РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2016 року м. Мукачево Справа №303/2390/15-ц

2/303/1338/16

номер рядка с.з. - 26

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі: головуючого - судді Кость В.В.

при секретарі Немеш Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мукачево цивільну справу

за первісним позовом публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк»

до відповідача ОСОБА_2

про стягнення кредитної заборгованості,

та за зустрічним позовом ОСОБА_2

до відповідача публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк»

про визнання нікчемними з моменту укладення п. 3.7 кредитного договору від 22 лютого 2013 року №R0В та п. 4.2 Договору про внесення змін №1 до кредитного договору від 30.05.2014 року,

За участю:

представника відповідача (за первісним позовом), позивача (за зустрічним позовом) - ОСОБА_3;

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк», з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (а.с. 171-172), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором від 22.02.2013 №R0В у сумі 316744,49 гривень (в т.ч. 83003,10 грн. - борг за кредитом з урахуванням індексу інфляції, нарахованої у зв'язку з порушенням зобов'язань щодо повернення кредиту (з яких 46927,45 грн. - поточна заборгованість за кредитом, 29746,75 грн. - заборгованість за простроченим кредитом, 5561,61 грн. - інфляційні витрати, 767,30 грн. - 3 відсотки річних); 42148,48 грн. - борг за відсотками (плата за користування кредитом), нарахованих в зв'язку з порушенням зобов'язань щодо сплати відсотків (з яких 34016,90 грн. - сума простроченої заборгованості за відсоткам, 811,40 грн. - три відсотки річних, 5213,48 грн. - інфляційні втрати, 2106,70 грн. - сума заборгованості за відсотками); 37730,94 грн. заборгованість по комісії за обслуговування кредиту з урахуванням 0,5% пені нарахованих у зв'язку з порушенням зобов'язань (з яких 34763,88 грн. - прострочена комісія, 2967,06 грн. - поточна заборгованість); 153861,97 грн. - пеня, нарахована у зв'язку з несвоєчасною сплатою процентів та кредиту в розмірі 0,5 % за кожен день прострочення платежу).

Позовні вимоги за первісним позовом обґрунтовується посиланням на те, що в процесі цивільно - правової реалізації укладених між позивачем та відповідачем договору кредиту та додаткової угоди до нього, зобов'язання відповідача перед банківською установою зі сплати кредиту та інших нарахувань залишилися невиконаними, внаслідок чого відповідач заборгувала перед Банком станом на 28.04.2016 року суму за предметом позову.

Ухвалою суду від 18.04.2016 року прийнято до спільного розгляду з первісним, - зустрічний ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про визнання нікчемними з моменту укладення п. 3.7 кредитного договору від 22 лютого 2013 року №R0В та п. 4.2 Договору про внесення змін №1 до кредитного договору від 30.05.2014 року.

Як на підставу для задоволення зустрічного позову (а.с. 129-131), представник відповідача посилається на те, що у порушення вимог ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» банківською установою неправомірно було включено до кредитного договору (п. 3.7.) та договору про внесення змін від 30.05.2014 (та 4.2) умови щодо встановлення комісійної винагороди за управління кредитом на рівні 1,69%, які є несправедливими, оскільки порушують права споживача кредитних послуг.

В судове засідання представник позивача по первісному позову та відповідача по зустрічному позову не з'явилася, оскільки подала суду клопотання про розгляд справи без його участі (а.с. 167).

Поряд з цим, на підставі поданих суду заперечення на зустрічну позовну заяву (а.с. 159-162) та заперечення на додаткові пояснення (а.с. 169-170), представник Банку просила відмовити у задоволенні зустрічного позову та задоволити первісний позов банківської установи, посилаючись на неналежне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором та підтвердження суми заборгованості поданими суду доказами. На думку представника банківської установи, твердження представника відповідача про несправедливість умов договорів щодо встановлення комісійної винагороди є безпідставними, оскільки договірними сторонами у добровільному порядку було погоджено сталий розмір плати за управління кредитом, і такі умови правочинів не суперечать приписам Закону України «Про захист прав споживачів».

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 позовні вимоги за первісним позовом визнала частково у межах суми 78361,18 грн. (в т.ч. 76280,46 грн. - тіло кредиту, 2005,14 грн. - сума інфляційних втрат, 75,58 грн. пеня), які за її підрахунками фактично боргує позичальник перед банком, оскілки у загальну суму заборгованості позивачем безпідставно включено суми комісії та 3% річних. Крім того, за доводами представника відповідача, банківською установою також невірно обраховано інфляційні втрати від знецінення грошових зобов'язань та пеня за несвоєчасне їх погашення.

Зустрічний позов просила задоволити, з підстав зазначених у ньому.

Заслухавши доводи представника відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом), дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне.

