Провадження № 22ц/784/1780/16 Головуючий в першій інстанції ОСОБА_1
Категорія 41 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої - Довжук Т.С.,

суддів: Коломієць В.В., Прокопчук Л.М.,

із секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

за участю позивача ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 01 червня 2016 року по справі за позовом

ОСОБА_3

до

ОСОБА_5 - видання «Преступности.НЕТ» в особі редактора ОСОБА_6,

товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство "Українська медіа група»

про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

01 жовтня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який неодноразово уточнював, до ОСОБА_5 - видання «Преступности.НЕТ» в особі редактора ОСОБА_6 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва було залучено в якості співвідповідача товариство з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «Українська медіа група».

Позивач зазначав, що 29 червня 2015 року на шпальтах веб-сайту Інтернет-видання «Преступности.НЕТ» оприлюднена стаття під назвою «Одесский пограничник, организовавший митинг в поддержку сторонника «Русского мира», оказался сыном функционера партии ОСОБА_7». Вказана стаття є неправдивою, принижує його честь, гідність та шкодить його діловій репутації. Інформація, яка поширена у вказаній статті, крім критики та оцінки дій містить конкретні факти, а також висловлювання, що не відповідають дійсності. Також, у звязку з поширенням вищезазначеної недостовірної інформації йому була завдана моральна шкода, яка полягає в розірванні звичайних життєвих звязків та втрати спокою. Крім того, оприлюднення вказаної статті призвело до його звільнення зі служби в Одеському прикордонному загоні.

Посилаючись на викладене, позивач просив зобовязати відповідача ОСОБА_5 - видання «Преступности.НЕТ» в особі редактора ОСОБА_6 спростувати надруковану на шпальтах сайту неправдиву інформацію шляхом публікації на цьому ж сайті вибачення та стягнути з останнього на його користь 20 000 грн. моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок приниження честі, гідності та ділової репутації, а також розподілити судові витрати.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 01 червня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї, поданих в строк, передбачений 294 ЦПК України, ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог у повному обсязі. На думку апелянта, рішення суду є необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права та судом неповно і невірно встановлені обставини справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача та його представника, дослідивши надані докази та перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Частиною 4 ст. 32 Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням такої недостовірної інформації.

Статтею 270 ЦК України визначено, що відповідно до Конституції України фізична особа, зокрема, має право на повагу до гідності і честі.

За змістом ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені) (пункт 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).

У п. 18 указаної постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 роз'яснено, що згідно з положенням ст. 277 ЦК України і ст. 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

При вирішенні питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначати характер такої інформації та з'ясувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Відповідно до ч. 2 ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Українська медіа група УМГ» з 19 березня 2008 року зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців і, відповідно свідоцтва про державну реєстрацію інформаційного агентства серії КВ № 268-131Р від 21 листопада 2011 року, зареєстроване як субєкт інформаційної діяльності.

Наказом генерального директора ТОВ «УМГ» ОСОБА_8 № 1/2012-п від 01 лютого 2012 року затверджене доменне імя «news.pn» (ОСОБА_5 - видання «Преступности.НЕТ») для використання в інформаційній діяльності електронної адреси та розміщення веб-сайту.

