РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2016 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Зуб Г.А.,

за участю секретаря Левченко І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Харківської міської ради, третя особа - Восьма Харківська державна нотаріальна контора в особі державного нотаріуса Ахмад. А.П. про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

23.12.2015 року позивачі звернулись з позовом до суду, в якому просять визнати за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року право власності на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 після смерті її матері ОСОБА_5, що померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року та визнати за позивачами право власності на спадкове майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_4 В обгрунтування позовних вимог посилаються на наступне. ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є рідною племінницею ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і двоюрідною сестрою ОСОБА_3 Після її смерті залишилось спадкове майно, а саме квартира АДРЕСА_1. У встановлений цивільним законодавством строк позивачі звернулись до 8 ХДНК з відповідними заявами про прийняття спадщини. 20.10.2015 року листом-відповіддю 8 ХДНК позивачам було повідомлено, що 1/3 частини спадкової квартири належить ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, що на момент смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, та була рідною матір'ю померлої ОСОБА_4 Спадкові справи після її смерті не заводились, інших спадкоємців, крім доньки ОСОБА_4 у померлої не було. Крім того, у позивачів відсутні правовстановлюючі документи на вказану квартиру, тому їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності, тому позивачі звернулись до суду за захистом своїх прав. Оскільки, на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5, ОСОБА_4 постійно проживала та була зареєстрована у спірній квартирі, тому вона є такою, що прийняла спадщину фактично відповідно до вимог ч.3 ст. 1268 ЦК України. Таким чином, враховуючи, що позивачі є єдиними спадкоємцями після смерті ОСОБА_4, тому вони вимушені звернутись до суду за захистом своїх прав.

Позивач ОСОБА_1, який є також представником позивача ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у свою відсутність та відсутність ОСОБА_2, позов підтримав та просив задовольнити. Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 в судове засідання також не з'явився, надав заяву про розгляд справи у свою відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про слухання справи у свою відсутність, позов підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача ХМР в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, надав до суду письмові заперечення, в яких просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі посилаючись, що позивачами не надано доказів, що позивачі є родичами померлої ОСОБА_4 та що вона прийняла спадщину фактично, та відсутня інформація щодо інших спадкоємців, які мають право на обов'язкову частку у спадщині.

Представник третьої особи 8 ХДНК в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про день, час та місце слухання справи, надав заяву про розгляд справи у відсутність представника та у вирішенні питання покладався на розсуд суду.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, матеріали спадкової справи, приходить до наступного.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с. 44). Після її смерті залишилось спадкове майно та відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_7 та його дружині ОСОБА_5 та доньці ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 27.11.1993 року. Після смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року його донька ОСОБА_4 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 вказаної квартири.

Відповідно до довідки КП «ХМБТІ» від 25.09.2015 року, власниками вказаної квартири були ОСОБА_4, якій належала на праві приватної власності 1/3 частина на підставі свідоцтва про спадщину та 2/3 частини вказаної квартири на праві спільної сумісної власності належала ОСОБА_5 та ОСОБА_4

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року та на момент смерті була зареєстрована за адресою:

АДРЕСА_2, після її смерті спадкові справи на території України та РФ не заводились, свідоцтва про право власності не видавались, заповітів померла не залишала.

Відповідно до п. 11 ч.1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі: припинення юридичної особи чи смерті власника.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до довідки КП «Жилкомсервіс» від 16.11.2010 року №1002, на момент смерті ОСОБА_5 в спірній квартирі була зареєстрована її донька ОСОБА_4, а її матір ОСОБА_5 була знята з реєстрації за вказаною адресою. Тому посилання позивачів, що померла ОСОБА_4 прийняла спадщину фактично є необгрунтованим, оскільки вони не проживали за однією адресою.

Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Приписами ч.1 ст. 1270 ЦК України встановлено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Отже, після смерті ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року, у встановлений законом строк до 8 ХДНК звернулись із заявами про прийняття спадщини її рідні дядьки ОСОБА_1, ОСОБА_8 та тітка ОСОБА_9, а також ОСОБА_12, а тітка ОСОБА_11 звернулась з заявою понад встановлений законом строк.

Згідно наявного в матеріалах спадкової справи копії заповіту від 18.02.2009 року, ОСОБА_4 заповіла все своє майно ОСОБА_12.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи, а тому відповідно до ч. 1 статті 61 ЦПК України не підлягає доказуванню, рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 березня 2013 року, яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 18 листопада 2014 року, заповіт ОСОБА_4 від 18 лютого 2009 року було визнано недійсним.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 23.07.2015 року, яке набуло чинності 04.08.2015 року, у позові ОСОБА_11 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини було відмовлено.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 28.05.2015 року, яке набуло чинності 22.06.2015 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_10 про зміну черговості одержання права на спадкування, усунення від права на спадкування відмовлено.

Таким чином, після смерті ОСОБА_4 спадкоємцями були ОСОБА_1, ОСОБА_8 та

ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_5 року помер батько позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_8, тому позивач ОСОБА_3 звернувся до 8 ХДНК із заявою про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з положеннями ст.. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

На підставі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно приписів ч.1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Відповідно до ст. 1263 ЦК України, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спадкоємцями третьої черги за законом після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є спадкоємцем в порядку ст. 1276 ЦК України, інших спадкоємців не існує.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до листа 8 ХДНК від 20.10.2015 року №4026/02-14, позивачам було відмовлено у оформленні спадщини, оскільки позивачі не надали правовстановлюючих документів на спадщину та відсутній факт прийняття спадщини ОСОБА_4 після смерті своєї матері ОСОБА_5, та запропоновано звернутися до суду з позовом.

Згідно ст. 16 ЦК України - кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права, одним із способів якого є визнання права.

Виходячи з того, що ОСОБА_4 не зверталась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року, а сама ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року. При цьому, ОСОБА_5 на момент своєї смерті не проживала та не була зареєстрованою разом зі своєю донькою ОСОБА_4, то виходячи з приписів ст. ст. 1268 ч.3, 1270, 1272 ЦК України, ОСОБА_4 не прийняла спадщину після своєї матері ОСОБА_5 Враховуючи викладене, виходячи з приписів ст. 1270 ЦК України, а також, що позивачі до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 не звертались, то в задоволенні позову в частині визнання права власності за позивачами на 1/3 частину вказаної квартири слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позовні вимоги у частині визнання права власності за ОСОБА_4, померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 року на 1/3 частину вказаної квартири після смерті матері ОСОБА_5 задоволенню не підлягають з тих підстав, що визнання права власності за померлими особами не відповідає чинному законодавству України.

Таким чином, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, а саме в частині визнання права власності на 2/3 частин квартири в порядку спадкування за законом, а в іншій частині слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.10,11,60, 209,212-215,218 ЦПК України, ст.ст. 1216-1218, 1222, 1268, 1258, 1261, 1269, 1270, 1272 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Харківської міської ради, третя особа - Восьма Харківська державна нотаріальна контора в особі державного нотаріуса Ахмад. А.П. про визнання права власності на спадкове майно- задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, і.н. НОМЕР_1, ОСОБА_2, і.н. НОМЕР_2, ОСОБА_3, і.н. НОМЕР_3, право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області, через Київський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів після його проголошення.

Головуючий -