Номер провадження: 22-ц/785/3694/16
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді Панасенкова В.О.

Парапана В.Ф.

суддів: Громіка Р.Д.,

при секретарі: Колмакові В.І.,

за участю: представника відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2015 року за позовом представника ОСОБА_5, ОСОБА_6 - ОСОБА_7, до ОСОБА_3 про поділ будинку, що є об'єктом спільної часткової власності,

в с т а н о в и л а:

29 січня 2015 року представник ОСОБА_5, ОСОБА_6 - ОСОБА_7, звернувся до суду вказаним позовом, обґрунтувавши вимоги тим, що позивачам ОСОБА_5, ОСОБА_6 на праві спільної часткової власності належить по 1/6 частині квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11 червня 1993 року, відповідачці ОСОБА_3 - 4/6 частини квартири Між співвласниками квартири виник спір щодо порядку користування квартирою. Згідно технічного паспорту квартири вона складається з: №1 житлова кімната площею 26,7 кв.м., №2 житлова кімната площею 22,6 кв.м., №3 житлова кімната площею 15, 3 кв.м., №4 веранда площею 15,8 кв.м., №5 кухня площею 10,9 кв.м., №6 ванна кімната площею 7,1 кв.м., №7 туалет площею 1,1 кв.м., №8 коридор площею 8,1 кв.м. Фактично позивачі користуються приміщеннями №4 та №3, загальною площею 31.1 кв.м., що відповідає їх часткам 2/6 частини квартири.

Посилаючись на ці обставини, представник позивачів ОСОБА_5, ОСОБА_6 - ОСОБА_7, просив суд припинити право спільної часткової власності ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1, провести поділ квартири №1, виділити у власність ОСОБА_5, ОСОБА_6 приміщення №3, житлову кімнату площею 15,3 кв.м., №4 веранду площею 15,8 кв.м., що складає 31,1 кв.м. з подальшим присвоєнням окремого адресу: АДРЕСА_2, визнати за ОСОБА_5 право власності на ? частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 31,1 кв.м., визнати за ОСОБА_6 право власності на ? частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 3-5).

Представник відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_4, в судове засіданні не з'явилась, але надала суду письмові заперечення проти позову, у яких просила позов задовольнити частково, визнала можливість поділу квартири в натурі згідно висновку №092/2015р. ПП «Одеський науково-дослідницький центр експертних досліджень ім. Скібинського С.С.» від 28 липня 2014 року, який відповідає фактичному порядку користуванню, який склався між співвласниками, але не погодилась з наданням кожному об'єкту окремої поштової адреси, оскільки порядок ведення Адресного реєстру міста Одеси визначений Положенням про адресний реєстр м. Одеси, затвердженого рішенням виконкому Одеської міської ради №809 від 28 липня 2009 року, згідно з яким документ, який свідчить про внесення запису до Адресного реєстру м. Одеса, є довідка (а.с. 58-59).

Рішенням суду першої інстанції позов задоволено частково. Суд припинив право спільної часткової власності ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1, провів поділ в натурі спірної квартири, виділив в натурі у власність ОСОБА_5, ОСОБА_6 у спірній квартирі приміщення №3, житлову кімнату площею 15,3 кв.м., №4 веранду площею 15,8 кв.м., що складає 31,1 кв.м., визнав за ОСОБА_5 право власності на ? частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 31,1 кв.м., визнав за ОСОБА_6 право власності на ? частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 31,1 кв.м. В іншій частині позову відмовив (а.с. 62-64).

В апеляційній скарзі представник відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_4, просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове рішення, у якому викласти резолютивну частину в наступній редакції: «припинити право спільної часткової власності ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1, провісти поділ в натурі спірної квартири, виділити в натурі у власність ОСОБА_5, ОСОБА_6 квартирі розташованої за адресою: АДРЕСА_1, наступні приміщення: №3, житлову кімнату площею 15,3 кв.м., №4 веранду площею 15,8 кв.м., що складає 31,1 кв.м., виділити в натурі у власність ОСОБА_3 у квартирі розташованій за адресою: АДРЕСА_1, наступні приміщення: №1 житлова кімната площею 26,7 кв.м., №2 житлова кімната площею 22,6 кв.м., №5 кухня площею 10,9 кв.м., №6 ванна кімната площею 7,1 кв.м., №7 туалет площею 1,1 кв.м., №8 коридор площею 8,1 кв.м., загальною площею 76,5 кв.м.», мотивуючи тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального і матеріального права (а.с. 69-71).

