ухвала

іменем україни

18 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Мартинюка В.І., Демяносова М.В., Парінової І.К., Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,
за участю відповідача ОСОБА_6,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, траті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Шрамко Віолетта Вячеславівна, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Златова Наталія Анатоліївна, Індустріальна районна у місті Дніпропетровську рада, про визнання недійсним нікчемного правочину, визнання права власності в порядку спадкування за законом, витребування майна із чужого незаконного володіння, за касаційною скаргою представника ОСОБА_7 - ОСОБА_14 - на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та його батьками є: ОСОБА_15 та ОСОБА_16

ІНФОРМАЦІЯ_2 його батько ОСОБА_15 помер, заповіту батько не залишив. Після його смерті відкрилась спадщина, і він, як спадкоємець за законом першої черги після померлого батька, у встановлений законом шестимісячний строк звернувся до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого батька.

Окрім нього, спадкоємцем першої черги після померлого батька, який у встановленому законодавством порядку прийняв спадщину, була його мати - ОСОБА_16, яка прийняла спадщину відповідно до вимог п. 3 ст. 1268 ЦК України, так як на час смерті батька фактично проживала з ним за однією адресою.

Спадковим нерухомим майном після смерті його батька є 1/2 частки квартири АДРЕСА_1, яка належала померлому на праві спільної сумісної власності разом з дружиною, матір'ю позивача - ОСОБА_16

Інші спадкоємці першої черги після померлого ОСОБА_15: син ОСОБА_10 та донька ОСОБА_11, із заявами до нотаріуса за місцем відкриття спадщини в строк, установлений для цього законодавством, не зверталися, а тому вважаються такими, що спадщини після померлого батька не прийняли.

Таким чином, після смерті його батька ОСОБА_15 спадкове майно, яке складалося з 1/2 частки квартири АДРЕСА_1, прийняли два спадкоємці за законом першої черги: він, як син померлого, у розмірі ј частки квартири та мати позивача та дружина померлого - ОСОБА_16 у розмірі ј частки квартири (загалом матері належало 3/4 частки спірної квартири).

Спадщину після померлого свого чоловіка ОСОБА_16 прийняла, але оформити та зареєструвати право власності на успадковане нерухоме майно після смерті чоловіка не встигла.

ОСОБА_16 померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

Спадкоємцями першої черги після померлої ОСОБА_16 є її діти: позивач ОСОБА_7, ОСОБА_10 та ОСОБА_11

Усі вони звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. Спадкоємиця ОСОБА_11 відмовилася від спадщини після померлої матері на користь ОСОБА_10

Враховуючи, що спадкоємці однієї черги успадковують майно у рівних частинах, то він успадковує після померлої матері 1/3 частини спадкового нерухомого майна, що дорівнює ј частки спірної квартири.

А з урахуванням успадкованої після смерті батька частки у розмірі ј частини позивачу повинна відійти Ѕ частки спірної квартири.

07 лютого 2014 року представник позивача за довіреністю ОСОБА_19 звернулася до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину після померлої матері ОСОБА_16, але їй державним нотаріусом Леон І.О. було відмовлено у видачі такого свідоцтва у зв'язку з тим, що у позивача відсутні правовстановлювальні документи на спадкове майно - спірну квартиру. Відмова нотаріуса оформлена постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07 лютого 2014 року.

За таких обставин позивач був вимушений визнавати свої права на успадковане нерухоме майно у судовому порядку. Після отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо спірної квартири з'ясувалося, що відносно спадкового нерухомого майна (спірної квартири) 19 серпня 2013 року було укладено правочин - договір купівлі-продажу, який укладений між продавцем ОСОБА_16 та покупцем ОСОБА_8

Цей договір був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Златовою Н.А. та зареєстрований нею у реєстрі за № 5098. Також цим же нотаріусом проведено державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_8 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Вважає, що зазначений договір купівлі-продажу від 19 серпня 2013 року є нікчемним правочином та може бути визнаний недійсним з огляду на наступне: у договорі від 19 серпня 2013 року у якості продавця від імені ОСОБА_16 діяв ОСОБА_9 Як зазначено в договорі, він діяв на підставі довіреності, виданої ОСОБА_16 та посвідченої 20 червня 2013 року консулом Генерального консульства України в м. Мюнхені, Німеччина, номер в реєстрі 1186/2013.

