У Х В А Л А

1 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Гуменюка В.І., Лященко Н.П.,

розглянувши заяву публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 1 липня 2016 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 3 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 27 травня 2016 року, в задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 липня 2016 року відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення судів попередніх інстанцій.

У вересні 2016 року від публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» надійшла заява про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 липня 2016 року з підстави, передбаченої пунктом 4 частини 1 статті 355 ЦПК України - невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах статей 253, 254, 256, 257, 258, частини 1 статті 261, частини 1 статті 1049 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Для прикладу наявності зазначеної підстави, заявник додає постанови Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року та від 23 вересня 2015 року , в яких, на його думку, зазначені норми матеріального права застосовані по-іншому.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, суд першої інстанції, з висновком якого погодилися й суди апеляційної та касаційної інстанцій, встановивши, що 28 лютого 2006 року між позивачем та відповідачем укладений кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку і останній платіж здійснено відповідачем у вересні 2006 року, а банк звернувся до суду з позовом у 2014 році, при цьому докази про зупинення або переривання перебігу позовної давності не надав, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову відповідно до статей 256, 253, 266 ЦК України.

Крім того, суд зазначив, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (статті 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, що викладені у постановах від 1 жовтня 2014 року (справи № 6-133цс14 та № 6-134 цс 14) та від 22 жовтня 2014 року (справа № 6-127 цс 14).

Разом з тим, у наданих для порівняння постановах Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року та від 2 грудня 2015 року в справах про стягнення заборгованості за кредитними договорами, Верховний Суд України посилаючись на положення статей 1046, 1048 - 1049 ЦК України та виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та зі змісту кредитних договорів, умовами яких передбачено, що з відповідачів на користь банку підлягають стягненню штрафні санкції за неналежне виконання його умов, дійшов висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Отже, висновок зроблений судом у справі про перегляд якої подано заяву, не суперечить висновку, зробленому Верховним Судом України у постановах від 23 вересня 2015 року та від 2 грудня 2015 року, на які посилається заявник.

Із огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що наведені у заяві публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» доводи не вказують на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постановах Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а тому в допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко