Справа №591/1761/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Бурда Б. В.
Номер провадження 22-ц/788/1356/16 Суддя-доповідач - Лузан Л. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Лузан Л. В.,

суддів - Криворотенка В. І. , Сибільової Л. О.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, подану через представника ОСОБА_4,

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 07 липня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль",

треті особи: ОСОБА_6,

про визнання недійсним кредитного договору,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 07 липня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено у зв'язку з їх необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду і постановлення нового рішення про задоволення позовних вимог з тих підстав, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, що у справі не були доведені обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, що висновки суду не відповідають обставинам справи та що судом були порушені норми матеріального і процесуального права .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

18 вересня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 014/0999/74/77781 відповідно до умов якого, ОСОБА_3 отримала кредит у формі не відновлювальної кредитної лінії в сумі 464600 грн. на придбання будинку та земельної ділянки в АДРЕСА_1 на строк до 18 вересня 2022 року та зобов'язувалась повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором.

Умовами укладеного сторонами договору № 014/0999/74/77781 від 18 вересня 2007 року передбачається, зокрема, наступне :

п. 1.4. За користування кредитом позичальник зобов'язаний сплачувати кредитору плату у вигляді процентів за процентною ставкою 12,5 % річних. Додатково до цього позичальник сплачує проценти в розмірі 1,5 % річних за перший рік користування кредитом, що становить 6866,01 грн., які позичальник зобов'язується сплатити кредитору авансом одноразово, в день надання кредиту.

26 вересня 2015 року банком було укладено іпотечний договір з ОСОБА_6, згідно якого остання поручалась за належне виконання зобов'язань ОСОБА_3 по кредитному договору №014/0999/74/77781 від 18 вересня 2007 року та передавала у іпотеку будинок та земельні ділянки за адресою АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" заборгованість по кредитному договору від 18.09.2007 р. в сумі 467 355 грн. 43 коп. ;

звернуто стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок з надвірними будівлями загальною площею 83,2 кв.м, земельну ділянку площею 0,1000 га, земельну ділянку площею 0,0674 га, що розташовані по АДРЕСА_1 та належать на праві власності ОСОБА_6, шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження для погашення заборгованості по кредитному договору від 18.09.2007 р. перед ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в сумі 467355 грн. 43 коп. (справа № 591/4684/13-ц, провадження № 2/591/1786/13).

У даній справі позивачка просила суд визнати недійсним кредитний договір № 014/0999/74/77781 від 18 вересня 2007 року, укладений нею з Банком. Як на підставу для задоволення позову посилалась, зокрема, на те, що :

при укладенні оспорюваного договору відповідач порушив вимоги п. 2. ст. 11 ЗУ "Про захист прав споживачів", який передбачає перелік кредитних умов, про які кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі перед укладенням договору про надання споживчого кредиту, проте названа інформація не була їй надана як споживачу або була надана після укладення кредитного договору ;

посилалась на те, що їй не надали 4-ту сторінку договору та що Графік погашення кредиту в день підписання кредиту їй не надавали, а надали його пізніше, після отримання кредиту;

посилалась на те, що при укладенні договору відповідач ввів її в оману, так як під час укладення кредитного договору інформацію про його умови їй надали у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб, у зв'язку з чим вона не мала можливості здійснити свідомий вибір щодо укладення договору;

що оспорюваний кредитний договір встановлює для неї занадто жорсткі умови його виконання, зокрема, Банк надає собі права будь-коли на власний розсуд вимагати повернення всього кредиту або звернути стягнення на майно ;

посилається також на те, що умови договору є несправедливими, так як містять істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, висновки суду відповідають матеріалам справи та вимогам закону, а доводи апеляційної скарги про протилежне не можна визнати обґрунтованими. При цьому виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, за яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, передбачається: ч. 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; ч.2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; ч.3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ч.1 ст. 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 6 та ст. 627 ЦК сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 2. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Частиною 1 ст. 628 ЦК передбачається, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За ст. 638 ЦК 1. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Цивільний кодекс прямо не визначає будь-яких істотних умов кредитного договору. Разом з тим, зі змісту статті 1054 Кодексу можна зробити висновок, що істотними умовами кредитного договору є сума кредиту, проценти за його використання та інші платежі, а також обов'язок позичальника повернути суму кредиту, що повинен бути виконаний у певний час.

Пленум Верховного Суду України в п. п. 2, 12 Постанови від 28.04.1978 № 3 "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" роз'яснив, що угода може бути визнана недійсною лише на підставі та з наслідками, передбаченими законом. В кожній справі про визнання угоди недійсною суд має встановити ті обставини, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною, та настання визначених юридичних наслідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі, зокрема, про: в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновки суду першої інстанції про те, що при укладенні кредитного договору відповідачем були дотримані вимоги названої норми права. При цьому колегія суддів виходить з того, що, по-перше, позивач тільки послалась на вимоги названої норми права, проте конкретно не назвала яку ж інформацію Банк не повідомив їй перед укладенням договору.

По-друге. Суд апеляційної інстанції перевірив доводи апеляційної скарги про те, що позивачці не була надана 4-та сторінка кредитного договору, і визнає названі доводи такими, що не відповідають дійсності, з наступних підстав.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" пояснив, що текст договору роздруковується з програми. В даному випадку у програмі 4-та сторінка була "пуста", тобто на ній текст був відсутній, а тому ця сторінка не роздруковувалась. Зазначає, що невірна нумерація сторін у договорі, а саме, відсутність у нумерації 4-ї сторінки є лише технічною помилкою. Стверджує, що п. 6.2 кредитного договору має лише два абзаци. Приймаючи до уваги нумерацію сторінок, зміст п. 6.2 договору розпочинається в кінці 3-ї сторінки, а закінчується на початку 5-ї сторінки. Колегія суддів вважає, що названі пояснення представника Банку є переконливими.

В той же час позивачка не надала доказів про те, що при виконанні сторонами кредитного договору Банком застосовуються якісь його умови, які не передбачені наявним у матеріалах справи змістом кредитного договору. За таких обставин доводи представника позивачки про те, що на 4-й сторінці договору містяться якісь невідомі для позивачки умови договору - грунтуються лише на припущеннях і є надуманими.

По-третє. Не можна визнати обгрунтованими і доводи позивачки про те, що кредитний договір вона підписала 18.09.2007 р, а примірник цього договору та графік погашення кредиту їй були видані на руки лише 26.09.2007 р. Названі доводи позивачки щодо розриву у часі між підписанням договору та отриманням його примірнику на руки спростовуються наступним.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" пояснив, що на стадії підготовки сторін до укладення кредитного договору його зміст був роздрукований з програми 18.09.2007 р.; певний час зміст договору узгоджувався сторонами і окремі його сторінки були роздруковані 25.09.2007 р., а 26.09.2007 р. договір та додатки до нього були підписані сторонами. Названі доводи представника Банку підтверджуються матеріалами справи.

Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що 26 вересня 2007 року сторони підписали: 1. Кредитний договір, 2. Додаток № 3 до кредитного договору, 3."Умови кредитування по програмі …." та 4. Графік погашення кредиту та інших платежів. В цей же день позивачка отримала примірники названих документів і це підтверджується її підписом, датованим 26.09.2007 р., під записом "другий примірник Договору отримала" (ас. 5-8, 16-21).

В цей же день, тобто 26 вересня 2007 року позивачка отримала 464600 грн. кредитних коштів, що підтверджується меморіальним ордером № 9/74/77781.

В той же час на підтвердження своїх доводів про те, що кредитний договір був підписаний сторонами 18.09.2007 р. - позивачка доказів не надала. Крім того, названі твердження позивачки спростовуються тим, що її підпис стоїть не тільки в кінці тексту договору, але й на кожній сторінці договору, у тому числі і на тій сторінці, яка була роздрукована з програми 25.09.2007 р. ( ас.5).

Колегія суддів вважає необгрунтованими і доводи позивачки про те, що при укладенні договору відповідач ввів її в оману, так як під час укладення кредитного договору інформацію про його умови їй надали у нечіткий, незрозумілий та двозначний спосіб, у зв'язку з чим вона не мала можливості здійснення свідомий вибір щодо укладення договору. При цьому виходить з наступного.

В укладеному між сторонами у письмовій формі договорі чітко визначені всі умови кредитування, зокрема, розмір наданого кредиту, строк, на який наданий кредит, порядок його надання та повернення, розмір плати за користування кредитними коштами, розмір інших платежів, передбачених договором, а також права та обов'язки позикодавця і позичальника, відповідальність сторін.

Зокрема, відповідно до п.1.3 погашення кредиту здійснюється Позичальником шляхом здійснення щомісячних фіксованих рівних платежів протягом усього строку дії цього Договору згідно Графіку погашення кредиту та інших платежів. За рахунок кожного рівного платежу здійснюється погашення щомісячних процентів за користування кредитом та погашення частини кредиту. Рівний платіж розраховується таким чином, щоб всі щомісячні платежі були рівними на весь період дії Договору (ас. 5).

З Графіку погашення кредиту та інших платежів вбачається, що на протязі всього періоду погашення кредитної заборгованості позивачка повинна була сплачувати Банку щомісяця рівний платіж - 5726 грн. 30 коп. ( ас. 19-21).

При укладенні договору позивачка була ознайомлена з умовами договору, не заперечував проти них та проти підписання, погодилася на отримання у кредит коштів саме на таких умовах, що визначені договором, волевиявлення сторін на укладання і підписання були вільними, оскільки будь-яких доказів протилежного позивачкою суду не надано.

З матеріалів справи убачається, що з часу укладення кредитного договору позивачка не зверталася до банку з пропозицією щодо внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, за роз'ясненням положень, які були їй незрозумілі, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, тим самим погоджуючись зі всіма умовами такого договору.

Колегія суддів також вважає, що позивачка не надала доказів на підтвердження своїх доводів про наявність несправедливих умов в укладеному нею кредитному договорі та що в договорі встановлений істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі N 6-1341цс15:

"за змістом статей 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема :

про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору;

надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі;

передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору".

У постановах від 12 вересня 2012 року (справа № 6-80цс12), від 25 вересня 2013 року (справа № 6-80ц13) Верховним Судом України висловлена правова позиція про те, що положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення є несправедливими і це є підставою для визнання таких положень договору недійсними ( а не усього договору).

Колегія суддів вважає, що позивачка не навела переконливих мотивів, за яких би можна було б погодитись з нею про наявність несправедливих умов в укладеному нею кредитному договорі та що в договорі встановлений істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Зокрема, як на несправедливі умови позивачка посилається на положення п. 6.5 кредитного договору, яким передбачено наступне :

п. 6.5. " Кредитор має право вимагати дострокового погашення позичальником заборгованості за кредитом, нарахованих процентів за користування кредитом неустойки, відшкодування збитків у випадках невиконання позичальником умов цього договору та/або договорів застави/іпотеки інших договорів, що забезпечують погашення кредиту, та в інших випадках, передбачених цим договором, договором іпотеки, інших договорів.

Таке дострокове погашення повинно бути здійснене позичальником не пізніше 30 календарного дна з дня надіслання позичальнику відповідного повідомлення від кредитора з вимогою дострокового погашення.

У випадку порушення позичальником своїх зобов'язань за договором, у т.ч. у випадку невиконання позичальником зобов'язань з дострокового погашення заборгованості відповідно до умов договору, кредитор має право без отримання додаткової письмової згоди позичальника за власним вибором звернути стягнення на предмет іпотеки/застави будь-яким способом, у тому числі на підставі виконавчого напису нотаріусу, або одержати відшкодування з майна позичальника, або звернутися до поручителів/майнових поручителів, відповідно до вимог чинного законодавства України та умов відповідних договорів, що забезпечують зобов'язання позичальника за договором ".

Таким чином вбачається, що Банк має право вимагати дострокового погашення позичальником заборгованості за кредитним договором та звернути стягнення на предмет іпотеки/застави не на всій розсуд, як зазначає позивачка, а лише у випадку порушення позичальником своїх зобов'язань за договором, що узгоджується з вимогами ст. 611 ЦК України та ст. 33 Закону України " Про іпотеку".

Відповідно до п. 1.5 кредитного договору Кредитор має право без отримання будь-якої додаткової згоди позичальника приймати рішення про зміну процентної ставки протягом строку дії цього договору у випадках зміни середньозваженої вартості залучення строкових коштів банками України згідно офіційних даних НБУ, зміни облікової ставки НБУ, введення оподаткування банківських операцій з залучення строкових коштів, збільшення норм відрахувань для формування обов'язкових резервів за строковими вкладами, збільшення норм відрахувань до "Фонду гарантування вкладів", збільшення рівня інфляції, зміни процентних ставок на кредитному ринку України, в тому числі внаслідок прийняття компетентними державними органами України рішень, що мають безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів кредитора, та у разі настання інших подій, незалежних від волі сторін Договору, які мають безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів кредитора.

Зі змісту названого пункту вбачається, що позивачка надала Банку право зміни процентної ставки лише у випадку настання певних подій, перелічених у названому пункту, а не на розсуд Банку, як зазначено позивачем.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В апеляційній скарзі відсутні доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки ОСОБА_3 не навела будь-яких переконливих мотивів на спростування висновків суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були повно та всебічно встановлені обставини справи, правильно застосовані норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану через представника ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 07 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий -

Судді -