У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Бондаренко Н.В., Малько О.С., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Рівненського державного гуманітарного університету на рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 10 грудня 2015 року у справі за позовом Рівненського державного гуманітарного університету до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача управління освіти, молоді та спорту Березнівської районної державної адміністрації про стягнення виплаченої одноразової грошової допомоги,

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача - ОСОБА_2, ОСОБА_3, відповідачки, перевіривши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 10 грудня 2015 року в задоволенні позову Рівненського державного гуманітарного університету до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача управління освіти, молоді та спорту Березнівської районної державної адміністрації про стягнення виплаченої одноразової грошової допомоги відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі позивач покликається на незаконність рішення суду в зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що встановивши факт укладення між РДГУ, ОСОБА_1 та відділом освіти Березнівської РДА трьохстороннього договору від 1 вересня 2012 року, згідно умов якого відповідачка взяла на себе обов'язок відпрацювати протягом трьох років з дня укладення договору у загальноосвітньому або професійно-технічному навчальному закладі, а також отримала одноразову адресну грошову допомогу у п'ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки ОСОБА_1 взяті на себе зобов'язання не виконала та не відпрацювала три роки у загальноосвітньому навчальному закладі.

Зазначає, що судом не враховано того, що, працевлаштовуючись за власною заявою по строковому трудовому договору на декретне місце, відповідачка усвідомлювала можливість дострокового виходу на роботу основного працівника, а отже і дострокового її звільнення за власним бажанням.

Крім того, суд не надав жодної правової оцінки тому факту, що ОСОБА_1 звільнена у зв'язку із закінчення строку трудового договору на підставі її власної заяви, тобто ініціатором розірвання договору була саме вона.

З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення в межах позовних вимог.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для повернення коштів, передбачених Порядком надання адресної грошової допомоги деяким категоріям випускників вищих навчальних закладів у 2012 році.

Такий висновок суду ґрунтується на досліджених судом доказах та відповідає вимогам закону.

Встановлено, що ОСОБА_1 є випускницею Рівненського державного гуманітарного університету, яка здобула кваліфікацію психолога.

1 вересня 2012 року між ОСОБА_1, відділом освіти Березнівської РДА Рівненської області та Рівненським державним гуманітарним університетом укладена тристороння угода про працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, які навчались за напрямами і спеціальностям педагогічного профілю.

За наказом відділу освіти Березнівської РДА Рівненської області від 29 серпня 2012 року №429 ОСОБА_1 прийнята на роботу практичним психологом Орлівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів з 1 вересня 2012 року на період відпустки по догляду за дитиною основного працівника ОСОБА_4

ОСОБА_1 на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2006 року № 1361 "Про надання одноразової адресної грошової допомоги деяким категоріям випускників вищих навчальна закладів", наказу Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України від 11 червня 2012 року № 678, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 2 липня 2012 року за № 1086/21398 "Про затвердження Порядку надання одноразової адресної грошової допомоги деяким категоріям випускників вищих навчальних закладів у 2012 році", наказу ректора РДГУ Постоловського Р.М. від 5 листопада 2012 року №177 виплачена одноразова адресна грошова допомога в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, що становить 4751 грн. 50 коп.

Наказом начальника відділу освіти Березнівської РДА № 603 від 28 листопада 2013 року відповідачка звільнена з роботи у зв'язку із закінченням строкового трудового договору, вихід на роботу основного працівника на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Відповідно до п.7 Порядку у разі відмови випускника без поважних причин приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років від початку роботи у загальноосвітньому та професійно-технічному навчальному закладі отримувач допомоги зобов'язаний повернути суму фактично одержаної допомоги у вищий навчальний заклад, де була здійснена виплата. Вищий навчальний заклад повертає зазначені кошти до державного бюджету.

Таким чином, звільнення ОСОБА_1 з посади практичного психолога Орлівської ЗОШ І-ІІІ ступенів відбулося у зв'язку із виходом на роботу основного працівника та закінченням строкового трудового договору, тобто не з вини останньої та з незалежних від неї причин, а тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для повернення нею одержаної допомоги у вищий навчальний заклад за п.7 Порядку.

Доводи апеляційної скарги про те, що працевлаштовуючись за строковим трудовим договором на декретне місце, відповідачка усвідомлювала можливість дострокового її звільнення в зв'язку з виходом на роботу основного працівника не заслуговують на увагу, оскільки позивачем не надано доказів того, що ОСОБА_1 пропонувалось інше місце роботи на постійній основі від якого вона відмовилась.

Безпідставними є покликання скарги на те, що оскільки ОСОБА_1 написала заяву про звільнення, то саме вона була ініціатором розірвання трудового договору, так як із заяви відповідачки вбачається, що вона просила звільнити її у зв'язку із закінченням строкового трудового договору, виходом на роботу основного працівника на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України, а не за власним бажанням.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 315, 317, 319, 323-325 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Рівненського державного гуманітарного університету відхилити.

Рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 10 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: Бондаренко Н.В.

Малько О.С.

Шимків С.С.