233 № 233/2267/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2016 року місто Костянтинівка

Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області в складі: головуючого судді Леміщенко О.О., при секретарях Колесніковій М.М., Войтюк О.О., за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, представника третьої особи ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, за участю третьої особи Управління Держземагенства у Костянтинівському районі Донецької області, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю та зобовязання вчинити певні дії.

Ухвалами суду від 22.05.2015 року та від 22.01.2016 року до участі у справі були залучені Управління Держземагенства у Костянтинівському районі Донецької області та ОСОБА_6 відповідно в якості третіх осіб.

В судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги з урахуванням уточнень в повному обсязі та пояснила, що з 1981 року вона є власником будинку за адресою: Донецька область, м. Костянтинівка, вул.. Шевченко, 326, а у 2008 році вона приватизувала земельну ділянку за цією ж адресою. Згодом зясувалося, що під час приватизації документи були складені неправильно і за рішенням суду 02.10.2014 року вона отримала нове свідоцтво про право власності на землю. Коли оформляли нові документи, ділянку переміряли. Вважає, що паркан між її земельною ділянкою, та земельною ділянкою за адресою: Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Шевченко, 328, де проживає відповідач ОСОБА_3, розташований неправильно, переміщений на її територію. На вимоги перенести паркан сусіди не реагують. Більше того, коли вони знімали старий паркан та встановлювали новий, то спиляли металеві труби, на які він був прикріплений, завалили знятий шиферний паркан їй на виноград, труби забрали і не віддають. Ці труби належать їй, бо це вона купувала їх, коли робила паркан. Крім того, на сусідській земельній ділянці знаходиться вигрібна каналізаційна яма, яка розташована дуже близько до її будинку, від ями постійно йде неприємний запах, через надмірну вологу, яка йде з ями, фундамент її будинку потріскався, що завдає їй багато незручностей. Добровільно перенести яму сусіди не бажають. Просила суд зобовязати відповідача усунути перешкоди в користуванні належною їй земельною ділянкою шляхом знесення збудованого нею паркану між їхніми ділянками та знищення вигрібної каналізаційної ями, яка знаходиться на території домоволодіння відповідача. Також просила зобовязати відповідача повернути шість металевих труб, демонтованих при встановленні нового паркану.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав пояснення позивача ОСОБА_1, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Додав також, що, на його думку, відповідач ОСОБА_3 взагалі не є власником земельної ділянки за адресою: Донецька область, м. Костянтинівка, вул.. Шевченко, 328, та не мала права розміщувати паркан на межі з ділянкою позивача.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, пояснила, що у 2008 році вона придбала у ОСОБА_6 житловий будинок та земельну ділянку за адресою: Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Шевченко, 328. Право власності на будинок вона зареєструвала одразу, а на землю не зареєструвала до теперішнього часу через брак коштів. Розмір своєї земельної ділянки вона ніколи не змінювала. Останнім часом між нею та сусідкою позивачем ОСОБА_1 склалися неприязні стосунки через постійні претензії з боку ОСОБА_1 Вважає, що всі вимоги позивача необґрунтовані, оскільки паркан між їх ділянками складається з бетонного фундаменту, до якого залиті металеві труби, а на труби був закріплений старий паркан, який був в аварійному стані. Вони вирішили полагодити цей паркан, зрізали старі труби, доварили нові, прикріпили по один бік труб паркан ОСОБА_1, а на другий бік свій новий паркан з металопрофілю. Ніяка межа при цьому нікуди не переміщувалася. Не заперечувала, що старі металеві труби до теперішнього часу знаходяться в неї, не повернула їх, бо не може нормально спілкуватись з ОСОБА_1, виявила готовність повернути їх після рішення суду. Щодо вигрібної ями, то пояснила, що ця яма вже була при купівлі будинку і земельної ділянки, яма вирита глибока, ніякого запаху з неї нема, вона нікому не заважає. Центральної каналізації на їх вулиці нема, то такі ями є у кожного в дворі. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав пояснення відповідача ОСОБА_3, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник третьої особи - Управління Держземагенства у Костянтинівському районі Донецької області, ОСОБА_5, в судовому засіданні при вирішенні спору поклався на розсуд суду.

Третя особа ОСОБА_6, в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином., судом визнано за можливе розглянути справу без його участі.

Вислухавши учасників судового розгляду, вислухавши свідка, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозвязку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини.

Відповідно до ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст.. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

На підставі договору купівлі-продажу від 08.06.1981 року, посвідченого Костянтинівською ДНК за р/№3398 та зареєстрованого в БТІ м. Костянтинівка 22.06.1981 року, ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою: Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Шевченко, 326.

На підставі свідоцтва про право власності на землю №27560323, виданого 02.10.2014 року Реєстраційною службою Костянтинівського міськрайонного Управління юстиції Донецької області та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 02.10.2014 року, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0546 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: Донецька область, м. Костянтинівка, вул.. Шевченко, 326. Кадастровий номер земельної ділянки :00:003:0381.

