АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5185/16 Головуючий 1 інст. - Сенаторов В.М.
У Х В А Л А

іменем України

31 серпня 2016 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Кіся П.В.,

суддів: - Кружиліної О.А.,

- Піддубного Р.М.,

за участю секретаря - Сементовської О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 08 червня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Галина Іванівна про стягнення заборгованості за договором позики,-

в с т а н о в и в :

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 08 червня 2016 року провадження по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_7, ОСОБА_5 про стягнення суми боргу за договором позики зупинено до розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання недійсними додатків до договору позики (справа №640/6194/16-ц).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 08 червня 2016 року про зупинення провадження у справі, вважаючи її незаконною та необґрунтованою, і направити справу для розгляду в суд першої інстанції.

Обгрунтовуючи скаргу ОСОБА_3 посилався на те, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутністю сторони позивача, при вирішенні питання допустив протиправний формалізм, неповно з'ясував обставини справи, що мають значення для справи, у зв'язку з чим передчасно зробив висновки, які не відповідають дійсним обставинам справи, абсолютно не обґрунтував і не вмотивував ухвалене ним судове рішення.

Апелянт вказує, що справа розглядається понад встановлені законом строки, відповідач ухиляється від виконання обов'язків, а в оскарженій ним ухвалі судом не вказано навіть у чому саме полягає передбачена законом неможливість розгляду зазначеної справи до розгляду іншої цивільної справи.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник апеляційну скаргу не визнали і просили відхилити, вказуючи, що відповідач дійсно отримувала 20.01.2005р. від ОСОБА_3 позику в розмірі 4080 доларів США під зобов'язання повернути їх з відсотками, а 04 квітня 2007 року укладали додаткову угоду. Однак взяті на себе зобов'язання вона повністю виконала, гроші повернула, а оформлена 17 серпня 2010 року додаткова угода про позику у сумі 27765 доларів США не відповідає дійсності і саме це вона бажає довести в суді.

У зв'язку з тяжкою хворобою вона дійсно тривалий час не могла з'являтися в судові засідання до суду першої інстанції, однак ця обставина не є підставою для позбавлення її передбаченого статтею 3 ЦПК України права звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Крім того, 06 червня 2016 року ОСОБА_3 відступив право вимоги за вказаними договорами іншій особі, а саме ОСОБА_8, що підтверджується отриманим нею від ОСОБА_3 листом, а відтак не мав права на подання апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції за таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 30.06.2015 року ОСОБА_3 у особі представника звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про стягнення суми боргу за договором позики і, уточнивши позов, просив стягнути солідарно з відповідачів 55282 долари США за курсом НБУ на час ухвалення рішення, а також 155101,70 грн. неустойки та судові витрати, вказуючи, що 20 січня 2005 року уклав з ОСОБА_9 договір позики, а з ОСОБА_5 договір поруки, за умовами яких надав ОСОБА_9 грошові кошти у сумі 4080 доларів США під зобов'язання останньої повернути їх в порядку та строки визначені договором.

Згодом з відповідачем на її прохання було укладено додаткові угоди до договору позики, за умовами яких він ще надавав позику під зобов'язання повернення їх в порядку і строки, обумовлені сторонами. Однак ОСОБА_9 взяті зобов'язання належним чином не виконує, гроші не повертає.

Відповідач позов не визнала, в поданих суду запереченнях вказала, що дійсно 20.01.2005 року за договором позики отримала від ОСОБА_3 4080 доларів США, а 04.04.2007 року уклали додаткову угоду про позику у сумі 16040 доларів США. Пізніше, 17 серпня 2010 року між ними укладено додатковий договір №2, в якому вказувалось, що вона прийняла цінності у розмірі 27765 доларів США.

Відповідач вказувала, що ті гроші, які дійсно брала в борг, вона повернула, а грошові кошти, які вказані в додатковому договорі №2 від 17 серпня 2010 року, а саме - 27785 доларів США від позивача вона не отримувала.

Спір по суті тривалий час не вирішувався, ускладнення у вирішенні спору обумовлені уточненням позову, задоволенням заяв відповідача про відкладення у зв'язку з хворобою, заяв представника про неможливість явки в судове засідання у зв'язку з зайнятістю в інших справах, зайнятістю суду в іншій справі, неявкою осіб, що беруть участь у справі.

