09.12.2016 Справа № 363/2306/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2016 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1,
при секретарі - ОСОБА_2,
за участі: позивача - представників позивача представника відповідача - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» про поновлення на роботі і виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач в червні 2016 року звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що він працював на посаді інженера за спостереженням безпечної експлуатації будівель та споруд відділу охорони праці та протипожежної безпеки філії «Гаврилівський птахівничий комплекс» ТОВ «Комплекс Агромарс».

02.06.2016 року наказом № 556 к-з позивача звільнено з займаної посади на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. Позивач зазначає, що його було звільнено з займаної посади незаконно, внаслідок грубих порушень вимог трудового законодавства, зокрема ч. 1 ст. 43, ч. 3 ст. 252 КЗпП України, ч. 3 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». За період роботи позивача на зазначеній роботі, керівництво маючи на мені протиправну ціль, якомога швидше звільнити його з роботи по відношенню до нього постійно не виконувала чинні вимоги Конституції, законодавства України про працю, законодавства України про охорону праці, умови трудового договору. Переслідування позивача з боку адміністрації стало ще більшим після вступу його в ряди незалежної професійної спілки «Побратими» філії «Гаврилівський птахівничий комплекс» ТОВ «Комплекс Агромарс».

На підставі викладеного, просить визнати незаконним та скасувати наказ начальниці відділу кадрів ТОВ «Комплекс Агромарс» за № 556 к-з від 02.06.2016 року про звільнення з роботи ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 40 КЗпП України; поновити його на роботі у філії «Гаврилівський птахівничий комплекс» ТОВ «Комплекс Агромарс» на посаді інженера за спостереженням безпечної експлуатації будівель та споруд відділу охорони праці та протипожежної безпеки з 02.06.2016 року; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу по день поновлення на роботі; покласти на службову особу ТОВ «Комплекс Агромарс» згідно вимог п. 8 ч. 1 ст. 134 КЗпП України, винну в незаконному звільненні позивача обовязок відшкодувати матеріальну шкоду, заподіяну підприємству; повернути електрону перепустку; не чинити перешкод у виконанні ним громадських профспілкових обов'язків; надавати додаткові відпустки; допустити негайне виконання в частині поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за один місяць.

Позивач та його представники у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надали аналогічні пояснення тим, що викладені у позові. Під час судового засідання позивач також пояснив, що він жодного разу не допустив порушення трудового законодавства, зокрема прогули, оскільки виконував свої трудові обовязки належним чином. Посилання представника відповідача на те, що він був відсутні, у визначені дні на робочому місці не відповідає дійсності. Безпосереднім його керівником був ОСОБА_4, який був повідомлений про місце його перебування, а саме на перевірках у відповідних філіях, а також у судових засіданнях. Крім того, графік перевірок затверджувався відповідних чином керівництвом та містив інформацію про графік перевірок, які повинен був здійснити позивач. Вважає, що наказ про його звільнення пов'язаний з його принциповою позицією та тим, що він є членом профсоюзу. У звязку із чим, просив заявлені позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі, вважає їх необґрунтованими, оскільки звільнення позивача було здійснено на законних підставах згідно законодавства, а тому просить суд відмовити в позові в повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. У ст.10 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 відповідно до наказу відповідача № 882 КА/к-п від 28.10.2014 року був прийнятий на посаду інженера за спостереженням безпечної експлуатації будівель та споруд відділу охорони праці з 29 жовтня 2014 року (т.1 а.с. 90), у звязку із чим було оформлено особу картку працівника ТОВ «Комплекс Агромарс» (т.1 а.с.87-89).

18.05.2016 року комісією у складі ст.фахівцем відділу контролю за роботою структурних підрозділів ОСОБА_8, старшого фахівця відділу контролю за роботою структурних підрозділів ОСОБА_9, старшого інспектору з кадрів відділу кадрів ОСОБА_10 складений акт про відсутність на роботі на території філії «Гаврилівський птахівничих комплекс» інженера за спостереженням безпечної експлуатації будівель та споруд відділу охорони праці та протипожежної безпеки ОСОБА_3 з 8 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. (т. 1 а.с.112).

13.05.2016р., 17.05.2016р.,18.05.2016р., 19.05.2016р. складались службові записки з приводу відсутності ОСОБА_3 на робочому місці (т.1 а.с.96-97, 106,109, 110,115, 117, 119, 120) та акти про відмову у надані пояснень та від ознайомлення з актами (т.1 а.с.107,108, 111, 116, 121).

Відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України трудовий договір укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважної причини.

Згідно з п.24 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП України, суди провині виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так іі більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

17.05.2016 року директором департаменту безпеки ТОВ „Комплекс Агромарс» ОСОБА_11 було направлено подання голові незалежної професійної спілки «ПОБРАТИМИ» , про надання згоди на звільнення члена профспілки ОСОБА_3, у звязку із прогулом без поважних причин, відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України (т.1 а.с.122-123).

Незалежною професійною спілкою «Побратими» 23.05.2016 року директору департаменту безпеки ТОВ «Комплекс Агромарс» ОСОБА_11 було надіслано витяг з протоколу №7 засідання Профспілкового комітету та відмову в надані згоди на звільнення (т.1 а.с.124- 129).

02.06.2016 року відповідно до наказу № 556 к-з, ОСОБА_3 було звільнено за прогул без поважної причини, відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України, за виявлений 13.05.2016р. прогул без поважних причин, в невиході на роботу 12 січня, 15 січня, 22 січня, 27 січня 2016 року, 23 лютого, 25 лютого 2016 року, 03 березня, 10 березня, 29 березня 2016 року, 01 квіітня, 15 квітня 2016 року та відсутності на роботі більше 3-х годин на протязі робочого дня 18 травня 2016 року ( з 08.00 до 08.55) (35 хвилин), з 12.45 до 13.00 (15 хвилин), та з 15.00 до 17.00 (2 години), не дивлячись на те, що професійною спілкою «ПОБРАТИМИ», членом якої являється ОСОБА_3 було відмовлено в наданні згоди на звільнення його з роботи (т.1 а.с.130-131).