29 червня 2015 року о 19 годині 15 хвилин на веб-сайті Інтернет-видання «Преступности.НЕТ» оприлюднена стаття наступного заголовку та змісту: «Одесский пограничник, организовавший митинг в поддержку сторонника «русского мира», оказался сыном функционера партии ОСОБА_7». Один из организаторов проплаченного митинга за освобождение «журналиста» ОСОБА_9, которому вменяют сепаратизм, является сыном члена одесского горкома «Прогрессивной социалистической партии Украины» (ПСПУ) ОСОБА_7. Фотография удостоверения организатора митинга попала в распоряжение «Преступности.НЕТ». Напомним, что у Христианского кладбища, которое находится напротив СИЗО, где на данный момент находится главный редактор сайта «Насправді» ОСОБА_9, которому вменяют сепаратизм, собралось около 15 молодых людей с баннерами «FREEBUZILA» (свободу ОСОБА_9 - ПН). При этом большинство из них даже не смогли рассказать, кто такой ОСОБА_9 и за что он находится в СИЗО. Позже стало известно, что организатором проплаченного митинга за освобождение «журналиста» оказался сотрудник пограничной службы Одесского аэропорта некий ОСОБА_10. Стоит отметить, что ОСОБА_3 является сыном ОСОБА_4, как минимум, бывшего члена одесского горкома «Прогрессивной социалистической партии Украины» (ПСПУ). Лидером «Прогрессивной социалистической партии Украины» является ОСОБА_7».

Тобто, на думку колегії суддів, вказана стаття носить стверджувальний характер.

Дійсно, як вбачається зі змісту вироку Суворовського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2015 року, який набрав законної сили 25 листопада 2015 року (отриманого Апеляційним судом Миколаївської області в електронному вигляді на запит), ОСОБА_11 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 110 КК України (готування до посягнення на територіальну цілісність і недоторканість України, за кваліфікуючими ознаками готування до вчинення дій, вчинених з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, вчинене за попередньою змовою групою осіб) з призначенням покарання у вигляді 3 років 8 місяців обмеження волі починаючі з 29 квітня 2015 року (а.с. 145).

Тому, факти викладені у статті стосовно проведення 29 квітня 2015 року мітингу за звільнення «журналіста» ОСОБА_11, якому ставиться провина у сепаратизмі, відповідають дійсності.

Між тим, позивач наполягає на тому, що участі у вказаному мітингу не приймав та не є його організатором.

Матеріали справи не містять доказів протилежного.

Представник відповідача ОСОБА_8 в судовому засіданні апеляційної інстанції 23 серпня 2016 року пояснив, що позивача було затримано співробітниками Управління Служби безпеки України в Одеській області саме на мітингу, який проходив в підтримку «журналіста» ОСОБА_11.

Проте, з відповіді Управління Служби безпеки України в Одеській області від 02 вересня 2016 року, отриману на запит Апеляційного суду, вбачається, що затримання ОСОБА_3 в порядку ст. 208 КПК України не здійснювалось та йому не повідомлялось про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Запит Апеляційного суду щодо доставлення ОСОБА_3 в приміщення СБУ в інший спосіб, як учасника або організатора мітингу, який проводився біля будівлі СІЗО м. Одеси на підтримку ОСОБА_11 (а.с. 158), залишився без відповіді.

Крім того, в судовому засіданні апеляційної інстанції 23 серпня 2016 року представнику відповідача запропоновано надати суду фотодокументи з мітингу на наступне судове засідання, а саме 13 вересня 2016 року.

Проте, 13 вересня 2016 року представник відповідача в судове засіданні не зявився, хоча про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений (а.с. 157) та клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з неможливістю зявитися з поважних причин до суду не надіслав.

Відповідно до вимог ст. 305 ЦПК України Апеляційний суд відкладає розгляд справи у разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Згідно абз. 1 ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Таким чином, колегія суддів виходить з того, що розповсюджена відповідачем у статті інформація, яка стосується особи позивача, носить стверджувальний характер, не може розцінюватись як оціночне судження та є недостовірною в силу відсутності доказів на її підтвердження.

В той же час, як вбачається зі змісту позовної заяви, яка неодноразово була уточнена позивачем, останній просить суд зобовязати відповідача (ОСОБА_5 - видання «Преступности.НЕТ» в особі редактора ОСОБА_6) спростувати надруковану на шпальтах сайту неправдиву інформацію шляхом публікації на цьому ж сайті вибачення.

Але, відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Суд не має право зобовязати відповідача вибачитися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено ст. ст. 16, 277 ЦК України.

