Справа № 202/2251/16-ц
Провадження № 2/202/1438/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

31 серпня 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючої судді Зосименко С.Г.

при секретарі Журавльов А.С,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про визнання договору поруки недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року позивачка звернулася з позовом до відповідачів в якому посилається на те, що 29.08.2005 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1/419-МК. З метою забезпечення виконання ОСОБА_1 зобовязань за кредитним договором 20.10.2010року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ПАТ «Акцент-Банк» було укладено договір поруки № 167. Вважає, що при укладанні договору поруки були порушені її права, укладання договору поруки може спричинити настання негативних наслідків для неї у майбутньому. Також вважає, що укладання договору поруки не спрямовано на забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором та настання реальних правових наслідків. Про укладання договору поруки з ПАТ «Акцент-Банк» ОСОБА_1 не мала будь-якої інформації, даний договір укладено без її відома та згоди Просила визнати недійсним договір поруки № 167 від 20 жовтня 2010 року, укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та ПАТ «Акцент-Банк».

У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, проти задоволення заперечувала. Суду пояснила, що при вчиненні спірного правочину сторонами було дотримано усіх, передбачених статтею 203 ЦК України, вимог. Посилання позивачки на порушення її прав відповідачем є безпідставними. Просила у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача ПАТ «Акцент-Банк» у судове засідання не зявилася.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає за наступних підстав.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

29.08.2005 року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «Приватбанк», який було перейменовано у ПАТ КБ «Приватбанк», було укладено кредитний договір № 1/419-МК, за яким відповідач надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 20 000 доларів США. З метою забезпечення виконання ОСОБА_1 зобовязань за кредитним договором № 1/419-МК від 29.08.2005 року між ПАТ «Акцент-Банк» та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір поруки № 167 від 20.10.2010 року, згідно умов якого розмір відповідальності обмежений сумою, зазначеної в додатку 1 до договору поруки, у розмірі 10000 грн.

Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязань боржником.

Для укладання договору поруки законодавством не передбачена обовязкова згода боржника на його укладання. Тому суд вважає посилання позивачки на те, що спірний договір поруки було укладено без її згоди, безпідставними. Також суд не може прийняти твердження позивачки, що укладання спірного договору поруки не було спрямовано на забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором та настання реальних правових наслідків, оскільки у самому ж позові позивачка посилається на те, що при стягненні з ПАТ «Акцент-Банк» як поручителя заборгованості за договором поруки, у нього виникає право стягнути суму сплаченої заборгованості з позивачки. Також у позовній заяві позивачка посилається на те, що заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.03.2012 року з ПАТ «Акцент-Банк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором № 1/419-МК від 29.08.2005 року у розмірі 10 000 грн. Тобто це підтверджує те, що укладання спірного договору поруки було спрямовано на забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором № 1/419-МК від 29.08.2005 року та настання реальних правових наслідків.

У відповідності зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Однак судом встановлено, що згідно п. 1.3 кредитного договору терміном повного погашення кредитної лінії за кредитним договором № 1/419-МК від 29.08.2005 року є 29.08.20010 року, У додатку № 1 до даного кредитного договору визначена остання дата погашення кредиту 25.02.2008 року. Спірний договір поруки був укладений 20.10.2010 року, тобто після закінчення строку дії основного договору. Оскільки порука є забезпеченням виконання основного зобовязання, суд вважає що договір поруки , укладений з ПАТ «Акцент-Банк» є нікчемним правочином в розумінні ч. 2 ст. 215 ЦК України .

За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно ст. 88 ЦПК України судовий збір, сплачений позивачкою, їй не відшкодовується.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 215, 553, 627 ЦК України, ст. ст. 11, 15, 30, 60, 88, 89, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги.

Суддя С.Г. Зосименко