Справа № 359/4460/16-ц
Провадження № 2/359/1645/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2016 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючої судді Саган В.М.,

при секретарі Степаненко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

26 травня 2016 року від представника Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» ОСОБА_2 до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшла вище зазначена позовна заява, з проханням : стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ «Акцент-Банк» заборгованість у розмірі 14 559,51 грн. за кредитним договором № б/н від 30.09.2011 року, яка складається з : заборгованості за кредитом 729,18 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 9760,83 грн.; заборгованості за пенею та комісією 2900,00 грн.; штрафу (фіксована частина) 500,00 грн., штрафу (процентна складова) 669,50 грн., а також судові витрати у розмірі 1378,00 грн.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що згідно укладеного договору за № б/н від 30.09.2011 року відповідач отримав кредит у розмірі 2000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, відповідач має заборгованість в розмірі 14 559,51 гривень, яка складається з наступного : заборгованості за кредитом 729,18 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 9760,83 грн.; заборгованості за пенею та комісією 2900,00 грн.; штрафу (фіксована частина) 500,00 грн., штрафу (процентна складова) 669,50 грн. Заборгованість відповідач не погашає та продовжує ухилятися від виконання, у звязку з чим ПАТ «Акцент-Банк» звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

У судове засідання призначене на 17 серпня 2016 року на 10.30 годин представник позивача не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, проте в п.3 прохальної частини позовної заяви просив проводити розгляд справи у його відсутність, позов підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду не заперечував.

Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, проте надав до суду письмові заперечення проти позову (а.с. 29-31) та заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с. 28). В письмових запереченнях відповідач зазначив, що проти позову заперечує в повному обсязі. Він добросовісно користувався картковим рахунком, погашав кредит та сплачував нараховані проценти, що відображено в розрахунку заборгованості. Проте, після спливу строку дії картки, він не міг перевірити баланс коштів на картковому рахунку, оскільки він був заблокований. Жодних повідомлень про наявність заборгованості та необхідність її погашення від позивача на його адресу не надходило. У звязку з цим, вважав, що заборгованість відсутня та кредит повністю погашено. Тому вважає, що сума заборгованості за кредитом в розмірі 729,18 грн. банк нарахував незаконно. Відносно стягнення з нього процентів за користування кредитними коштами у розмірі 9760,83 грн. не погоджується, оскільки банк в односторонньому порядку змінив процентну ставку, не повідомивши його про це. Відповідач просив застосувати спеціальну позовну давність по стягненню пені в один рік та відмовити позивачу у стягненні з його процентів, комісії, пені, штрафу та судового збору.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30 вересня 2011 року між ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір № б/н, згідно з яким відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 2000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до п. 9.12 умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за зняття коштів.

Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника, умов та правил надання банківських послуг (а.с. 7-11).

В ст.599 Цивільного кодексу України зазначено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

Позивач свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, надавши кредит в сумі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Відповідно до п. 6.5 умов та правил надання банківських послуг позичальник (відповідач) зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

Згідно з п. 6.6 умов та правил надання банківських послуг у разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

Відповідно до п. 8.6 умов та правил надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

З розрахунку заборгованості (а.с. 5-6) вбачається, що відповідач в період з 21.12.2011 року по 20.05.2013 року здійснював погашення за наданим кредитом та сплачував проценти за користування кредитом, проте після 20.05.2013 року не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

Таким чином, як зазначає позивач в позовній заяві, станом на 05.05.2016 року за відповідачем по укладеному з ПАТ «Акцент-Банк» кредитному договору від 30.09.2011 року рахується заборгованість на загальну суму 14 559,51 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 729,18 грн.; заборгованості по процентах за користування кредитом 9760,83 грн.; заборгованості за пенею та комісією 2900 грн.; а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) 669,50 грн.

Проте, ознайомившись з розрахунком заборгованості (а.с. 5-6) судом встановлено, що зазначена позивачем сума заборгованості за кредитом в розмірі 729,18 грн. визначена станом на 20.05.2013 року. Після зазначеної дати сума заборгованості за кредитом зменшується та станом на 05.05.2016 року складає 345,46 грн. За якими правилами здійснювалось нарахування заборгованості за кредитом суду невідомо. У звязку з цим, суд вважає, суму заборгованості за кредитом, яка рахується за відповідачем в розмірі 729,18 грн. не доведеною та не підлягає стягненню.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За змістом статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу.

Ст. 536 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до п.5.5.1 умов надання банківських послуг за несвоєчасне виконання боргових зобов'язань (користування простроченим Кредитом і Овердрафтом) відповідач оплачує відсотки за підвищеною процентною ставкою або додаткову комісію, розміри яких визначаються Тарифами.

