Справа №486/1668/15-ц 31.08.2016 31.08.2016 31.08.2016
Провадження №22-ц/784/1032/16
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 27 Єдиний унікальний номер 486/1668/15-ц
Номер провадження 22-ц/784/1032/16
Головуючий у І інстанції Савін О.І.
Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2016 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

Головуючого судді Прокопчук Л.М.,

Суддів: Маляренко І.Б., Темнікової В.І.

Із секретарем судового засідання Богуславською О.М.

За участю представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 02 березня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність,

В С Т А Н О В И Л А :

31 серпня 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду з указаним позовом до відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 В обґрунтування вимог вказував на те, що 13 грудня 2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрпромбанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір 451П/06, за умовами Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 25000 доларів США на строк до 12.12.2021 року. Банком свої зобовязання перед позичальником виконані повністю.

13 травня 2013 року між ТОВ «Укрпромбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ТОВ «Укрпромбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами. Тобто ПАТ «Дельта Банк» набув статус нового кредитора і до нього відповідно до вимог закону перейшли права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за кредитним договором між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_7 15.12.2006 року було укладено іпотечний договір, за яким зазначені особи передали в іпотеку нерухоме майно трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка належить їм на праві власності на підставі свідоцтва на право власності на житло, видане органом ВП «ПУ АЕС» Державного підприємства НАЕК «Енергоатом» 05 березня 1999 року.

Відповідачка ОСОБА_4 своїх зобовязань за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 31.07.2015 року утворилась заборгованість в сумі 151584,56 грн., з яких за тілом кредиту 142615,89 грн., за відсотками 8968,67 грн.

Відповідно до іпотечного договору іпотекодержатель у разі невиконання боржником зобовязань за кредитним договором та після попередження боржника про задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки набуває право власності на предмет іпотеки. Посилаючись на зазначене, в рахунок погашення заборгованості в сумі 151584,56 грн. за кредитним договором позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, шляхом визнання за ним права власності на вказану квартиру (а.с. 1-7, 70-72).

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 02 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено (а.с. 159-160).

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права (а.с. 166-168).

В судове засідання апеляційного суду представник позивача, належно повідомлений про розгляд справи, в судове засідання не зявився.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 просив рішення суду залишити без змін.

Інші відповідачі в судове засідання не зявились. Про розгляд справи повідомлені. Письмових заперечень на апеляційну скаргу від нього не надійшло.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в повному обсязі, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення за таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 13 грудня 2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрпромбанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір 451П/06, за умовами якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 25000 доларів США на строк до 12.12.2021 року. Банком свої зобовязання перед позичальником виконані повністю.

13 травня 2013 року між ТОВ «Укрпромбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ТОВ «Укрпромбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами. Тобто ПАТ «Дельта Банк» набув статус нового кредитора і до нього відповідно до вимог закону перейшли права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за кредитним договором між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_7 15.12.2006 року було укладено іпотечний договір, за яким зазначені особи передали в іпотеку нерухоме майно трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка належить їм на праві власності на підставі свідоцтва на право власності на житло, виданого органом приватизації житла ВП «ПУ АЕС» Державного підприємства НАЕК «Енергоатом» 05 березня 1999 року.

Відповідачка ОСОБА_4 своїх зобовязань за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 31.07.2015 року утворилась заборгованість в сумі 151584,56 грн., з яких за тілом кредиту 142615,89 грн., за відсотками 8968,67 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

З рішенням суду погодитись не можна, оскільки судом було неправильно застосовані норми матеріального права, не звернуто увагу на всі обставини справи.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 13 грудня 2006 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 451П/2006, за яким ОСОБА_4 отримала в кредит 25000 доларів США на строк до 12 грудня 2021 року, з процентною ставкою за користування кредитом 13,5% річних, комісією за надання кредиту 2,1% від суми кредиту та зобовязалася повертати його щомісячно частками не менше 138 доларів 89 центів США по 10 число кожного місяця (а.с. 8-13).

З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за кредитним договором між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_7 15.12.2006 року було укладено іпотечний договір, за яким зазначені особи передали в іпотеку нерухоме майно трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка належить їм на праві власності на підставі свідоцтва на право власності на житло, виданого органом приватизації житла ВП «ПУ АЕС» Державного підприємства НАЕК «Енергоатом» 05 березня 1999 року згідно з розпорядженням № 6497 та зареєстровано Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» м. Южноукраїнська в Миколаївській області» в реєстровій книзі 14, номер запису 38, стор. 52, та в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 20 лютого 2006 року та на підставі договору купівлі-продажу 1/5 частки цієї квартири, посвідченого приватним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_8 01 березня 2006 року за реєстровим № 486, правочин зареєстровано тим же нотаріусом в Державному реєстрі правочинів 01.03.2006 року під № 1173653; право власності зареєстровано Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації м. Южноукраїнська в Миколаївській області» в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 24.11.2006 року; витяг про реєстрацію права власності № 12634162. Квартира має реєстраційний № 13897860 в Реєстрі права власності на нерухоме майно (а.с. 14-18).

Відповідно до п. 4.2 вказаного іпотечного договору у випадку порушення іпотекодавцями обовязків за цим договором та боржником обовязків за кредитним договором іпотекодержатель надсилає іпотекодавцям та/або боржнику письмову вимогу про усунення порушення, в якій зазначається стислий зміст порушення зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпоткодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зазначений пункт іпотечного договору відповідає вимогам ст. 35 Закону «Про іпотеку».

Таким чином, у разі направлення іпотекодавцям та/або боржникам вимоги про усунення порушення право на звернення стягнення на предмет іпотеки виникає у іпотекодержателя у разі невиконання вимоги у тридцятиденний строк.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем 21 серпня 2015 року були направлені боржнику та іпотекодавцям лист-вимога про погашення простроченої (поточної) заборгованості в сумі 341 долар 77 центів США у передбачений договором 30 - денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги (а.с. 23-31).

На виконання вимоги відповідачкою ОСОБА_4 27.08.2015 року та 22 вересня 2015 року на рахунок банку № 7751 внесено 250 доларів США та 146 доларів 42 центів США (відповідно) для погашення заборгованості згідно договору від 13.12.2006 року № 451П/06, що підтверджується відповідними документами (а.с. 66).

Тобто вимоги позивача про погашення простроченої (поточної) заборгованості відповідно до листа-вимоги виконані у передбачений в листі строк.

За таких обставин колегія суддів вважає, що звернення позивача до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки 31 серпня 2015 року, тобто до спливу 30-денного строку, наданого іншій стороні для усунення порушень, є передчасним, висунуто в порушення норм ст. 35 Закону України «Про іпотеку».

Зазначені вище положення норм матеріального права були неправильно застосовані судом першої інстанції, що призвело до ухвалення помилкового рішення, тому рішення суду з підстав, передбачених п. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову з інших підстав, а апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Керуючись ч.3 ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 02 березня 2016 року скасувати.

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді: