АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа №759/8165/16-ц Доповідач: Поліщук Н.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Шахової О.В.

за участю секретаря Горбачової І.В.

позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

представників відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою представником за довіреністю ОСОБА_3, на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 21 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Спільне підприємство «Партнер» про усунення перешкод в користуванні майном та відшкодування збитків,-

УСТАНОВИЛА:

В червні 2016року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, який уточнив в ході розгляду справи, та просить зобов»язати ПрАТ«Спільне підприємство «Партнер» не чинити йому перешкод у користуванні гаражним боксом НОМЕР_1, що розташований у напівпідвальному гаражі по АДРЕСА_1, шляхом надання безперешкодного доступу (в»їзда та виїзду) на транспортному засобі до вказаного гаражного боксу; стягнути з ПрАТ «Спільне підприємство «Партнер» 3700 грн. у рахунок відшкодування збитків (матеріальної шкоди); стягнути з ПрАТ «Спільне підприємство «Партнер» 4400 грн. витрат на правову допомогу.

Вимоги обґрунтовує тим, що він є власником гаражного боксу НОМЕР_1, що розташований у напівпідвальному гаражі по АДРЕСА_1.

ПрАТ «Спільне підприємство «Партнер» здійснює діяльність, пов»язану з експлуатацією цих гаражів.

Вказує, що з січня 2012 року позивач мав безперешкодний проїзд до свого гаражного боксу, проте з 25 квітня 2016 року відповідач чинить перешкоди щодо заїзду транспортного засобу.

Такі дії позивач вважає незаконними, оскільки його обмежено у праві користування власністю.

Збитки обґрунтовує тим, що у зв»язку із вказаними подіями в травні 2016 року орендував гаражний бокс в іншому місці, орендна плата якого становить 700 грн. щомісяця, а також додатково витрати на комунальні послуги. Включно по вересень ці витрати склали 3700 грн.

Також просить стягнути витрати на правову допомогу.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 21 жовтня 2016 року задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовує доводами позовної заяви та посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та оцінку доказів із порушеннями. Зокрема, посилається на невідповідність висновків суду, що проїзд до гаражного боксу відбувається через автостоянку, що вносить свій порядок у проїзді до гаражного боксу. При цьому також зазначає, що документально ця стоянка не існує і матеріали справи не містять доказів щодо неї.

Вважає необґрунтованим висновок суду про обов»язок повідомляти третіх осіб про набуття права власності на гаражний бокс.

В судовому засіданні позивач та його представник доводи апеляційної скарги підтримали.

Представники відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з»явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи убачається та судом першої інстанції установлено, що ПрАТ «СП «Партнер» здійснює експлуатацію напівпідземних гаражів, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до розпорядження Ленінградської РДА м. Києва НОМЕР_1 від 05 січня 1998 року «Про введення в експлуатацію об'єктів житлового та комунального призначення у Ленінградському районі.

Відповідно до повідомлення Управління капітального будівництва КМДА №36 від 27 лютого 1998 року зазначені напівпідземні гаражі передано на баланс ПрАТ «СП «Партнер».

Земельна ділянка, на якій знаходяться гаражі і стоянка перебуває на праві довгострокової оренди (25 років) у ПрАТ «СП «Партнер» згідно рішення Київської міської ради №125/1335 від 18 березня 2004 року.

ПрАТ «СП «Партнер» є юридичною особою, здійснює свою діяльність на підставі Статуту, предметом діяльність є, в тому числі, надання послуг, пов»язаних з охороною транспортних засобів громадян та іншої власності.

ОСОБА_2 є власником гаражного боксу НОМЕР_1 у напівпідземному гаражі по АДРЕСА_1 на підставі Договору дарування гаражного боксу, що був укладений 20 січня 2012 року із ОСОБА_7

Окрім цього, установлено, що 28 лютого 2008 року між ПрАТ «СП «Партнер» та батьком позивача ОСОБА_7 був укладений Договір №926 на експлуатацію та обслуговування, відповідно до умов якого СП «Партнер» взяло на себе зобов'язання по зберіганню та охороні транспортного засобу марки ВАЗ 2109, випуску 1989 р., № кузова 0914704, держномер М6705КИ, що зберігається в гаражі НОМЕР_1, а власник зобов»язався вносити щомісячні платежі з оплати охорони та експлуатаційних витрат. Договір безстроковий.

Пунктом 2.5 цього Договору установлено, що у випадку продажу приватизованого гаража, при передачі його в оренду, власник цього гаража ставить до відома адміністрацію підприємства, здає перепустку, а новий власник заключає договір нам експлуатацію та обслуговування.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції керувався ч.3 ст.16 ЦК України та виходив з того, що ОСОБА_2 діяв недобросовісно (не повідомив ПрАТ «СП «Партнер» про набуття права власності на гараж; недотримувався фактичного порядочку користування гаражем і допуск до нього через автостоянку; не сплачував обов»язкові платежі). При цьому судом надана оцінка, що ПрАТ «СП «Партнер» діяло добросовісно, обставини не допуску ОСОБА_2 до гаражного боксу пов»язані із виконанням вимог недопуску сторонніх осіб на територію автостоянки.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З матеріалів справи убачається, що гаражний бокс, що належить позивачу, розташований в межах орендованої ПрАТ «СП «Партнер» площі, виділеної для розміщення напівпідземних гаражів, останнє призначене здійснювати діяльність з утримання та охорони комплексу гаражних боксів.

Відповідно до ст.977 ЦК України якщо зберігання автотранспортних засобів здійснюється суб'єктом підприємницької діяльності, такий договір є публічним.

За договором зберігання транспортного засобу в боксах та гаражах, на спеціальних стоянках зберігач зобов'язується не допускати проникнення в них сторонніх осіб і видати транспортний засіб за першою вимогою поклажодавця.

Договір зберігання транспортного засобу поширюється також на відносини між гаражно-будівельним чи гаражним кооперативом та їх членами, якщо інше не встановлено законом або статутом кооперативу.

Прийняття автотранспортного засобу на зберігання посвідчується квитанцією (номером, жетоном).

Організацію та порядок надання послуг щодо зберігання транспортних засобів автомобілів, автобусів, мотоциклів, моторолерів, мотоколясок, мопедів, причепів), що належать громадянам, а також транзитних транспортних засобів, що здійснюють міжнародні та міжміські перевезення, і поширюються на всі автостоянки (крім автостоянок - гаражних кооперативів), що охороняються, незалежно від форм власності, які є суб'єктами господарської діяльності, чи належать цим суб'єктам (надалі - автостоянки) регламентують Правила зберігання транспортних засобів на автостоянках, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України №115 від 22 січня 1996 року.

Пунктом 2 цих Правил визначено, що за способами зберігання автостоянки поділяються на відкриті; з навісами, та (або) гаражами, закріпленими за автостоянками; змішані - де поряд з місцями для відкритого зберігання, а також навісами та (або) гаражами, закріпленими за автостоянками, є гаражі чи навіси, що належать власникам транспортних засобів на правах приватної власності.

Цими ж Правилами врегульовано порядок здавання транспортного засобу на автостоянку.

Із змісту позовних вимог убачається, що фактично спір виник не з приводу не допуску позивача до належного йому гаражного боксу, а у зв»язку із відмовою позивача дотримуватися режиму в»їзду на територію автостоянки транспортних засобів.

Відтак, колегія суддів уважає помилковим посилання суду першої інстанції на ст.ст. 13 ч.2-5, 16 ч.3 ЦК України, ураховуючи, що відповідачем не було вчинено дій, пов»язаних з перешкодами позивачу у користуванні власністю, а вимоги дотримання режиму в»їзду транспортного засобу на територію автостоянки не може уважатися таким порушенням.

Разом з тим, зазначене само по собі не призвело до ухвалення невірного по суті рішення, відтак не є підставою для його скасування.

Окрім того, судом вірно ухвалено про відмову у задоволенні вимог в частині відшкодування збитків, оскільки наявність вини відповідача у завданні шкоди позивачу наявними доказами не підтверджена.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану представником за довіреністю ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м.Києва від 21 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

О.В. Шахова