22 лютого 2013 року між ПАТ «ВТБ Банк» (надалі - Банк) та відповідачем ОСОБА_2 (надалі - Позичальник) було укладено кредитний договір №R0В (надалі - Кредитний договір, а.с. 10-13), на підставі якого Банк зобов'язався надати Позичальнику кредит в сумі 93700 грн., з процентною ставкою за користування ним на рівні 27 % річних, а Позичальник щомісячно здійснювати погашення частини кредиту та процентів згідно з Графіком повернення кредиту, сплати процентів та супутніх витрат (п.3.4 Договору, Додаток №5 до наказу ПАТ «ВТБ Банк» а.с. 14, 15).

На підставі п. 3.7 Кредитного Договору Позичальник зобов'язалася щомісячно сплачувати на користь позивача комісійну винагороду за управління кредитом на рівні 1,69 % від початкової суми кредиту.

Позичальник була ознайомлена про умови кредитування та орієнтовну супутню вартість кредиту (а.с. 15-17).

30.05.2014 року між сторонами по справі був укладений Договір про внесення змін №1 до Кредитного договору (а.с. 146-149), який, серед іншого, також містив умову щодо зобов'язання Позичальника щомісячно сплачувати комісійну винагороду за управління кредитом на рівні 1,69 % від початкової суми Кредиту (п. 4.2).

Фактичне отримання Позичальником кредитних коштів підтверджується випискою по особовому рахунку відповідача від 25.02.2013 року (а.с. 18).

На підставі листа-вимоги від 08.12.2014, позивачем належним чином було повідомлено відповідача про необхідність погашення кредитної заборгованості (а.с. 19), який остання отримала, про що свідчить наявна у матеріалах справи ксерокопія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 19, зворот).

Приймаючи до уваги вищевказані обставини справи суд виходить також із того, що договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 Цивільного кодексу України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

У відповідності ст.ст. 610, 611, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга ст. 1050 Цивільного кодексу України).

Як свідчать подані по справі доказові матеріали, на момент ухвалення судового рішення по справі, зобов'язання за Кредитним договором відповідачем по первісному позову не виконані.

Заборгованість Позичальника станом на 28.04.2016 (розрахунки, а.с. 174 - 179) за первісним позовом у сумі 315165,79 грн. (триста п'ятнадцять тисяч сто шістдесят п'ять гривень 79 коп.) (в т.ч. 82235,81 грн. - борг за кредитом з урахуванням індексу інфляції, нарахованої у зв'язку з порушенням зобов'язань щодо повернення кредиту (з яких 46927,45 грн. - поточна заборгованість за кредитом, 29746,75 грн. - заборгованість за простроченим кредитом, 5561,61 грн. - інфляційні витрати); 41337,08 грн. - борг за відсотками (плата за користування кредитом), нарахованих в зв'язку з порушенням зобов'язань щодо сплати відсотків (з яких 34016,90 грн. - сума простроченої заборгованості за відсоткам, 5213,48 грн. - інфляційні втрати, 2106,70 грн. - сума заборгованості за відсотками); 37730,94 грн. заборгованість по комісії за обслуговування кредиту з урахуванням 0,5% пені нарахованих у зв'язку з порушенням зобов'язань (з яких 34763,88 грн. - прострочена комісія, 2967,06 грн. - поточна заборгованість); 153861,97 грн. - пеня, нарахована у зв'язку з несвоєчасною сплатою процентів та кредиту в розмірі 0,5 % за кожен день прострочення платежу) підтверджена належними доказами відповідно до вимог ст.ст. 57-60 Цивільного процесуального кодексу України, відповідачем не спростована, тому позовні вимоги щодо її стягнення підлягають задоволенню на підставі статей 549, 1048, 1050, 1054 Цивільного кодексу України.

Аргументи та доводи представника відповідача щодо неправильного визначення позивачем окремих складових загальної суми заборгованості (інфляційні втрати, пеня) не спростовують даних розрахунку банківської установи (а.с. 174 - 179).

Поряд з цим, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог банківської установи у частині стягнення з відповідача суми 3% річних за час прострочення сплати кредиту у сумі 767,30 грн. та 3 % річних за весь час прострочення сплати процентів у сумі 811,40 грн., оскільки проценти на проценти не нараховуються. Також, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили іншого розміру процентів річних.

По відношенню до цієї частини позовних вимог слід зазначити, що згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У спірній по справі ситуації договірні сторони визначили розмір процентів за користування кредитними коштами на рівні 27 % річних, тому нарахування банківською установою вищевказаних сум 3% річних на підставі частини другої ст. 625 Цивільного кодексу України, слід вважати неправомірним та безпідставним.

Таким чином, первісний позов підлягає задоволенню частково.

Щодо зустрічного позову, то суд виходить з наступного.