На підставі договору купівлі продажу від 04.12.2008 року, посвідченого Костянтинівською ДНК за р/№2000 та зареєстрованого в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 13.12.2008 року, ОСОБА_3 є власником житлового будинку за адресою: Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Шевченко, 328.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 04.12.2008 року, посвідченого Костянтинівською ДНК за р/№2002 ОСОБА_3 прийняла у власність земельну ділянку площею 0,0522 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель за адресою: Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Шевченко, 328. Кадастровий номер земельної ділянки :00:003:0037.

Відповідно до інформації, отриманої з Управління Держземагенства у Костянтинівському районі Донецької області від 22.06.2015 року №1007/01-29, земельна ділянка за адресою: Донецька область, м. Костянтинівка, вул.. Шевченко, 328, за даними державного земельного кадастру належить ОСОБА_6

Однак, незважаючи на те, що ОСОБА_3 не зареєструвала своє право власності на земельну ділянку в установленому законом порядку, суд вважає, що вона набула таке право власності на підставі ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України (в редакції на день укладання договору купівлі-продажу), відповідно до якої до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Таким чином, достовірно встановлено, що земельні ділянки позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_3 є сусідніми та мають одну спільну межу.

В судовому засіданні був досліджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка надається у власність ОСОБА_1 за адресою: Донецька область, м. Костянтинівка, вул.. Шевченко, 326, який було перевірено та внесено до Державного земельного кадастру 17.07.2014 року.

Так, в матеріалах проекту міститься акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, згідно з яким межі земельної ділянки за адресою: Донецька область, м. Костянтинівка, вул.. Шевченко, 326, площею 0,0546 га, були закріплені в натурі межовими знаками встановленого зразка у кількості 8 шт. З цього ж акту вбачається, що власник земельної ділянки претензій щодо конфігурації меж та конфігурації земельної ділянки не має, межові знаки передані на зберігання ОСОБА_1 ОСОБА_5 підписаний ОСОБА_1

Таким чином, є підстави вважати, що під час проведення землевпорядних робіт та на момент отримання свідоцтва про право власності на земельну ділянку від 02.10.2014 року№27560323, ОСОБА_1 не мала претензій до розташування меж належної їй земельної ділянки та її площі.

За клопотанням позивача ОСОБА_1 відповідно до ухвали суду від 17.09.2015 року СПД з виконання робіт із землеустрою ФОП ОСОБА_7, який має кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника, було проведено виміри зовнішніх меж присадибних земельних ділянок ОСОБА_1 за адресою: м. Костянтинівка, вул.. Шевченко, 326, та ОСОБА_6 (набувач ОСОБА_3С.) за адресою: . Костянтинівка, вул.. Шевченко, 328.

Так, відповідно до висновку від 28.09.2015 року, аналіз отриманих результатів після проведення усіх вимірів, наглядно свідчить, що фактичні межі земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (ОСОБА_3С.) у подавляючий більшості співпадають з межами, зазначеними в правовстановлюючих документах на землю, або мають незначні відхилення в ту чи іншу сторону, якими внаслідок їх фактичної незначності, можливо знехтувати. Одні з найважливіших розмірів земельних ділянок при розгляді даного земельного спору по суті (розміри сторін земельних ділянок вздовж лицевої сторони вулиці та розмір спільної сторони, якою обидві земельні ділянки безпосередньо межують одна з одною), у даному випадку повністю співпадають з даними, зазначеними в правовстановлюючих документах (відповідно 10,45 м та 46,40 м у земельної ділянки ОСОБА_1, та 11,00 м і 46,20 м у ОСОБА_3С.). Ствердження ОСОБА_1, що її цегляний паркан, побудований по вул. Шевченко (передня сторона земельної ділянки зі сторони вулиці) має загальну довжину 10,10 м і це є безпосередньо розміром земельної ділянки з даної сторони, спеціалістом не взяті до уваги, оскільки це є лише довжина спорудженого паркану, але ніяк не розмір межі. Під час проведення вимірів обох земельних ділянок, зайвих земель, що є у користуванні їх власників, виявлено не було.

Допитаний в судовому засіданні в якості спеціаліста ОСОБА_7 підтримав свій висновок та пояснив, що в 2014 році з ОСОБА_1 був погоджений проект відводу земельної ділянки, до якого у неї будь-яких зауважень не було. В проекті відводу зазначені розміри земельної ділянки - 10,45 м з боку вулиці Шевченко, а 10,10 м, як наполягає ОСОБА_1, це лише довжина цегляного паркану, і межі сусідніх ділянок як з лівого, так і з правого боку до цегляного паркану не пристиковані, є певна відстань від краю паркану до сусідських меж з обох боків, тому і виникає розбіжність на думку позивача. Виміри проводяться по периметру, тобто по зовнішнім межам ділянки, від крапки по колу та порівнюються з відображеними в документах. Якщо би були відхилення у розмірах, то це відобразилося б і на загальній площі, а цього виявлено не було, тобто недостачі площі у ОСОБА_1 нема.

