____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/1067/16-ц
Провадження № 2/520/1998/16
УХВАЛА

29.02.2016 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Єгорової Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус ОСОБА_3, про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 02.02.2016 року звернулась до Київського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус ОСОБА_3, про визнання заповіту від 21.03.2014 року, складеного ОСОБА_4, померлим 06.04.2014 року, на квартиру АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_2 недійсним.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 03.02.2016 року вказану позовну заяву було залишено без руху, надано позивачеві строк терміном пять днів з дня отримання копії ухвали суду для усунення недоліків позовної заяви та розяснено, що у разі не усунення недоліків у встановлений строк, заява буде вважатись неподаною та повернута.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 25.02.2016 року, після усунення позивачем недоліків позовної заяви, відкрито провадження на підставі позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус ОСОБА_3, про визнання заповіту недійсним.

26.02.2016 року ОСОБА_1 надано до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить суд: накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2; заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії зі спірним майном, а саме квартирою №80, у будинку №118/1 по вулиці Академіка Корольова, в м. Одесі.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. ч.1-3 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим кодексом, заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 та ч. 3 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв'язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п.4 розяснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов'язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір стосовно заповіту від 21.03.2014 року, складеного ОСОБА_4, померлим 06.04.2014 року, на квартиру АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_2.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 29.02.2016 року, квартира АДРЕСА_1, належить на праві власності ОСОБА_2, на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 14.01.2016 року.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд також керується прецендентною практикою Європейського суду з прав людини, а саме, в рішенні Горнсбі проти Греції від 19 березня 1997 р., яким встановлено, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін.

Відповідно ст. 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов'язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

З урахуванням вищевикладеного, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що між сторонами виник спір стосовно вказаного майна, нерухоме майно належить відповідачеві на праві власності, вказані вимоги про забезпечення позову в частині накладення арешту на нерухоме майно є співрозмірними позовним вимогам, невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його постановлення на користь позивача, а відтак й порушить права позивача на судовий захист, у звязку з чим суд дійшов висновку, що заява позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову підлягає задоволенню частково, та слід накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1.

Також суд вважає, що вимоги позивача ОСОБА_1 у заяві про забезпечення позову в частині встановлення заборони ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії зі спірним майном, а саме квартирою №80, у будинку №118/1 по вулиці Академіка Корольова, в м. Одесі, задоволенню не підлягають, оскільки забезпечення позову шляхом накладення арешту, забезпечують неможливість відчуження спірного майна. Крім того вимога про встановлення заборони є неконкретною, не містить вимог саме які дії слід заборонити ОСОБА_2 вчиняти зі спірним майном.

Керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус ОСОБА_3, про визнання заповіту недійсним задовольнити частково.

Накласти арешт на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_3, яка належить на праві власності ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Копію ухвали направити для виконання до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її оголошення, а особи, які були відсутні під час оголошення ухвали протягом пяти днів з дня отримання її копії, однак оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Головуючий Калініченко Л. В.