Справа № 712/2857/2012
У Х В А Л А

Іменем України

13 липня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої - Готра Т.Ю.,

суддів - Джуги С.Д., Кеміня М.П.,

при секретарі: Сочка І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 березня 2012 року в справі за поданням головного державного виконавця районного відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 01 березня 2012 року встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон громадянину України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на період існування заборгованості

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 просить скасувати зазначену ухвалу, як незаконну та необґрунтовану, і постановити нову ухвалу, якою у задоволенні подання головного державного виконавця відмовити.

У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала.

Головний державний виконавець Ужгородського РВ ДВС Созанська М.Г. у судове засідання не з»явилася, подала суду клопотання від 12.07.2016 року про розгляд даної справи без участі представника Ужгородського РВ ДВС.

Заслухавши доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_2, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб), вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Дане процесуальне положення кореспондується із вимогами матеріального права, зокрема п. 18 ст. 11 Законом України "Про виконавче провадження» яким передбачено, що державний виконавець у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертається до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзд в Україну громадян України» передбачено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього, зокрема, судовим рішенням - до виконання зобов'язань.

Зі змісту наведених норм вбачається, що тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України можливе лише за умов саме ухилення боржника від виконання зобов'язань покладених на нього за рішенням суду.

При чому за змістом статей 10, 60 ЦПК України обов'язок доказування факту ухилення боржника від виконання зобов'язань покладається, в даному випаду, на орган державної виконавчої служби, який звертається до суду із відповідним поданням.

Ухилення боржником від виконання зобов'язання за виконавчим провадженням, не є тотожним поняттю не виконання судового рішення.

За змістом ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час виникнення даних правовідносин), боржник зобов'язаний : - утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; - надавати у строку, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; - своєчасно з»являтися за викликом державного виконавця; - письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Крім того, глава 7 Закону України «Про виконавче провадження» детально регламентує виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний особисто вчиняти певні дії або утриматися від їх вчинення, та правові наслідки такого не виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні у районному відділі ДВС Ужгородського МРУЮ знаходиться виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №2п-5440/10, виданого 23.08.2010 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 05.05.2010 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

25.11.2010 року старшим державним виконавцем районного відділу ДВС Ужгородського МРУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання зазначеного виконавчого листа, а 11.01.2011 року постановою накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 та оголошено заборону на його відчуження.

18.08.2011 року старшим державним виконавцем на адресу боржника ОСОБА_1 надіслано попередження про кримінальну відповідальність за ухилення від сплати аліментів за ст.164 КК України.

У своєму поданні державний виконавець посилається на перелік вжитих ним заходів на примусове виконання рішення суду. Разом з тим, у поданні державного виконавця взагалі відсутнє обґрунтування в чому полягає ухилення боржника від виконання зобов'язань по даному виконавчому провадженню, в розумінні обов'язків, які на нього покладені, як на боржника, по зазначеному рішенню суду та ЗУ «Про виконавче провадження».

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що державним виконавцем не доведено обставин ухилення боржником ОСОБА_1 від виконання зобов'язань, покладених на нього за рішенням суду, а саме по собі посилання у поданні про ухилення боржника від виконання зобов'язань, за відсутності відповідних доказів про це, не свідчить про таке.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції у відповідності до п.2 ч.1 ст.312 ЦПК України підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали з цього питання, якою у поданні головного державного виконавця районного відділу ДВС Ужгородського МРУЮ про встановлення тимчасового обмеження у виїзді за кордон ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 березня 2012 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у поданні головного державного виконавця районного відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуюча :

Судді :