В судовому засіданні були досліджені фотографії та відеозаписи, надані позивачем та відповідачем, з яких встановлено, що паркан між їх ділянками побудований на забетонованому фундаменті, жодна зі сторін не повідомила суду про те, що цей фундамент було переміщено в той чи інший бік під час ремонту паркану.

Проаналізувавши викладене в сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт зменшення розміру земельної ділянки позивача ОСОБА_1 за рахунок встановлення нового паркану відповідачем ОСОБА_3, оскільки розміри та межі цих земельних ділянок відповідають правовстановлюючим документам на них, тому вважає, що позивач не має будь-яких перешкод у користуванні належною їй земельною ділянкою, які б були повязані із неможливістю використовувати земельну ділянку в її належному розмірі, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог позивача, повязаних з розташуванням вигрібної каналізаційної ями на ділянці відповідача, то слід зазначити наступне.

З акту перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 05.10.2015 року, проведеної головним інспектором будівельного нагляду відділу контролю та нагляду за проведенням перевірок департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області ОСОБА_8, вбачається, що перевіркою встановлено, що на земельній ділянці по вул.. Шевченко, 328 у м. Костянтинівка, на відстані приблизно 2 м від огорожі з сусідньою земельною ділянкою по вул.. Шевченко, 326 в м. Костянтинівка, та на відстані приблизно 2,5 від житлового будинку по вул.. Шевченко, 326 в м. Костянтинівка, розташована вигрібна яма. Розмір ями в плані приблизно 2,0х2,0 м. Вигрібна яма засипана ґрунтом, з якого матеріалу вона зроблена, інформація відсутня.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення» органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані утримувати надані в користування чи належні їм на праві власності земельні ділянки і території відповідно до вимог санітарних норм.

Відповідно до п.п. 2.21, 2.22 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, затверджених Наказом Міністерства охорони здоровя України від 17.03.2011 року № 145 рідкі відходи (фекалії, сеча, помиї), що утворюються у житлових та громадських будівлях і спорудах за відсутності централізованого водопостачання та водовідведення, допускається зберігати у вигрібних ямах (вигребах). Вигреби повинні бути віддалені від меж земельних ділянок навчальних та лікувально-профілактичних закладів, стін житлових та громадських будівель і споруд, майданчиків для ігор дітей та відпочинку населення на відстань не менше 20 м. Місце розміщення вигребу на присадибній ділянці та відстань від нього до власного житлового будинку визначає власник цього будинку з додержанням правил добросусідства. Спірні питання щодо місць розміщення вигребів на території присадибної ділянки розглядаються у порядку вирішення земельних спорів згідно з законодавством.

Відповідно до п.п. 5.1, 5.2 зазначених вище норм та правил державний санітарно-епідеміологічний нагляд за утриманням територій населених місць здійснює державна санітарно-епідеміологічна служба згідно з санітарним законодавством у порядку запобіжного та поточного нагляду. Поточний державний санітарно-епідеміологічний нагляд здійснюється вибірковими перевірками дотримання санітарного законодавства на об'єктах благоустрою за планами органів, установ та закладів державної санітарно-епідеміологічної служби двічі на рік, а також позапланово залежно від санітарної, епідемічної ситуації та за зверненнями громадян.

Таким чином, встановлено, що вигрібна яма на території домобудівництва №328 по вул.. Шевченко в м. Костянтинівка Донецької області розташована в порушення вимог п.п. 2.22 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць ближче, ніж 20 м від стіни сусіднього будинку №326 по вул. Шевченко в м. Костянтинівка Донецької області, однак позивачем ОСОБА_1 не доведено, що в звязку з таким розташуванням цієї ями будь-яким чином порушуються її особисті майнові або немайнові права, не надано доказів звернення до державної санітарно-епідеміологічної служби з повідомленнями про порушення санітарних норм та правил ОСОБА_3 Твердження про те, що внаслідок неправильного розташування вигрібної ями пошкодився фундамент будинку позивача, суд не приймає до уваги, оскільки також не надано належних та допустимих доказів цього факту, не заявлено клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи, хоча право заявити клопотання про призначення експертизи було розяснено позивачу судом.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині зобовязання відповідача знищити вигрібну яму, розташовану на її ділянці, через створення її існуванням перешкод в користуванні позивачем належною їй земельною ділянкою, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому не підлягають задоволенню.

Позовні вимоги в частині витребування у відповідача на користь позивача шести демонтованих раніше металевих труб фактично визнані відповідачем в судовому засіданні, ніким не оспорювалися, а також підтверджені поясненнями свідка ОСОБА_9, який пояснив, що це він у 2014 році на прохання ОСОБА_1 проводив зварювальні роботи, коли встановлювали паркан між ділянками №326 та №328 по вул.. Шевченко в м. Костянтинівка, і труби для паркану надавала ОСОБА_1,а тому підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача судові витрати, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в сумі 243,60 грн.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_3 повернути ОСОБА_1 6 (шість) демонтованих металевих труб.

В решті позовних вимог позивачу відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду подається в Апеляційний суд Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: