АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/1168/16 Доповідач - Сташків Б.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Сташківа Б.І.

суддів - Жолудько Л. Д., Костів О. З.,

при секретарі позивача ОСОБА_1, представника відповідача Кредитної спілки " Кредит - ФОС " Кріля О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 25 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки "Кредит - ФОС", третя особа - ОСОБА_4 про визнання діяльності нечесною та визнання кредитного договору недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Кредитної спілки "Кредит - ФОС", третя особа - ОСОБА_4 про визнання діяльності нечесною та визнання кредитного договору недійсним.

В обґрунтуванні своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 28.09.2010 року між ним та відповідачем було підписано кредитний договір №241 про отримання позивачем кредитних коштів на споживчі потреби в сумі 130000,00 грн. на термін з 28.09.2010р. до 28.11.2010р. зі сплатою 39% річних. Однак, позивач стверджує, що даний договір був ним підписаний під примусом відповідача. Також, ОСОБА_1 зазначає, що відповідач самостійно уклав договір поруки з двома поручителями і договір застави без оригіналу документа для застави та без нотаріального посвідчення. Позивач стверджує, що не надавав відповідачу документа що засвідчує особу та письмової згоди дружини на укладання кредитного договору. Разом з тим, ОСОБА_1 зазначає, що кредитний договір укладено під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах. Вказує, що копії прибуткових касових ордерів №3895 від 31.12.2010р. і №437 від 27.02.2012р. є підроблені і не відповідають оригіналам. Наголошує на тому, що відповідачем порушено статтю 19 Закону України «Про захист прав споживачів» у зв'язку з чим вважає здійснений правочин недійсним. Окрім того, зазначає про те, що він не був членом кредитної спілки «Кредит-ФОС» на момент укладення кредитного договору від 28.09.2010р., оскільки ніяких внесків за 2008-2010 роки не сплачував і участі в діяльності спілки не приймав, членського квитка не отримував, і заяви про вступ до цієї спілки у вересні 2010 року не писав. У разі задоволення позову, позивач, також просив стягнути із відповідача в його користь моральну шкоду, у визначенні розміру якої покладається на суд.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 25 липня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Кредит-ФОС», третя особа ОСОБА_4 про визнання діяльності нечесною, визнання недійсним договору відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Тернопільського міськрайонного суду від 25 липня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, зокрема посилається на те, що суд першої інстанції не витребував і не дослідив усіх доказів та оригіналів документів, що має суттєве значення для вирішення справи по суті.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, представник відповідача Кріль О.І. Заперечив проти апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог відповідно до положень ст. 214 ЦПК України суд повинен вирішити такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно положень ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою,п'ятою та шостою статті 203цього Кодексу.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено та не подано належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Апеляційний суд погоджується з таким висновками суду, оскільки вони достатньо мотивовані та ґрунтуються на вимогах закону.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду від 31.10.2012р. по справі №1915/490/2012, яке було залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 16.05.2013р., відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Кредит-ФОС» про захист прав споживача, визнання недійсними договорів застави, поруки та кредитного договору, стягнення моральної шкоди.

ОСОБА_1 є членом кредитної спілки «Кредит-Фос», що підтверджується заявою позивача від 20 серпня 2007 року. ОСОБА_1 28 вересня 2010 року звертався із заявою до кредитного комітету КС «Кредит-ФОС» з проханням видати йому кредит в розмірі 130000,00 грн. на споживчі потреби на строк два місяці. Повернення кредиту запропонував забезпечити заставою земельної ділянки і договором поруки. При прийнятті позитивного рішення готовий укласти кредитний договір на існуючих в кредитної спілки умовах, при необхідності договір застави. За результатами засідання кредитного комітету КС «Кредит-ФОС» було прийнято рішення надати ОСОБА_1 споживчий кредит в сумі 130000,00 грн. терміном на 2 місяці із сплатою 3,25 % місячних, про що свідчить протокол №39 «А» засідання кредитного комітету КС «Кредит-ФОС» від 28 вересня 2010 року.

Встановлено, що 28 вересня 2010 року між кредитною спілкою «Кредит-ФОС», в особі голови правління ОСОБА_5, та членом кредитної спілки ОСОБА_1 укладено кредитний договір №241, згідно умов якого Кредитодавець зобовязується надати грошові кошти у кредит Позичальникові у сумі 130000,00 грн., та на умовах, встановлених договором, а Позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти у розмірі 39% річних. Кредит надається на строк 2 місяці з 28 вересня 2010 року до 28 листопада 2010 року. Кредитодавець на умовах строковості, зворотності платності та забезпеченості у відповідності до умов цього Договору надає позичальнику кредит з цільовим призначенням на споживчі потреби.

