнено у зв'язку із закінченням строку дії контракту на підставі п.2, п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, тому його ствердження щодо незаконності його звільнення у період тимчасової непрацездатності не прийняті судом до уваги при вирішенні даного спору.

Також не прийняті судом першої інстанції до уваги ствердження позивача про те що він не був обізнаний з тим, що укладення з ним контракту погіршує його становище, змінює істотні умови праці, а тому даний трудовий договір відповідно до вимог ст. 9 КЗпП України є недійсним з тих підстав,що контракт на зайняття посади генерального директора КП Слов'янської міської Ради «РУКБ», з позивачем укладався не лише 29 березня 2012 року, а й 12 листопада 2001 року строком до 12 листопада 2011 року, крім того відповідно статуту КП Слов'янської міської Ради «РУКБ» посада генерального директора підприємства займається лише на підставі контракту укладеного з міським головою, про що позивач не міг не знати.

Виходячи з викладеного суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду справи, а тому у їх задоволенні відмовив.

Такі висновки суду є обґрунтованими і законними, та ґрунтуються на матеріалах справи.

Відповідно до ст. 9 Конвенції МОП N 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, яка ратифікована Верховною Радою 04.02.94 року тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в ст. 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавцю.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП, контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення і організації праці, умови розірвання договору встановлюються угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України, його можна застосовувати лише у випадках, прямо передбачених законами України. Контракт укладається у письмовій формі (п. 3 ст. 24 КЗпП) і підписується роботодавцем і працівником. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 р. № 9, власник або уповноважений ним орган може вимагати від працівника, який працює за трудовим договором, укладення контракту тільки в тому разі, коли він відноситься до категорії працівників, які згідно з законодавством працюють за контрактом (наприклад, керівники підприємств). Порушення цих вимог може бути підставою для визнання відповідно до ст. 9 КЗпП недійсними умов праці за контрактом, які погіршують становище порівняно з законодавством України.

Відповідно до ст. 65 Господарського кодексу України, управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна і участі в управлінні трудового колективу, у разі найму керівника підприємства з ним укладається договір (контракт), в якому визначаються строк найму, права, обов'язки і відповідальність керівника, умови його матеріального забезпечення, умови звільнення його з посади, інші умови найму за погодженням сторін. Особливості управління підприємствами окремих видів (організаційних форм підприємств) встановлюються цим Кодексом та законами про такі підприємства.

Апеляційним судом встановлено, що відповідно статуту, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Слов'янської міської ради №632 від 9 жовтня 2009 року/ а.с.46-48/ слідує, що: Комунальне підприємство Слов'янської міської ради «Регіональне управління капітального будівництва», є юридичною особою, власником підприємства є Слов'янська міська рада Донецької області.

Відповідно до п.8.2 Статуту, керівництво підприємством здійснює Генеральний директор, який призначається розпорядженням міського голови. При призначенні Генерального директора підприємства міський голова укладає з ним контракт, у якому визначається права, терміни найму, обов'язки та відповідальність Генерального директора перед власником, органом керування і трудовим колективом, умови його матеріального забезпечення і звільнення від займаної посади з урахуванням гарантій передбачених контрактом і законодавством України.

12 листопада 2001 року між виконавчим комітетом Слов'янської міської ради та ОСОБА_1 було укладено контракт, який визначав взаємні права та обов'язки сторін, гарантії пов'язані із здійсненням його роботи у якості директора КП «РУБК». Ці обставини встановлені рішенням Слов'янського міськрайоного суду Донецької області від 23 березня 2012 року, та відповідно до приписів частини третьої статті 61 ЦПК України є встановленими і доказуванню не підлягають. Саме цим рішенням поновлено позивача на посаді керівника комунального підприємства «Регіональне управління капітального будівництва» на умовах контракту від 12 листопада 2001 року, шляхом укладення 29 березня 2012 року Виконавчим комітетом Слов'янської міської Ради, в особі міського голови з одного боку та ОСОБА_1 з іншого боку контракту (трудовий договір), відповідно якого останнього призначено на посаду генерального директора комунального підприємства Слов'янської міської Ради «Регіональне управління капітального будівництва», згідно розпорядження міського голови №244р від 28 березня 2012 року, на термін з 29 березня 2012 року по 28 березня 2013 року.

Розпорядженням міського голови Слов'янської міської Ради від 28 березня 2013 року № 139р, генеральному директору комунального підприємства Слов'янської міської Ради «Регіональне управління капітального будівництва» ОСОБА_1 продовжено строк дії контракту від 29 березня 2012 року на новий строк з 29 березня 2013 року по 28 березня 2016 року включно./ а.с.6/;

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що з 12 листопада 2001 року й по 28 березня 2016 року позивач працював на посаді генерального директора КП Слов'янської міської Ради «РУКБ» на умовах контракту і його доводи апеляційної скарги у частині того, що з 1997 року й по 28 березня 2012 року з ним трудовий договір був укладений безстроково, а при укладенні контракту від 29 березня 2012 року його не повідомили про істотні зміни умов праці, що є підставою для визнання цього контракту недійсним є безпідставними.

Із листа Слов'янського міського голови Ляха В.М., від 12 січня 2016 року № 01.01-12/19 слідує, що генерального директора КП Слов'янської міської Ради «РУКБ» ОСОБА_1 попереджено, про те що укладений з ним контракт на посаду генерального директора КП Слов'янської міської Ради «РУКБ», який закінчується 28 березня 2016 року, укладатися на новий строк не буде. Зазначений лист позивач отримав особисто 12 січня 2016 року./ а.с.38/;

Із листа непрацездатності серія АГТ №431416, слідує, що ОСОБА_1 у період з 15 по 31 березня 2016 року знаходився на амбулаторному лікуванні КП ЦБСМ «Слов'янський» м. Слов'янська, Донецької області./ а.с.8/;

25 березня 2016 року розпорядженням міського голови Слов'янської міської Ради № 101р, позивача звільнено з посади генерального директора комунального підприємства Слов'янської міської Ради «Регіональне управління капітального будівництва» у зв'язку із закінченням строку дії контракту на підставі п.2, п. 8 ст. 36 КЗпП України, з 28 березня 2016 року./ а.с.7/;

Не заслуговують на увагу й доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про незаконність його звільнення під час перебування на лікарняному, оскільки звільнення працівника у період тимчасової непрацездатності з ініціативи власника, або уповноваженого ним органу не допускається лише з підстав передбачених статтями 40, 41 КЗпП України.

Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, а тому підстави для його скасування відсутні.

З цих підстав апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308 , 314-315 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Слов'янського міськрайоного суду Донецької області від 20 липня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Л.О. Груіцька

Судді: О.В. Осипчук

Л.І. Соломаха