14 грудня 2016 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Шалагінової А.В.,
за участю секретаря судового засідання Герченової А.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 51, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу,
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 20 березня 2016 р. вона надала відповідачеві позику в розмірі 5 904,00 гривень зі строком повернення до 23 березня 2016 р., підтвердженням чого є розписка. У встановлений договором строк відповідач суму боргу не повернула. Крім того, 17 травня 2016 р. позивач надала відповідачеві позику у розмірі 1 100,00 грн. зі строком повернення до 18 травня 2016 р., про що відповідач надала розписку. Проте, цю суму позики відповідач знов не повернула. Посилаючись на положення статтей 525, 526, 1046, 1047, 1049 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), позивач просила стягнути з відповідача на його користь заборгованість в сумі 7 004,00 гривень.
Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. В заяві вказала, що не заперечує проти проведення заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання повторно не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась судом належним чином рекомендованими листами із повідомленнями. Однак, поштові відправлення із судовими повістками було повернуто на адресу суду з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання», що свідчить про відмову відповідача від отримання повістки на поштовому відділенні. Відповідно до вимог частини восьмої статті 76 ЦПК України особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою.
За вказаних обставин суд ухвалює рішення при заочному розгляду справи на підставі наявних у справі доказів у порядку ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України).
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 20 березня 2016 р. між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики у простій письмовій формі, відповідно до умов якого ОСОБА_2 взяла у борг від ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 5 904, 00 гривень, яку зобовязалась повернути до 23 березня 2016 р. (арк. справи 7).
17 травня 2016 р. між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики у простій письмовій формі, відповідно до умов якого ОСОБА_2 взяла у борг від ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 1 100, 00 гривень, яку зобовязалась повернути до 18 травня 2016 р. (арк. справи 5).
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або речей, визначених родовими ознаками.
Як передбачено положеннями ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно зі ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку він видає.
Однак, до теперішнього часу відповідачем зобовязання щодо повернення суми позик, визначене договорами, не виконане, сума грошових коштів у загальному розмірі розмірі 7 004,00 гривень позивачу не повернута.
З урахуванням вказаних вимог законодавства, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.
Підсумовуючи викладене, суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі.
Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20 грн.
Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214, 215, 224-226 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_2, суму боргу у розмірі 7 004 (сім тисяч чотири) гривні 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1, на користь державного бюджету України судовий збір у розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) гривня 20 копійок.
Копію заочного рішення не пізніше трьох днів з дня його проголошення надіслати на адресу відповідача рекомендованим листом із повідомленням.
Заочне рішення може бути переглянуте Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя А.В. Шалагінова