Відповідно до ст.43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації ( профспілкового представника) допускається лише у випадках :

- ліквідації підприємства , установи , організації;

- незадовільного результату випробовування , обумовленого при прийнятті на роботу;

- звільнення з суміщуваної роботи у звязку з прийняттям на роботу іншого працівника, який не є сумісником, а також у звязку з обмеженням на роботу сумісництвом, передбаченим законодавством;

- поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу;

- звільнення працівника , який не є членом первинної профспілкової організації , що діє на підприємстві, в установі, організації ;

- звільнення з підприємства, установи, організації, де немає первинної профспілкової організації;

- звільнення керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників, головного бухгалтера підприємства, установа, організації, його заступників, а також службових осіб митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службових осіб державної контрольно-ревізійної служби та органів державного контролю за цінами; керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами місцевого та регіонального самоврядування, а також громадськими організаціями та іншими обєднаннями громадян;

- звільнення працівника, який вчинив за місцем роботи розкрадання (в тому числі дрібне) майна власника, встановленого вироком суду, що набрав законної сили, чи постановою органу, до компетенції якого входить накладення адміністративного стягнення або застосування заходів громадського впливу.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», встановивши, що звільнення працівника проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до профспілкового органу, суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду профспілкового органу і після її одержання або відмови профспілкового органу в дачі згоди на звільнення працівника розглядає справу по суті. Не буде суперечити закону, якщо до профспілкового органу в такому випалку звернеться власник чи уповноважений ним орган або суддя при підготовці справи до судового розгляду. Аналогічним чином вирішується спір про поновлення на роботі, якщо згоду профспілкового органу на звільнення визнано такою, що не має юридичного значення. Відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі.

Судом неодноразово, під час судових засідань, наголошувалось на тому, що відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

В судовому засіданні не було надано належних та допустимих доказів, у розумінні ст.58,59 ЦПК України, того, що звільнення ОСОБА_3 було здійснено без порушення вимог ст.40 п.4 , 43-1 КЗпП України, а саме не спростовано доводів того, що у визначені в наказі дні та години, ОСОБА_3 не виконував роботу, відповідно до затвердженого графіку, щодо перевірки філій та структурних підрозділів, а також не перебував у судових засіданнях, відповідно до виклику суду.

Крім того представником відповідача необґрунтовано, в порушення ст.43-1 КЗпП України, було звільнено ОСОБА_3 без згоди профспілкового комітету.

Аналізуючи вищезазначене суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_3 в частині поновлення на роботі підлягають задоволенню.

За правилами частини другої статті 235 КЗпП України при ухвалені рішення про поновлення на роботі. Орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваємої роботи, але не більше як за один рік.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі Положення). З урахуванням цих норм, зокрема абзацу третього пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події з якою повязана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Оскільки звільнення ОСОБА_3 відбулося 02.06.2016 року, середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися виходячи з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи, а саме квітень та травень 2016 року.

Відповідно до довідки про доходи ОСОБА_3, йому була нарахована заробітна плата за квітень 2016 року склала 5000 гривень, за травень 4895, 72 гривні.

Відповідно до пункту 5 Порядку основою для обчислення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати яка розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Крім того, положенням розділу ІІІ Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат за час вимушеного прогулу.

Враховуючи зазначено, з врахуванням вимог ст.235 КЗпП України, статті 27 Закону України «Про оплату праці» та Порядку, судом визначено, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_3 складала 241, 36 гривень, таким чином середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02.06.2016 року по 09.12.2016р. становить 32100,88 гривень (133 дні Х 241,36 гривень).

В той же час, не вбачається правових підстав для покладання на службову особу ТОВ «Комплекс Агромарс» згідно вимог п. 8 ч. 1 ст. 134 КЗпП України, винну в незаконному звільненні позивача обовязку відшкодувати матеріальну шкоду, заподіяну підприємству; повернути електрону перепустку; не чинити перешкод у виконанні ним громадських профспілкових обов'язків; надавати додаткові відпустки, оскільки в силу ст.3 ЦПК України та ст.16 ЦК України позивач не відноситься до осіб, які мають право вимагати відшкодування такої шкоди, а інші вимоги є необґрунтованими.

Враховуючи вищевикладене та керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року, Законом України «Про оплату праці», Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» ст.ст. 40, 43-1, 235 КЗпП України, ст.ст. 11, 15, 16 ЦК України, ст.ст.3, 10, 11, 60, 208, 215, 281, 293 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Скасувати наказ за № 556 к-з від 02.06.2016 року начальника відділу кадрів ТОВ «Комплекс Агромарс» про звільнення ОСОБА_3 за прогули без поважних причин відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_3 на роботі у філії «Гаврилівський птахівничий комплекс ТОВ «Комплекс Агромарс» на посаді інженера за спостереженням безпечної експлуатації будівель та споруд відділу охорони праці та протипожежної безпеки з 02 червня 2016 року.

Стягнути з ТОВ «Комплекс Агромарс» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02 червня 2016 року по 09 грудня 2016 року в розмірі 32100 (тридцять дві тисячі сто) гривень 88 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Відповідно до ст.235 КЗпП України та ст.367 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_3 на роботі та стягнення заробітної плати в межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Вишгородський районний суд Київської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ - І.Ю.КОТЛЯРОВА