Вважає, що довіреність є підробленою та фальшивою. ОСОБА_16 видати зазначену довіреність не могла фізично, оскільки довіреність було посвідчено 20 червня 2013 року, а ОСОБА_16 померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

Також після смерті ОСОБА_15 спадкоємці, які прийняли спадщину, не переоформлювали на себе успадковані ними права на квартиру та не реєстрували їх у державному реєстрі прав на нерухоме майно, а тому згідно з відомостями з реєстру прав власності власниками квартири були ОСОБА_15 та ОСОБА_16

Вважає, що договір купівлі-продажу від 19 серпня 2013 року є нікчемним, а надані нотаріусом суду копії документів, які були підставою його укладення, є підробленими.

За фактами підробки документів та шахрайського заволодіння нерухомим майном правоохоронними органами було порушено декілька кримінальних справ, які станом на грудень 2014 року об'єднані в одне кримінальне провадження № 0004656.

Як стало відомо позивачу, 19 листопада 2013 року було укладено ще один договір купівлі-продажу спірної квартири між ОСОБА_8 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шрамко В.В., та було проведено державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_6

Просив суд визнати недійсним нікчемний правочин - договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 19 серпня 2013 року, визнати за ОСОБА_7 право власності на ј частки квартири в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_15, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2; визнати за позивачем право власності на ј частки квартири в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_16, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3, витребувати Ѕ частки квартири з володіння ОСОБА_6 та стягнути із відповідачів судові витрати у справі.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_7 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судовий збір у розмірі 499 грн 70 коп.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_7 - ОСОБА_14 - просить скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у частині вимог про визнання недійсним нікчемного правочину - договору купівлі-продажу від 19 серпня 2013 року, суди попередніх інстанцій виходили з того, що при наявності спору судом може бути розглянуто вимогу про встановлення нікчемності правочину, однак такий позов не заявлено. Підстав для визнання недійсним нікчемного правочину на підставі ч. 2 ст. 228 ЦК України немає, оскільки позивачем не надано суду доказів вини, яка полягала у намірі порушити публічний порядок стороною правочину (вирок суду), а сам факт порушення кримінального провадження не є доказом протиправного заволодіння спірною квартирою.

Позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на частину спадкового майна після смерті батька заявлені представником ОСОБА_7 - ОСОБА_19 - з перевищенням наданих повноважень, оскільки довіреністю надано представнику повноваження лише щодо оформлення спадкових прав на майно після смерті ОСОБА_16

Відмовляючи у задоволенні позову про визнання права власності на ј частини квартири після смерті матері, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивач просив визнати за ним право власності на частку квартири в порядку спадкування на підставі копії свідоцтва про право власності на житло, наданої КП «Дніпропетровське міське бюро технічної інвентаризації» на підставі архівної копії, де власниками зазначені ОСОБА_15 та ОСОБА_16, у той час як позивачем не оспорюється свідоцтво про право власності, належним чином підписане, посвідчене печаткою виконкому міської ради та КП «Дніпропетровське міське бюро технічної інвентаризації», де власником зазначено лише ОСОБА_16, оригінал якого знаходиться у справі приватного нотаріуса.

У частині витребування Ѕ частки квартири суди дійшли висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки ОСОБА_6 є добросовісним набувачем, а позивач не довів факт вибуття майна з його володіння не з його волі. Крім того, цією позовною вимогою зачіпаються житлові права та інтереси неповнолітнього ОСОБА_21, інваліда дитинства, оскільки погіршує його житлові умови, а органи опіки та піклування не надали своєї згоди на витребування Ѕ частки квартири.

Як установлено судами попередніх інстанцій, 25 жовтня 1958 року в Амур-Нижньодніпровському відділі РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб між ОСОБА_15 та ОСОБА_16, актовий запис № 1106. Прізвище дружини після одруження ОСОБА_16.

Згідно з архівним свідоцтвом про право власності на житло, виданим виконкомом Дніпропетровської міської ради 26 грудня 1996 року, на підставі розпорядження від 26 грудня 1996 року № 3/2849-96 та зареєстрованим Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» у реєстрову книгу за № 143 п-4, квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_15 та ОСОБА_16

Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_15 помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Спадкоємцями першої черги після його смерті є: дружина ОСОБА_16, син ОСОБА_7, син ОСОБА_10, дочка ОСОБА_11

Після смерті ОСОБА_15 із заявою про прийняття спадщини звернувся син ОСОБА_7, свідоцтво про право на спадщину не видавалося, що підтверджується спадковою справою, заведеною Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 21 травня 2010 року.

Згідно з довідкою з місця проживання про склад сім'ї та реєстрації від 26 січня 2015 року № 1084: ОСОБА_15, 1927 року народження, був зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 з 15 серпня 1977 року, помер ІНФОРМАЦІЯ_2, знятий з реєстрації 12 січня 2010 року; ОСОБА_16, 1930 року народження, була зареєстрована у квартирі з 12 червня 1973 року, померла ІНФОРМАЦІЯ_3, знята з реєстрації 28 травня 2013 року.

ОСОБА_16 померла ІНФОРМАЦІЯ_3, що також підтверджується свідоцтвом про смерть.

Спадкоємцями першої черги після її смерті є діти: ОСОБА_7, ОСОБА_10 та ОСОБА_11

Як убачається зі спадкової справи, заведеної Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 22 травня 2013 року, після смерті ОСОБА_16 із заявою про прийняття спадщини звернувся: син ОСОБА_7, син ОСОБА_10 Від доньки ОСОБА_11 надійшла заява про відмову від одержання спадкового майна на користь сина померлої ОСОБА_10 Свідоцтво про право на спадщину не видавалося.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 07 лютого 2014 року державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Леон І.О. відмовлено ОСОБА_19, яка діє за довіреністю від імені громадянина України ОСОБА_7, у вчиненні нотаріальних дій - у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру, що розташована в будинку АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_16, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3, у зв'язку з тим, що у спадкоємця відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно.

Згідно з договором купівлі-продажу від 19 серпня 2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Златовою Н.А., зареєстрованим в реєстрі за № 5098, ОСОБА_16, від імені якої діяв представник за довіреністю, посвідченою консулом Генерального консульства України в Мюнхені, Німеччина, 20 червня 2013 року за реєстровим номером 1186/2013 ОСОБА_9 продав, а ОСОБА_8 в особі представника ОСОБА_23, який діяв на підставі довіреності, купив квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 19 листопада 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шрамко В.В., зареєстрованого у реєстрі за № 2068 ОСОБА_8, від імені якого за довіреністю діяв ОСОБА_23, продав ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1.

Згідно з довідкою з місця проживання про склад сім'ї та прописки від 26 січня 2015 року № 1084 у квартирі АДРЕСА_1 з 17 квітня 2014 року зареєстровані: ОСОБА_6, основний квартиронаймач та її син ОСОБА_21, 2003року народження.

ОСОБА_6 перебуває на обліку в Індустріальному управлінні праці та соціального захисту населення та отримує допомогу на дитину-інваліда та допомогу на дітей одиноким матерям на сина ОСОБА_21, 2003 року народження.

Відповідно до частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Положеннями цієї статті визначено перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок: правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина; правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Згідно з пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочинами, які порушують публічний порядок, є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Зміст договору купівлі-продажу квартири полягає у переході прав власності від однієї особи до іншої, а отже, такий договір не посягає на суспільні, економічні та соціальні основи держави, не спрямований на порушення публічного порядку, а тому не є таким, що порушує публічний порядок.

Касаційна скарга не містить доводів на спростування вказаних висновків судів попередніх інстанцій, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судами не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_14 - відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий В.І. Мартинюк
Судді: М.В. Демяносов Ю.Г. Іваненко І.К. Парінова О.М. Ситнік