АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6266/16 Головуючий 1 інст. Чудовський Д.О.
Категорія: відшкодування шкоди
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«20» вересня 2016 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Транс-Сервіс», Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна», ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним та у подальшому уточненим позовом до Приватного підприємства «Транс-Сервіс», Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна», ОСОБА_2. В обґрунтування свого позову посилалася на те, що 16 січня 2014 року з вини водія ОСОБА_2 який керував автобусом I-VAN, державний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ПП «Транс-Сервіс» сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої загинули пішоходи, а їй завдано тілесних ушкоджень та пошкоджено транспортний засіб, яким вона керувала на час зіткнення. Цивільна відповідальність ПП «Транс-Сервіс» застрахована на час дорожньо транспортної пригоди ПАТ «СК «Країна».

Вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 червня 2014 року ОСОБА_2 визнано винним та засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Цим вироком її цивільний позов залишено без розгляду та розяснено право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Посилаючись на наведене і збільшивши позовні вимоги, просила стягнути солідарно з Приватного підприємства «Транс-Сервіс», Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна вартість ремонтно-відновлювальних робіт транспортного засобу у сумі 153238,26 грн.; стягнути з ПП «Транс-Сервіс» на користь ОСОБА_1 14228,93 грн. в рахунок витрат, понесених у звязку з хворобою та відновленням стану здоровя; стягнути з ПП «Транс-Сервіс» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати у сумі 16000,00 грн. повязані з наданням правової допомоги; стягнути з ПП «Транс-Сервіс», ПАТ «Страхова компанія «Країна», ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10 червня 2015 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «Країна» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування майнової шкоди суму у розмірі 23102,23 грн.; стягнуто з ПП «Транс-Сервіс» на користь ОСОБА_1 суму франшизи у розмірі 510,00 грн., в задоволенні інших позовних вимог відмовлено; стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «Країна» на користь ОСОБА_1 пропорційно до задоволених позовних вимог судовий збір у розмірі 252,37 грн.; стягнуто з ПП «Транс-Сервіс» на користь ОСОБА_1 пропорційно до задоволених позовних вимог судовий збір у розмірі 5,53 грн.; зайво сплачений позивачем судовий збір у розмірі 369,31 грн. повернуто ОСОБА_1 з відповідного бюджету, іншу частину сплаченого судового збору зараховано в дохід держави.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, судові витрати покласти на відповідача.

При цьому посилалася на неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Вважала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув увагу на те, що суму матеріальних збитків обґрунтовано рахунком № ЗиФ-0236148 від 10 лютого 2015 року, в якому відображено реальні збитки, які у будь-якому разі вона буде нести при ремонті пошкодженого транспортного засобу; що за представництво інтересів в кримінальному провадженні вона понесла витрати на правову допомогу в розмірі 6000,00 грн.; що страхова компанія на її заяву про виплату страхового відшкодування відмовила.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 09 липня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10 червня 2015 року змінено, позовні вимоги ОСОБА_1 до ПП «Транс-Сервіс», ОСОБА_2 про солідарне стягнення 16000,00 грн. витрат на правову допомогу задоволено частково, стягнуто з ПП «Транс-Сервіс» на користь ОСОБА_1 16000,00 грн. на відшкодування понесених витрат на правову допомогу, в решті це рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 липня 2016 року касаційну скаргу ПП «Транс-Сервіс» задоволено частково, рішення Апеляційного суду Харківської області від 09 липня 2015 року в частині стягнення з ПП «Транс-Сервіс» 16000,00 грн. на відшкодування витрат на правову допомогу скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції; в іншій частині рішення суду апеляційної інстанції не оскаржувалося і судом касаційної інстанції не переглядалося.

При новому розгляді в суді апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції переглядається тільки в межах скасування рішення Апеляційного суду Харківської області від 09 липня 2015 року, тобто в той частині, що стосується витрат з надання правової допомоги в сумі 16000,00 грн. В іншій частині рішення суду першої та апеляційної інстанції є чинним.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в частині витрат з надання правової допомоги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, рішення суду в цій частині скасувати.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що сплачені ОСОБА_1 16000,00 грн. не є витратами на правову допомогу.

Проте, з таким висновком суду повністю погодитися не можна, виходячи з наступного.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що до складу витрат, повязаних з розглядом справи, входять витрати на правову допомогу.

За змістом статей 56, 84 ЦПК України, ці витрати мають бути повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допущені до участі в розгляді справи в якості осіб, які надають правову допомогу, ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у розгляді справи.

Визначені цивільним процесуальним законодавством види судових витрат є вичерпними, тому на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі, не може покладатися обовязок нести інші витрати, не передбачені законодавством. Склад судових витрат за окремими його видами не є вичерпним.

Стаття 22 ЦК України передбачає відшкодування особі збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, яка завдана у результаті порушення її цивільного права.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується виключно цивільним процесуальним законодавством і такі витрати не є збитками у розумінні статті 22 ЦК України, не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися як збитки (п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»).

Із матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір доручення, на виконання якого ОСОБА_1 видала 14 березня 2014 року довіреність.

Із довіреності від 14 березня 2014 року вбачається, що ОСОБА_3 має право бути її представником та захищати її інтереси з усіх питань та вести від її імені справи в усіх судових установах і інстанціях, в судах загальної юрисдикції, в тому числі місцевих, апеляційних судах при розгляді, зокрема, цивільних, кримінальних справ з усіма правами.

Із договору про надання юридичних послуг від 14 березня 2014 року вбачається, що ОСОБА_3 надає юридичні послуги, а саме усні консультації, знайомитися з матеріалами справи, аналізує правову перспективу вирішення завдань, складає позовні заяви, відзиви на позови, заяви, звернення до правоохоронних органів, медичних установ та здійснює представництво інтересів ОСОБА_1 в суді.

Із акта виконаних робіт від 18 листопада 2014 року вбачається, що на надання консультацій з кримінального, кримінально-процесуального, цивільного та цивільно-процесуального права, виконавчого провадження витрачено 5 годин, вартість послуг склала 2425,00 грн.; на ознайомлення з матеріалами справи витрачено 3 години, вартість послуг 1455,00 грн., на правову експертизу, правову перспективу вирішення постановлених ОСОБА_1 питань, вивчення судової практики з питань поставлених заявником витрачено 5 годин, вартість послуг 2425,00 грн., за складання позову, процесуальних документів (заперечень, клопотань), повязаних з участю у судовому процесі витрачено 3 години, вартість - 1455,00 грн., за складання заяв, запитів до прокуратури, правоохоронних органів, медичних закладів, підприємств витрачено 2 години, вартість послуг 970,00 грн., на участь у судових засіданнях в якості представника ОСОБА_1 у кримінальному провадженні витрачено 15 годин, вартість послуг - 7275,00 грн., а всього на суму 16005,00 грн.

Проте, із вступної частини вироку Черновозаводського районного суду м. Харкова від 05 червня 2014 року не вбачається, що ОСОБА_3 приймав участь у судовому засіданні як представник потерпілої ОСОБА_1

Із квитанцій, які містяться на аркуші справи № 27 вбачається, що фізична особа підприємець ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 за надання юридичних послуг, за підготовку документів, представництво інтересів в суді 16000,00 грн.

Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_3 отримав за надання юридичних послуг грошові кошти в сумі 16000,00 грн., тому висновок суду про те, що 16000,00 грн. не є витратами за надання правової допомоги є хибним.

Однак, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_3 є фахівцем права та за законом мав право на надання правової допомоги. Квитанція про сплату ОСОБА_1 ОСОБА_3 16000,00 грн. за юридичні послуги не є доказом того, що ОСОБА_3 є фахівцем права та за законом мав право на надання правової допомоги. Зазначення в квитанції про те, що ці кошти отримав фізична особа підприємець ОСОБА_3 також не свідчить про те, що ОСОБА_3 є фахівцем права та за законом мав право на надання правової допомоги.

Із укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 договору про надання юридичних послуг не вбачається, що цей договір укладено між фахівцем у галузі права, та він мав право на надання правової допомоги.

При цьому, судова колегія звертає увагу, що при розгляді цієї справи в суді першої інстанції ОСОБА_3, як представник ОСОБА_1 був в судових засіданнях тільки один раз 17 березня 2015 року і тривалість розгляду справи в цей день склала 9 хвилин. В інших судових засіданнях ОСОБА_3 участі не приймав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущений строк позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Проте, в даному випадку ухвалене судом першої інстанції у справі рішення не відповідає зазначеним вимогам процесуального закону.

За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню, з відмовою в задоволенні позову позивачу в цій частині за недоведеністю того, що ОСОБА_3 є фахівцем права, за законом мав права на надання правової допомоги, був допущений до участі в розгляді кримінальної справи як особа, яка надає правову допомогу на підставі ухвали суду.

Такий висновок міститься в рішенні Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року (справа № 1-4/2013). В іншій частині рішення суду не переглядалося на підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 липня 2016 року.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.1 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2.ст.314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України судова колегія

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10 червня 2015 року в частині стягнення витрат за надання правової допомоги скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову в цій частині ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії