гСправа № 358/960/16-ц Провадження № 2/358/445/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Тітова М.Б.

за участю:

секретаря судового засідання Зеленько О.Д.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідачки ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богуславі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки і піклування Миронівської районної державної адміністрації Київської області про визначення місця проживання дітей, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1, звернувшись до суду з даним позовом, просить визначити місце проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, з їх батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, за адресою: Київська область, Миронівський район, с. Карапиші, вул. Набережна, 23.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що під час перебування у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_4 у них народилися діти: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 06 серпня 2010 року шлюб між ним та відповідачкою було розірвано і на даний час вони проживають окремо один від одного. Майже два роки відповідачка взагалі не цікавиться життям дітей та не приймає участі у їх вихованні, духовному розвитку, не надає матеріальної допомоги.

Висновком органу опіки і піклування Миронівської районної державної адміністрації від 08.07.2016 року запропоновано визначити місце проживання дітей із батьком.

Позивач також зазначає, що він має постійний дохід, оскільки офіційно працює, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, у нарколога та психіатра на обліку не перебуває. Діти хочуть проживати з ним у будинку, який належить його матері.

Посилаючись на положення ст.ст. 3, 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, ст.ст. 141, 161 СК України позивач просить задовольнити позов.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав, посилаючись на вищевказані факти та докази.

Представник відповідачки ОСОБА_3 в судовому засіданні позов визнав, посилаючись на те, що мати дітей ОСОБА_4 в даний час тяжко хворіє та за станом здоровя не може в достатній мірі піклуватися про дітей.

Відповідно до частини 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, заслухавши сторони і їх представників, свідків та дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Сторони по справі ОСОБА_1 і ОСОБА_4 перебували у шлюбі, який між ним розірвано рішенням Богуславського районного суду Київської області від 06 серпня 2010 року.

Під час перебування у шлюбі у них народилися діти: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Діти ОСОБА_5 і ОСОБА_6 на даний час проживають з батьком і ця обставина відповідачкою не оспорюється, а тому згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України вказаний факт не підлягає доказуванню.

Дослідженими по справі письмовими доказами підтверджується, що відповідач має постійний дохід, оскільки офіційно працює, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, у нарколога та психіатра на обліку не перебуває.

Належне виконання батьком своїх обовязків по вихованню та утриманню дітей підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10

Висновком органу опіки і піклування Миронівської районної державної адміністрації від 08.07.2016 року визнано за доцільне визначити місце проживання дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, із батьком ОСОБА_1.

Вирішуючи питання щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей суд враховує наступні положення чинного законодавства України та Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція).

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, а розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Враховуючи зазначене суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 достатньо обґрунтований на вимогах матеріального та процесуального Закону, доведений достатніми обєктивним та допустимими доказами, і рішення про визначення місця проживання дітей з батьком буде сприяти якнайкращому забезпеченню інтересів дітей.

Визнання відповідачкою предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

З урахуванням вищевикладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 59, 60, 61, 62, 170 ч. 4, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 141, 161 СК України, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визначити місце проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, з їх батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, за адресою: Київська область, Миронівський район, с. Карапиші, вул. Набережна, 23.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області протягом 10 днів з моменту його проголошення, о особами, які не були присутні в судовому засіданні при проголошенні рішення, через 10 днів з моменту отримання копії рішення, шляхом подачі апеляційної скарги через Богуславський районний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне рішення суду виготовлене 22 грудня 2016 року.

Головуючий: суддя ОСОБА_11