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги представник відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_4, її пояснення на апеляцію, перевіривши матеріали справи, законність і обгрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника відповідачки підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Згідно із ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Частинами 1, 2, 3 статті 364 ЦК України, передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Статтями 363, 367 ЦК України передбачено, що поділ (виділ частки) майна, що є об'єктом спільної часткової власності, в натурі між співвласниками припиняє право спільної часткової власності щодо цих співвласників.

Виходячи зі змісту цих норм, поділ (виділ частки) є можливим якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку самостійним виходом, що виключає можливість залишення у спільному користуванні співвласників будь-яких приміщень будинку.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачам ОСОБА_5, ОСОБА_6 на праві спільної часткової власності належить по 1/6 частині квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11 червня 1993 року, відповідачці ОСОБА_3 - 4/6 частини квартири на підставі договору дарування від 05 травня 2014 року (а.с. 8, 9, 16-17). Загальна площа квартири №1 складає 107, 8 кв.м., житлова - 64,6 кв.м. (а.с. 10, 11).

Між співвласниками квартири виник спір щодо порядку користування квартирою.

Згідно технічного паспорту квартири АДРЕСА_1 вона складається з: №1 житлова кімната площею 26,7 кв.м., №2 житлова кімната площею 22,6 кв.м., №3 житлова кімната площею 15, 3 кв.м., №4 веранда площею 15,8 кв.м., №5 кухня площею 10,9 кв.м., №6 ванна кімната площею 7,1 кв.м., №7 туалет площею 1,1 кв.м., №8 коридор площею 8,1 кв.м. (а.с. 12-15).

Висновком судової будівельно-технічної експертизи №092/2015 від 28 липня 2014 року, проведеної судовим експертом ПП "Одеський науково-дослідницький центр експертних досліджень ім. Скібинського С.С." ОСОБА_8, визнано неможливим провести поділ майна в натурі згідно ідеальних часток співвласників, але судовий експерт запропонував один технічно можливий варіант поділу квартири АДРЕСА_1,: співвласникам 2/6 частин - ОСОБА_5, ОСОБА_6 запропоновано виділити наступні приміщення: 3- житлова, площею 15, 3 кв.м., 4 - веранда, площею 15,8 кв.м., загальна площа 31, 1 кв.м., що на 4,6 кв.м. менше площі, що відповідає ідеальної частки та складає 29/100 частин (а.с. 42-48, 50).

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК України).

За таких обставин, вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що запропонований судовим експертом ОСОБА_8 варіант поділу спірної квартири не суперечить технічним нормам, архітектурним, будівельним, санітарним і протипожежним правилам й не порушує інтереси співвласників квартири.

Однак в порушення ст. 215 ЦПК України суд першої інстанції в резолютивній частині рішення суду помилково зазначив номер квартири 1а замість квартири №1. Тому резолютивну частину рішення суду необхідно викласти в наступній редакції:

«визнати за ОСОБА_5 право власності на ? частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 31,1 кв.м., визнати за ОСОБА_6 право власності на ? частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 31,1 кв.м.

Доводи представника відповідачки ОСОБА_10 - ОСОБА_4, в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції є незаконним і необґрунтованим, оскільки судом зазначено в рішенні суду про виділення в натурі у власність ОСОБА_3 у квартирі розташованій за адресою: АДРЕСА_1, наступні приміщення: №1 житлова кімната площею 26,7 кв.м., №2 житлова кімната площею 22,6 кв.м., №5 кухня площею 10,9 кв.м., №6 ванна кімната площею 7,1 кв.м., №7 туалет площею 1,1 кв.м., №8 коридор площею 8,1 кв.м., загальною площею 76,5 кв.м., не приймаються до уваги за таких підстав.

Згідно із ч.ч. 1 та 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Таким чином, предмет та підстави визначає виключно позивач (ст. ст. 10, 11).

В позовній заяві ОСОБА_5, ОСОБА_6 не заявлені вимоги щодо виділенні відповідачці, співвласнику у власність конкретних приміщень.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Отже, законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Порушення судом першої інстанції ст. 215 ЦПК України у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 3, 309 ч. 1 п. 4, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, задовольнити частково, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2015 року змінити й ухвалити нове рішення, в якому викласти резолютивну частину в наступній редакції:

«Визнати за ОСОБА_5 право власності на ? частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 31,1 кв.м.

Визнати за ОСОБА_6 право власності на ? частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 31,1 кв.м.»

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.О. Панасенков

В.Ф. Парапан

Р.Д. Громік