Крім того, субєкт інформаційної діяльності є ТОВ «Українська медіа група УМГ», наказом генерального директора якого затверджено доменне імя «news.pn» (ОСОБА_5 - видання «Преступности.НЕТ»).

За таких обставин у задоволенні позову в цій частині слід відмовити з вищезазначених підстав.

Проте, враховуючи, що недостовірність розповсюдженої відповідачем у статті інформації, яка стосується особи позивача, не спростована відповідачем, позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди є обґрунтованими.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі і у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).

З роз'яснень, які містяться в пунктах 3, 5 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 вбачається, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Обґрунтовуючи свої вимоги щодо розміру моральної шкоди - 20 000 грн., позивач посилався на те, що зі статтею, в якій поширена недостовірна інформація відносно нього, ознайомилося необмежене коло читачів, в тому числі друзів, що призвело до розірвання звичайних життєвих звязків, він втратив спокій та його було звільнено зі служби в Одеському прикордонному загоні.

Між тим, вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, колегія суддів виходить з наступного.

Так, згідно постанови судді Одеського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2015 року, винесеної в адміністративній справі № 815/4421/15, слідує, що ОСОБА_3 звільнено зі служби 24 червня 2015 року.

Доказів того, що він був звільнений «заднім числом», як зазначав позивач, останнім суду не надано.

Також, з листа ГУ ДСНС в Одеській області від 20 серпня 2015 року вих. № 01/4989/14 вбачається, що підставою звільнення ОСОБА_3 є систематичне порушення військової дисципліни, особиста недисциплінованість, безвідповідальне відношення до виконання службових обовязків.

Отже, посилання позивача на те, що він був звільнений з роботи у звязку з публікацією спірної статті є безпідставними, так як його звільнення відбулось до оприлюднення оспорюваної ним статті.

Таким чином, виходячи із положень ст. ст. 16, 1167 ЦК України, засад розумності та справедливості, характеру і обсягу моральних страждань, яких зазнав ОСОБА_3 внаслідок опублікування про нього недостовірної інформації, колегія суддів вважає, що 2 000 грн. буде достатньою сумою для компенсації його переживань.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на порушення відповідачем відносно нього Закону України «Про захист персональних даних», а саме, розміщення під спірною статтею фото його службового посвідчення у розкритому вигляді зі всіма даними, не заслуговують на увагу, так як зазначеним позивач не обґрунтовував свої позовні вимоги та це не було предметом розгляду суду першої інстанції.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цивільно-процесуального кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ст. 11 ЦПК України), а апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, з врахування задоволення позову про відшкодування моральної шкоди на 10%, з відповідача на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню 103 грн. 84 коп. судового збору та 120 грн. судових витрат (витрати повязані з явкою до суду (квітки)).

При розгляді справи в апеляційному порядку встановлено, що суд 30 травня 2016 року видалився до нарадчої кімнати для ухвалення рішення за цією справою. 01 червня 2016 року були оголошені вступна та резолютивна частини рішення. При цьому, 31 травня 2016 року суддею Батченком О.В. розглянуто три цивільні справи з ухваленням рішень (копії додаються), що вказує на порушення суддею норм процесуального права та вирішення справи неповноважним судом, що відповідно до вимог ч. 1 п. 4 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

В звязку з зазначеним, колегія суддів не надає правову оцінку висновкам рішення суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 01 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 - видання «Преступности.НЕТ» в особі редактора ОСОБА_6, товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «Українська медіа група» про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «Українська медіа група» на користь ОСОБА_3 2 000 грн. (дві тисячі грн.) в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні позовних вимог про зобовязання редактора веб-сайту «Преступности.НЕТ» в особі ОСОБА_6 спростувати надруковану на шпальтах сайту неправдиву інформацію шляхом публікації на цьому ж сайті вибачення, відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «Українська медіа група» на користь ОСОБА_3 103 грн. 84 коп. судового збору та 120 грн. судових витрат.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча Т.С. Довжук

Судді: В.В. Коломієць

ОСОБА_12