Справа № 639/5436/16-ц
Провадження № 2/639/1879/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2016 року Жовтневий районний суд м. Харкова

У складі: головуючого судді Труханович В.В.

за участю секретаря - Антохіної О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на оформлення віз та надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди батька, суд

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на оформлення віз, проїзного документу та надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди батька.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 25.01.1997 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_2

Від даного шлюбу вони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

05.06.2008 року шлюб між сторонами було розірвано.

Позивач вказує, що повністю утримує, спільну з ОСОБА_2, дитину, піклується про його здоров'я фізичний та духовний розвиток. Раніше відповідач надавав дозволи на виїзд за кордон дитини. Однак, коли останній раз позивач звернулась до нього з таким проханням, отримала відмову.

Таким чином, на думку позивача, відповідач зловживає своїми батьківськими правами, проявляє неповагу до сина у вигляді заперечення проти його повноцінного відпочинку та розвитку, порушує права дитини. Крім того, відповідач сам періодично знаходиться за межами України, через що отримати від нього згоду фізично неможливо.

Вищевикладені обставини вимусила позивача звернутися до суду з даним позовом.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4, яка діє на підставі договору про надання адвокатських послуг від 12.07.2016 року, позов ОСОБА_1 підтримала, просила його задовольнити з підстав, які викладені у рішенні вище.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов ОСОБА_1 не визнав та пояснив, що він жодного разу не відмовив своїй колишній дружині ОСОБА_1 у вивозі їх спільного неповнолітнього сина ОСОБА_3 для відпочинку за межі України. Останній раз дозвіл на виїзд дитини за кордон, а саме до Туреччини, він надавав влітку 2016 року матері позивачки, ОСОБА_5, терміном на один рік.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 10 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи.

За приписами ч.1 ст. 60 ЦПК України, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення.

В судовому засіданні було встановлено, що 25 січня 1997 року було укладено шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (після шлюбу ОСОБА_2), який зареєстрований Харківським міським відділом реєстрації актів громадського стану. ( а.с. 6)

16 березня 2002 року у подружжя народився син ОСОБА_6, який в подальшому змінив прізвище на ОСОБА_3 ( а.с. 7, 9)

05 червня 2008 року у Книзі реєстрації розірвань шлюбу зроблено відповідний актовий запис за № 271 про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_7. ( а.с. 10)

Згідно свідоцтва про зміну імені Серії І-ВЛ №008080, ОСОБА_7 віра Володимирівна, ІНФОРМАЦІЯ_2, змінила прізвище на ОСОБА_1 ( а.с. 11)

В судовому засіданні представник позивача зазначила, що матір неповнолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_1, з якої проживає дитина, має намір вивозити сина на відпочинок за межі України, для цього потрібна письмова згода батька, яку останній не надає. Також необхідна згода батька на оформлення проїзного документу на імя дитини, який необхідне для виїзду за кордон.

Відповідно до ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України тільки за згодою батьків або в їх супроводі.

У відповідності до п.3 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 року №57 (в редакції постанови КМУ від 25.08.2010 року №724) виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків та в їх супроводі.

Згідно п. 18 Постанови КМУ №231 від 31,03.1995 року «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Для дітей віком від 14 до 18 років у заяві зазначається відсутність обставин, що обмежують згідно із законодавством право їх виїзду за кордон.

Пунктом 4 даних правил встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків, здійснюється у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.

Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/ проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Частина 7 ст.7 Сімейного кодексу України встановлює, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом ст.ст.141, 153, ч.3 ст. 157 СК України мати і батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

В силу положень ст.ст. 150, 155 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані поважати дитину, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, здійснення батьками своїх прав має ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні, не визнаючи позовні вимоги, пояснив, що він ніколи не заперечував проти того, щоб його неповнолітній син разом з колишньою дружиною, у тому числі і з іншими родичами, виїжджав за межі України. Останній раз, а саме влітку 2016 року, він надавав дозвіл на виїзд сина до Туреччини у супроводі його бабусі зі сторони матері.

Він ніколи не відмовляв позивачу у наданні дозволу на виїзд їх спільної дитини за межі України.

Разом з тим, позивач ОСОБА_1 та її представник, в супереч вимогам ст.ст. 10, 60 ЦПК України, не надали суду будь-яких доказів на підтвердження її звернення до відповідача з питання надання дозволу на виїзд дитини за кордон та оформлення для цього проїзного документу.

При цьому, судом було встановлено і це підтверджується матеріалами справи, а також не було спростовано представником позивача, що неповнолітній ОСОБА_3 неодноразово у супроводі матері виїжджав за межі України, на що відповідач надавав письмову згоду. ( а.с. 12-15)

Крім того, представником позивача не було спростовано ствердження відповідача стосовно того, що останній раз він надавав письмову згоду на виїзд неповнолітнього сина за кордон влітку 2016 року в супроводу бабусі з боку матері.

За таких обставин, у суду відсутні підстави вважати, що відповідач відмовляє ОСОБА_1 у наданні дозволу на виїзд неповнолітнього ОСОБА_3 за кордон та на оформлення проїзного документу, у звязку з чим вважає необхідним у задоволені позову відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 8, 10, 11, 15, 57-60, 88, 169, 208-210, 212-215 ЦПК України, ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ст.ст. 7, 150, 152, 155 Сімейного кодексу України, ст.ст.16, п.3 ч.3 ст. 313 Цивільного кодексу України, ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», п.п. 3, 4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57, п. 18 Постанови КМУ №231 від 31,03.1995 року «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», суд

ВИРІШИВ :

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на оформлення віз та надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди батька відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні у той же строк з моменту одержання його копії.

Суддя В. В. Труханович