АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області в складі:

головуючої Перепелюк І. Б.

суддів: Чупікової В.В., Яремка В.В.

секретар Тодоряк Г.Д.

за участю: позивача ОСОБА_1, представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 07 квітня 2016 року-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним.

Свої вимоги обгрунтовував слідуючими обставинами.

В період з 29 жовтня 2006 року по 7 вересня 2012 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2, від якого є двоє неповнолітніх дітей. Під час шлюбу він отримав дозвіл на будівництво житлового будинку на земельній ділянці розміром 0,25га, в с.Зруб- Комарівський Сторожинецького району Чернівецької області, яка була виділена у його власність. Разом з відповідачем ним було розпочато будівництво житлового будинку. Рішенням Сторожинецького районного суду від 07.10.2013р. визнано за ОСОБА_2 право власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані в процесі будівництва житлового будинку готовності 48% вартістю 336856 грн., що розташований в АДРЕСА_1, визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну

22-ц/794/795/ 2016р. Головуючий у 1 інстанції Казюк О.О.

Категорія 48 доповідач Перепелюк І.Б.

ділянку розташовану в с.Зруб-Комарівський Сторожинецького району Чернівецької області вартістю 32625грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача 184749грн. грошової компенсації за належну йому ? частку спільного сумісного майна подружжя. Підставою для винесення рішення суду про визнання права власності за ОСОБА_2 на будівельні матеріали та земельну ділянку стала написана ним розписка про отримання від відповідача грошей в розмірі 202866грн.

ОСОБА_1 зазначав, що фактично гроші від ОСОБА_2 він не отримував, відповідач навмисно ввела його в оману щодо обставин, які мали істотне значення та вказував, що правочин був вчинений без наміру створення правових наслідків.

Позивач просив визнати недійсним правочин - написану ним розписку від 03.10.2013р. про отримання від ОСОБА_2 грошей в сумі 202866 грн.

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 07 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 подали апеляційну скаргу, просять рішення скасувати та задовольнити позовні вимоги.

Апелянти вважають оскаржуване рішення незаконним, необґрунтованим.

Посилаються на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апелянти вказують, що ОСОБА_2 навмисно ввела позивача в оману, так як завідомо знала про те, що гроші вона йому не має намір сплачувати та в подальшому не буде підтримувати з ним фактичних шлюбних відносин.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, рішення - залишити без змін з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог. Зазначив, що посилання позивача на те, що розписка від 03.10.2013р. була укладена під впливом обману та її безгрошовість є безпідставними.

Встановлено, що рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 07.10.2013р. визнано за ОСОБА_2 право власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані в процесі будівництва житлового будинку 48% готовності вартістю 336856грн., що розташований в АДРЕСА_1; визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована в с. Зруб-Комарівський вартістю 32625грн.; стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 184749грн. грошової компенсації за належну йому ? частку сумісного майна подружжя.

При ухваленні зазначеного рішення суд першої інстанції посилався на наявність розписки ОСОБА_1 про отримання від ОСОБА_2 грошей в розмірі 202866 грн.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

За ч.1 ст. 230 ЦК України, правочин визнається судом недійсним, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Пленумом Верховного Суду України у постанові від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз'яснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Отже, одна із сторін правочину або інша заінтересована особа повинні довести навмисне цілеспрямоване введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину.

В матеріалах справи міститься розписка від 3.10.2013р. написана особисто позивачем ОСОБА_1 про отримання ним від відповідача ОСОБА_2 202866грн. як належну йому ? частку майна подружжя. Розписка підписана позивачем та в ній зазначено, що вона написана ним без будь-якого примусу.

В іншій заяві ОСОБА_1, від 03.10.2013р., яка міститься в матеріалах справи, він зазначає, що належну йому грошову компенсацію за вказану ? частку майна він отримав, що підтверджується розпискою.

При розгляді справи суд першої інстанції дослідив зазначені розписки та дав їм належну оцінку. Крім того судом були досліджені інші докази по справі, зокрема пояснення свідків.

Суд першої інстанції зазначив, що розписка про отримання позивачем від відповідача грошової компенсації покладена в основу судових рішень Сторожинецького районного суду від 07.10.2013р. справа №723/2056/13-ц, від 28.10.2015р. справа №723/769/15-ц, ухвали цього ж суду від 28.10.2015р. про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, які набрали законної сили та ухвал апеляційного суду Чернівецької області від 23.12.2015р. та від 25.11.2015р. по результатах перегляду судових рішень Сторожинецького районного суду.

В апеляційній скарзі апелянти, оспорюючи розписку за безгрошовістю посилаються на те, що відповідач ОСОБА_2 в позовній заяві (в новій редакції) вказувала про те, що вона зобов'язується до початку судового засідання сплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію в сумі 202866грн., а в прохальній частині позову просить стягнути з неї на користь ОСОБА_1 зазначену суму. На думку апелянтів, такий зміст позову підтверджує те, що гроші не були сплачені відповідачем.

Зазначені доводи не спростовують зміст розписки ОСОБА_1 від 3.10.2013р. і не можуть бути підтвердженням не отримання ним грошей, або введення позивача в оману чи обман.

Як зазначено в постанові Пленуму ВСУ від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Норми ст. 230 ЦК не застосовуються щодо односторонніх правочинів.

В позовній заяві позивач просить визнати написану ним розписку від 3 жовтня 2013 року про отримання від відповідача ОСОБА_2 грошових коштів недійсною.

Обгрунтовуючи позовні вимоги про визнання правочину недійсним, позивач вважає розписку правочином, однак, зазначена розписка в розумінні ст.202 ЦК не є правочином, оскільки з її змісту вбачається, що нею підтверджується лише факт отримання позивачем грошових коштів від відповідача як належну позивачу ? частку спільного сумісного майна подружжя.

Отже, позовні вимоги про визнання розписки недійсною - безпідставні. Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Рішення є законним, обґрунтованим, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307,308 ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 07 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча (підпис) Судді:(підписи)

З оригіналом вірно :