ухвала

іменем україни

12 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання правочину дійсним та визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2009 року ОСОБА_4 звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 10 липня 2001 року між ним та відповідачем ОСОБА_5 було укладено у простій письмовій формі договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 5,260 га, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до умов договору купівля-продаж земельної ділянки здійснена за 35 000 грн, які були одержані ОСОБА_5 в момент підписання вказаного договору.

Позивач виконав взяті на себе зобов'язання та передав відповідачу ОСОБА_5 грошові кошти.

Згідно зі ст. 48 Земельного Кодексу України 1990 року, що діяв на момент укладання договору, землі сільськогосподарського призначення передавалися у власність і надавалися у користування: громадянам, радгоспам, колективним та іншим сільськогосподарським підприємствам і організаціям - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 ЗК України громадяни набували право власності на земельні ділянки у разі: купівлі-продажу, дарування та обміну.

Продавши земельну ділянку, за яку отримала гроші, відповідач ОСОБА_5 посилаючись на хворобу, постійно ухиляється від посвідчення договору у нотаріальному порядку, як того передбачає закон, а тому позивач просив суд визнати дійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки розміром 5,260 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Новопетрівської сільської ради від 10 липня 2001 року укладений між ним та ОСОБА_5, визнати за ним право власності на вказану земельну ділянку та стягнути з відповідача на його користь сплачений судовий збір.

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2009 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання правочину дійсним та визнання права власності задоволено.

Угоду купівлі-продажу за 35 000 грн земельної ділянки площею 5,260 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Новопетрівської сільської ради від 10 липня 2001 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 визнано дійсною.

Визнано право власності за ОСОБА_4 на земельну ділянку, площею 5,260 га в межах згідно з планом, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Новопетрівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровській області, яка належала ОСОБА_5, згідно з державним актом на право приватної власності на землю НОМЕР_1, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за Мд № 4888 від 01 червня 2001 року.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2016 року рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2009 року скасовано.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання правочину дійсним та визнання права власності на земельну ділянку - відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просив скасувати рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2016 року, рішення місцевого суду залишити в силі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншим.

Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що згідно з п. 15 розділу Х «Перехідних положень» ЗК України 1990 року, в редакції чинній на час укладення у простій письмовій формі договору купівлі-продажу земельної ділянки, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, від 10 липня 2001 року, громадяни та юридичні особи, які мають у власності земельні ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства та іншого товарного сільськогосподарського виробництва, а також громадяни України - власники земельних часток (паїв) не вправі до 01 січня 2005 року продавати або іншим способом відчужувати належні їм земельні ділянки та земельні частки (паї), крім міни, передачі їх у спадщину та при вилученні земель для суспільних потреб. Дія вказаного мораторію була продовжена до 01 січня 2007 року.

Отже, нормами ЗК України 1990 року, який діяв на час укладення між позивачем та відповідачем у простій письмовій формі договору купівлі-продажу земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, від 10 липня 2001 року, заборонялося продавати або іншим способом відчужувати земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Крім того, слід зазначити, що на теперішній час також встановлена заборона на продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок, виділених у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, передбачена п. 15 розділу Х «Перехідних положень» ЗК України (в редакції 2002 року).

Доводи касаційної скарги щодо неправомірного поновлення відповідачу строку на апеляційне оскарження рішення не знайшли свого підтвердження, оскільки апеляційний судом не порушено норм процесуального права.

Також не знайшли свого підтвердження доводи скарги щодо не з'ясування статусу земельної ділянки, не вирішення питання реституції, та не спростовують висновків апеляційного суду щодо заборони відчуження земельної ділянки на момент укладення договору, а також про те, що договір купівлі-продажу земельної ділянки підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, і до моменту здійснення вказаної реєстрації договір вважається неукладеним та не створює прав і обов'язків для сторін, відтак підстави для задоволення позову відсутні.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко А.В. Маляренко О.В. Ступак