В забезпечення виконання вказаного кредитного договору 28 вересня 2010 року між кредитною спілкою «Кредит-ФОС», в особі голови правління ОСОБА_5, та ОСОБА_6, ОСОБА_7, укладено договір поруки №241, згідно умов якого поручителі зобовязуються відповідати перед кредитною спілкою «Кредит-ФОС» за виконання зобовязань ОСОБА_1 у такому ж обсязі, що і боржник. Поручителі та Боржник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором. Поручителі відповідають по зобовязаннях Боржника в повному обсязі, включаючи сплату основного боргу, процентів за його користування, додаткового проценту за несвоєчасний розрахунок, а також відшкодування збитків, завданих кредитору невиконанням або неналежним виконанням Боржником умов кредитного договору.

Згідно із записами в касовій книзі кредитної спілки «Кредит-ФОС» ОСОБА_1 надано кредит в сумі 130000,00 грн. згідно договору №241 від 28 вересня 2010 року.

У своїх доводах, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції невитребувано та не досліджено усіх доказів та оригіналів документів. Однак, такі доводи є голослівними, оскільки при вирішенні даної справи судом було взято до уваги всі ті докази та документи, які мали значення для повного та всебічного розгляду справи.

Так, в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 від 28.09.2016 року за Протоколом № 39 "А" про надання йому кредитних коштів у розмірі 130000 грн. на споживчі потреби строком на два місяці. В даній заяві, вказано паспортні дані позивача та розмір внесків по кредиту одним платежем в кінці терміну. Цю заяву було ОСОБА_1 підписано та додатково заповнено до неї анкету претендента на отримання кредиту, яка також була ним підписана.

Крім того, про отримання ОСОБА_1 коштів свідчить видатковий касовий ордер за №1271 від 29 вересня 2010 року, з якого випливає, що позивач по договору №241 від 28 вересня 2010 року одержав від КС «Кредит-Фос» у розмірі 130000,00 грн.

Разом з тим, видатковим касовим ордером №1271 від 29 вересня 2010 року та висновком експерта №2698 судово-почеркознавчої експертизи, встановлено, що ОСОБА_1 на виконання умов спірного кредитного договору отримав у касі кредитної спілки грошові кошти в сумі 130000,00 грн., про що розписався.

Суд не може взяти до уваги доводи ОСОБА_1, про те, що видатковий касовий ордер він підписував, однак його не було заповнено, оскільки це нічим не підтверджуються та ґрунтуються виключно на його словах.

А тому, при укладенні кредитного договору №241 від 28 вересня 2010 року позивач та відповідач погодили права й обовязки кожного з них з приводу кредитування та відповідальність за неналежне виконання його умов.

ОСОБА_1 при підписанні спірного договору був ознайомлений з його умовами, правами та обовязками, що витікали з нього, та правовими наслідками невиконання зобовязань за вказаним договором, відповідальністю, що настає в результаті невиконання взятих на себе зобовязань.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 надав свою згоду на укладення оспорюваного договору, підписавши вказаний документ, разом з тим у позивача було право вибору укладати договір на умовах, що викладені в ньому, або відмовитись від його укладення.

При цьому, судом першої інстанції взято до уваги та враховано, що 31.12.2010р. і 27.02.2012р. ОСОБА_1 сплачував відповідачу 5000,00 грн. і 4500,00 грн. відповідно, в якості погашення процентів по договору №241 від 28.09.2010р., що підтверджується наданими позивачем до матеріалів справи копіями прибуткових касових ордерів №3895 від 31.12.2010р. і №437 від 27.02.2012р. відповідно. Дана обставина визнається стороною відповідача.

Всі інші доводи апелянта є необґрунтованими і такими, що суперечать матеріалам справи, а тому висновків суду першої інстанції не спростовують.

Таким чином, ОСОБА_1 не доведено, а судом не встановлено, що мали місце порушення з боку відповідача при укладанні оскаржуваного кредитного договору .

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Разом з тим, оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 до задоволення не підлягають, то моральна шкода, яку просить стягнути позивач не відшкодовується.

Керуючись ст.ст. 307, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 25 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Тернопільської області набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Б.І. Сташків