Справа № 344/8206/16-ц
Провадження № 2/344/3963/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої судді Домбровської Г.В.

при секретарі c/з ОСОБА_1,

за участю представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 (надалі «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_3 (надалі «Відповідач»), в якому просив призначити розмір аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в 1/4 частці заробітку на місяць.

Представник Позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити з наведених в позові підстав.

Позовні вимоги мотивовані тим, що заробіток Позивача розрахований, окрім виплати аліментів, ще на оплату комунальних платежів, на повсякденні та необхідні продукти харчування, у звязку з підвищенням цін практично на всі товари, що являються необхідними для вжитку, а тому Позивач вважає, що його заробіток не відповідає встановленому станом на даний час рішенням суду розміру аліментів у 700,00 грн.

Відповідач в судовому засіданні проти позовних вимог заперечила, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність, та просила відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених в письмових запереченнях на позов.

Зокрема, як зазначила Відповідач в судовому засіданні, вона не має змоги самостійно забезпечувати достатній рівень життя для їх з Позивачем неповнолітньої дитини, оскільки її заробітку не вистачає для її нормального розвитку.

Заслухавши пояснення представника Позивача, Відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі, за час перебування в якому у них народилася донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 лютого 2012 року у справі №0907/2436/2012 судом було задоволено позов ОСОБА_3 та визначено розмір аліментів, які підлягали стягненню з ОСОБА_4, на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердому грошовому розмірі по 400 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с.4-5).

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 травня 2016 року у справі №344/3572/16-ц позов ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів задоволено частково; збільшено розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, в розмірі 700 (сімсот) гривень 00 коп. щомісячно до досягнення дитиною повноліття; стягнення аліментів розпочато з 23 березня 2016 року; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідно до частини 1 статті 192 Сімейного кодексу України (надалі «СК України») розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них

Посилаючись на вищевказані норми права, а також на те, що він є офіційно працевлаштованим, ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про зміну розміру аліментів та призначення їх в 1/4 частці від заробітку.

Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» ).

Частиною 2 статті 150 Сімейного кодексу України (надалі «СК України») визначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (частина 1 статті 180 СК України).

Таким чином, Суд звертає увагу на те, що відповідно до норм СК України батьки мають рівні права та обовязки щодо своїх неповнолітніх дітей, зобовязані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття та забезпечувати їм достатній рівень фізичного і духовного розвитку.

При цьому, частиною 1 статті 192 СК України передбачено можливість суду, зокрема, зменшити визначений за рішенням суду розмір аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я платника чи одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених СК України.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них.

Погіршення матеріального стану платника аліментів надає йому право звернутися з позовом про зменшення розміру аліментів. На погіршення матеріального стану платника аліментів може вплинути укладання ним іншого шлюбу, у зв'язку з чим від буде зобов'язаний утримувати спільних дітей, народжених у шлюбі, дружину до трьох років дитини.

Погіршення матеріального стану платника аліментів може бути викликано зміною місця роботи та зменшенням зарплати, виходом на пенсію, банкрутством, знищенням майна, яке давало доходи тощо.

Обставиною, яка може призвести до зменшення розміру аліментів, є також наявність у платника аліментів інвалідності І чи II груп і отримувана пенсія є єдиним джерелом його існування; за період дії аліментного зобов'язання у платника з'являться непрацездатні члени сім'ї, яких за законом він мусить утримувати. До числа таких осіб належать непрацездатні батьки, повнолітні дочка, син, непрацездатні за станом здоров'я.

Зміна матеріального стану також можлива за наявності у платника аліментних зобов'язань щодо дітей від іншого шлюбу. У даному випадку закон виходить з того, аби діти, на користь яких стягуються аліменти, знаходилися в однаковому матеріальному стані з дітьми платника аліментів, які проживають у його сім'ї.

При цьому, як зазначено в пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Так, як підтверджується Довідкою ТОВ «Прикарпатський торговий дім» від 01 червня 2016 року №466 (а.с. 10) ОСОБА_4 працює в ТОВ «Прикарпатський торговий дім» на посаді експедитора з 01 серпня 2014 року і його заробітна плата за період з 01 грудня 2015 року по 31 травня 2016 року складає з 1500,00 грн. по 2091,26 грн.

В той же час, Суд звертає увагу на те, що при розгляді цивільної справи №344/3572/16-ц за позовом ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів (Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 травня 2016 року у справі №344/3572/16-ц) судом аналізувалася вищевказана обставина працевлаштування ОСОБА_4 та його заробітної плати, і судом надана оцінка цій обставині.

При цьому, виходячи зі змісту позовних вимог в даній цивільній справі №344/8206/16-ц за позовом ОСОБА_4 про зміну розміру аліментів, Суд звертає увагу на те, що, заявляючи даний позов, фактично Позивач просить зменшити розмір аліментів, визначений Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 травня 2016 року у справі №344/3572/16-ц (у 700,00 грн.) до 1/4 частки від його заробітної плати, що, виходячи з Довідки ТОВ «Прикарпатський торговий дім» від 01 червня 2016 року №466 становитиме приблизно 450,00 грн. відтак, фактично мова йде про зменшення розміру аліментів.

Таким чином, оскільки правовими підставами заявлених позовних вимог Позивачем зазначено норми статті 192 СК України та частину 3 статті 223 ЦПК України, в даній цивільній справі Позивач повинен довести наявність обставин, передбачених даними нормами, тобто зміну матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я платника чи одержувача аліментів чи інші випадки, передбачені СК України (обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення).

В даній цивільній справі Позивачем не наведено та не підтверджено належними засобами доказування наявність обставин, передбачених даними нормами, тобто зміну матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я платника чи одержувача аліментів чи інші випадки, передбачені СК України (обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення).

Фактично мотивація доводів Позивача про зміну розміру аліментів зводиться до незгоди з Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 травня 2016 року у справі №344/3572/16-ц.

В той же час, як встановлено Судом, вищевказане судове рішення Позивачем в апеляційному порядку не оскаржувалося і набрало законної сили, а тому є обовязковим до виконання на всій території України.

Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши надані сторонами докази та положення чинного сімейного законодавства України, Суд дійшов висновку про те, що з моменту винесення Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 травня 2016 року у справі №344/3572/16-ц, яке набрало законної сили, яким з ОСОБА_4 було вирішено стягувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 700,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, Позивачем не доведено наявність таких, що виникли після винесення даного судового рішення, обставин зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я платника чи одержувача аліментів чи інші випадки, передбачені СК України (обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення).

Отже, виходячи з вимог закону, принципів розумності та справедливості, враховуючи матеріальне становище дитини, яка на даний час проживає з матірю, вік дитини та властиві для цього віку, в тому числі, і додаткові потреби у її розвитку, стан здоровя, матеріальне та сімейне становище Позивача, Суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки підстави для зменшення розміру аліментів станом на даний час відсутні.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, оцінивши досліджені докази в їх сукупності, Суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі ст. 223 ЦПК України, ст.ст. 180, 181, 182, 184, 192, 200 Сімейного кодексу України, ст. 8,11 Закону України «Про охорону дитинства», п.п. 17, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст. ст. 3, 6, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, керуючись ст.ст. 212- 215 ЦПК України суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Домбровська Г.В.