В обґрунтування позовних вимог за зустрічним позовом представник позивача посилається на порушення Банком вимог ст.ст. 11, 18 Закону «Про захист прав споживачів».

Надаючи оцінку таким доводам представника відповідача суд виходить з того, що відповідно до приписів частин четвертої та п'ятої ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Як зазначалося перед цим, в Кредитному договорі (п. 3.7) та Договорі про винесенні змін до нього (п. 4.2) сторони погодили щомісячну сплату відповідачем комісійної винагороди за управління кредитом на рівні 1,69 % від початкової суми кредиту, і така плата визначена не за формулою зі змінними величинами, а є фіксованою та сталою сумою, що не суперечить положенням частин четвертої та п'ятої ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, така плата була встановлена за управління кредитом виконавцем такої роботи, тобто позивачем, за послуги, визначені у Кредитного договорі та Додатковій угоді до нього.

В п. 3.12 Кредитного договору (а.с. 10 зворот) договірні сторони погодили, що Позичальнику надаються банківські та супутні послуги, які сплачуються Позичальником відповідно до детального розпису, який міститься у Графіку повернення кредиту і сплати процентів та розрахунку вартості супутніх послуг.

Вищевказаний висновок суду узгоджується з позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка зазначена в ухвалі від 14.04.2016 (справа за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Банк Ренесанс Капітал» про визнання частково недійсним кредитного договору).

Також, фактичний аналіз змісту оспорюваних за предметом позову правочинів свідчить про наявність у них інформації про загальну суму кредиту, грошової одиниці кредиту, строків кредитування та процентної ставки, порядку надання кредиту та умови його погашення, взаємні права та обов'язки сторін, а також розміру комісійної винагороди, яку позичальник повинен сплатити на користь банківської установи за надання та обслуговування кредиту.

Слід констатувати, що позивач усвідомлювала зміст взятих на себе зобов'язань та розміри відповідальності за їх невиконання, про що свідчить її підпис на кредитному договорі. Наведене вказує на те, що умови Кредитного договору та Договору про внесення змін до нього, на момент їх укладення, були зрозумілими та справедливими для відповідача і такими, що відповідають її інтересам. Даний висновок суду підтверджується й фактичними діями Позичальника, яка проводила погашення кредиту не ставлячи до Банку будь-яких претензій (а.с. 53, 54, 55, 56, 57, 58, 59, 82) відносно несправедливості умов договорів.

Таким чином, при укладенні та виконанні спірних правочинів, договірними сторонами додержано вимог, які передбачені Цивільним кодексом України та Законом України «Про захист прав споживачів».

За таких обставин справи, зустрічний позов задоволенню не підлягає.

Судові витрати по справі у сумі 4751,06 грн. (а.с. 1, 173) відповідно до частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України підлягають віднесенню на відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог за первісним позовом.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 8, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 8, 10, 11, 14, 57-60, 88, 212-215, 223, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» - задоволити частково.

2. Стягнути із ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» (м. Київ, бул. Т. Шевченко/вул. Пушкінська, 8/26, п./р. 2120 у ПАТ «ВТБ Банк», МФО 321767, ) суму 315165,79 грн. (триста п'ятнадцять тисяч сто шістдесят п'ять гривень 79 коп.) (в т.ч. 82235,81 грн. - борг за кредитом з урахуванням індексу інфляції, нарахованої у зв'язку з порушенням зобов'язань щодо повернення кредиту (з яких 46927,45 грн. - поточна заборгованість за кредитом, 29746,75 грн. - заборгованість за простроченим кредитом, 5561,61 грн. - інфляційні витрати); 41337,08 грн. - борг за відсотками (плата за користування кредитом), нарахованих в зв'язку з порушенням зобов'язань щодо сплати відсотків (з яких 34016,90 грн. - сума простроченої заборгованості за відсоткам, 5213,48 грн. - інфляційні втрати, 2106,70 грн. - сума заборгованості за відсотками); 37730,94 грн. заборгованість по комісії за обслуговування кредиту з урахуванням 0,5% пені нарахованих у зв'язку з порушенням зобов'язань (з яких 34763,88 грн. - прострочена комісія, 2967,06 грн. - поточна заборгованість); 153861,97 грн. - пеня, нарахована у зв'язку з несвоєчасною сплатою процентів та кредиту в розмірі 0,5 % за кожен день прострочення платежу) заборгованості за кредитним договором від 22.02.2013 року №R0В, а також суму 4727,07 грн. (чотири тисячі сімсот двадцять сім гривень 07 коп.) у відшкодування судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

3. У задоволенні решти позовних вимог за первісним позовом - відмовити.

4. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 - відмовити повністю.

5. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали учать у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В. Кость

Повний текст рішення суду виготовлено та підписано 19.05.2016.