В судовому засіданні 08.06.2016 року представник відповідача ОСОБА_9 - ОСОБА_10 звернулася до суду з заявою про задоволення клопотання ОСОБА_4 про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до вирішення іншої цивільної справи №640/6194/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи приватні нотаріуси ХМНО Гриценко Є.П. і Малахова Г.І., про визнання недійсними додатків до договору позики.

Постановляючи 08.06.2016 року ухвалу про зупинення провадження по справі за позовом ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором позики до розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_7 про визнання недійсними додатків до договору позики, суд обґрунтував таке рішення лише описом в узагальненій формі факту наявності у провадженні справи за позовом ОСОБА_3, заявленого клопотання про зупинення провадження та посиланням на ч.1 ст.201 ЦПК України.

З таким вирішенням процесуального питання щодо руху справи колегія суддів погодитися не може, оскільки суд порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Так, частиною 1 статті 168 ЦПК України передбачено, що заяви і клопотання осіб, які беруть участь у справі, розглядаються судом після того, як буде заслухана думка решти присутніх у судовому засіданні осіб, які беруть участь у справі.

Однак судом ці вимоги закону не дотримані. Наявність у справі заяви одного з численних представників позивача ОСОБА_3 про розгляд справи за їх відсутністю та цілком природне прагнення суду скоротити термін розгляду справи, не звільняє суд від обов'язку виконати вимоги ст.ст.74,76, 158, 168 ЦПК України щодо забезпечення права усіх осіб, які беруть участь у справі, завчасно бути повідомленими про час і місце розгляду справи. Заяву про розгляд справи без його участі представник позивача подавав суду до надходження клопотання про зупинення провадження і в матеріалах справи відсутні дані, які б свідчили, що ОСОБА_3 та його представники були повідомлені про існування такого клопотання.

Крім того, як правильно зазначено в апеляційній скарзі позивачем, в ухвалі суду від 08.06.2016 року, усупереч вимог ст.ст.210, 212 ЦПК України, фактично відсутнє вмотивоване обґрунтування висновку про наявність передбачених законом підстав для зупинення провадження з відповідним аналізом змісту позовних вимог у вказаних двох справах, залежність справи за позовом ОСОБА_3 від вирішення справи за позовом ОСОБА_7 та висновок про причину неможливості розгляду справи за позовом ОСОБА_3 до вирішення справи за позовом ОСОБА_7

Таке обґрунтування відсутнє у поданому 08.06.2016 року до суду клопотанні ОСОБА_12 (а.с.158).

Разом з тим, правильне вирішення цих питань має ключове значення для законного і обґрунтованого прийняття рішення щодо наявності чи відсутності підстав для зупинення провадження, передбачених пунктом 4 ч.1 ст.201 ЦПК України.

Так ж правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду України від 04.11.2015 року у справі №6-923цс15, на яку посилається в апеляційній скарзі ОСОБА_3

При новому розгляді питання та вирішенні заявленого відповідачем клопотання необхідно забезпечити право кожного з сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, на участь у вирішенні справи, повно, всебічно і об'єктивно з'ясувати обставини, які мають значення для справи і вирішити питання з урахуванням вимог ст.5 ЦПК України щодо рівності усіх учасників цивільного процесу перед законом і судом, а також з дотриманням закріплених в ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950р.) положень про те, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Апеляційний суд відхиляє доводи відповідача про відсутність у ОСОБА_3 права на апеляційне оскарження ухвали суду, оскільки ОСОБА_3 свою апеляційну у встановленому ст.300 ЦПК України порядку не відкликав і не відмовився від неї.

Крім того, питання процесуального правонаступництва у справі у передбаченому ст.37 ЦПК України порядку не вирішувалося. Незалежно від вирішення апеляційної скарги, сторони не позбавлені права вирішити спір мировою угодою чи у іншому, передбаченому законом, позасудовому порядку з наступним закриттям провадження чи залишення позову без розгляду.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.4 ч.1 ст.307, п.3ч.1ст.312, ст.ст.313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити

Ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 08 червня 2016 року скасувати.

Справу повернути на новий розгляд питання до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного набирає законної сили з моменту її проголошення, касаційному оскарженню, згідно ст.324 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий суддя - П.В. Кісь

Судді: О.А. Кружиліна

Р.М. Піддубний