Судом встановлено, що в порушення своїх умов та правил надання банківських послуг банк в односторонньому порядку змінив процентну ставку, та як зазначено в розрахунку заборгованості в період з 30.09.2011 року по 31.05.2013 року процентна ставка складала 36,00%, з 08.07.2013 року по 30.09.2014 року 30,00%, з 01.10.2014 року по 31.03.2015 року банк почав нараховувати проценти в розмірі 38,40 %, а в період з 01.04.2015 року по 05.05.2016 року 46,80 % (а.с. 5-6).

Відповідно до п. 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5 при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі статтею 1056-1 ЦК у зв'язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року.

Виходячи із закріпленого Конституцією України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58), всі рішення банку в будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними лише з 10 січня 2009 року (Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів).

При вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір.

При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Крім того, згідно розрахунку заборгованості наданого позивачем (а.с. 5-6), також викликає сумнів правильність нарахування процентів, оскільки в ньому вбачаються розбіжності, а саме сума нарахованих процентів на прострочену заборгованість за кредитом в розрахунку зазначена 33,04 грн., а позивачем зазначена сума 9721,04 грн., сума нарахованих процентів на поточну заборгованість за кредитом в розрахунку складає 1,08 грн., а позивачем зазначено 39,76 грн.

Позивачем не надано жодних доказів щодо повідомлення позичальника про зменшення та підвищення процентної ставки, тому сума нарахованих процентів вважається судом не доведеною.

Відповідно до умов кредитного договору № б/н від 30.09.2011 року за прострочення виконання будь-яких зобовязань за цим договором позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 1% від загальної суми заборгованості, але не менше 30 грн. за кожен випадок прострочення платежу.

Цивільним кодексом України, зокрема статтею 258, встановлено, що для стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

В матеріалах справи міститься розрахунок неустойки за період з 01.10.2013 року по 05.05.2016 року, що не відповідає вимогам п.1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, а саме на стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлюється спеціальна позовна давність в один рік.

Крім того, зі змісту позовної заяви та розрахунку заборгованості вбачається, що за порушення грошових зобовязань за один і той самий період позивачем нараховано як пеню так і штрафи (а.с.5-6), внаслідок чого відповідача ОСОБА_1 двічі притягнуто до одного і того ж виду відповідальності.

Так, цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Відповідна правова позиція Верховного суду України, викладена в постанові №6-2003ц-15 від 23 жовтня 2015 року.

Крім того, суд звертає увагу, що будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження того, в якій саме сумі позивачем була нарахована пеня, а в якій комісія, на загальну, зазначену позивачем суму 2900,00 гривень, суду надано не було та не зазначено джерел їх здобуття.

Правильність нарахування пені, комісії та штрафів також викликає сумнів у суду, у звязку з цим, суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено підстави та розмір нарахування пені, комісії та штрафів, тому дана вимога також не підлягає задоволенню.

Судом також встановлено, що кредит був одержаний відповідачем наприкінці 2011 року з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, тобто до липня 2013 року. Останнє погашення за кредитом відповідач здійснив 20.05.2013 року, про це також не заперечував і позивач в своєму листі (а.с. 32-33). Встановлено, що з 31.05.2013 року позивач знаючи про непогашення кредиту відповідачем нараховував проценти і пеню три роки підряд і лише після цього наприкінці строку позовної давності звернувся із позовом.

Отже, позивач сприяв збільшенню розміру процентів та неустойки і не вжив заходів щодо їх зменшення, хоча пунктом 5.7 правил користування платіжною карткою, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у встановленої банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обовязків за цим договором.

Також, відповідно до п. 5.2 Умов та правил надання банківських послуг у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного Договору та/або у разі виникнення Овердрафту банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обовязків в цілому або у встановленому банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обовязків та інших обовязків за цим договором. Проте, позивач не звертався із стягненням кредиту ще після неповернення перших частин, а тому сприяв збільшенню розміру збитків.

Згідно п.6 ч.1 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 14 559,51 грн., яка складається з : заборгованості за кредитом 729,18 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 9760,83 грн.; заборгованості за пенею та комісією 2900,00 грн.; штрафу (фіксована частина) 500,00 грн., штрафу (процентна складова) 669,50 грн., є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України документально підтверджені судові витрати, понесені позивачем, присуджуються йому пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З платіжного доручення за № PROM2B9W1F від 12.05.2016 року (а.с.2) вбачається, що при предявленні позову ПАТ «Акцент-Банк» сплатив судовий збір в розмірі 1378,00 гривень. Оскільки у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, тому суд вважає, що підстави для відшкодування позивачу витрат на оплату судового збору відсутні.

Керуючись ст. ст. 525, 526, 530, 536, 610, 611, 625, 1049, 1050, 1052, 1054 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 60, 212, 214, 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення до апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Саган В.М.