Справа № 200/7039/15ц
Провадження №2/200/1100/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

12 квітня 2016 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого - судді Шевцової Т.В.

при секретарі - Южаковій В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дніпропетровська позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання правочину частково недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з даною позовною заявою, уточнивши яку просила визнати п.6.1-6.2 договору про надання відновлювальної кредитної лінії №07.1/214-7 від 08 серпня 2007 року, укладеному між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк» частково недійсним.

В обґрунтування позову зазначила, що 08.04.2007 року між нею та АКІБ «Укрсоцбанк» був укладений договір про надання відновлювальної кредитної лінії №07.1/214-7, до змісту якого, зокрема у п.п.6.1, 6.2 було включено застереження про розгляд спорів третейським судом. Так, пунктом 6.2 цього договору передбачено, що сторони домовились про те, що по цьому договору спори розглядаються третейським судом. Відповідно до ст.5 Закону України «Про третейські суди», спір може бути переданий на розгляд третейського суду при наявності між сторонами третейської угоди, яка є різновидом цивільно-правового правочину та може бути визнана недійсною на підставі ст.203 ЦК України. Вважає, що третейська угода не відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про третейські суди», окрім цього, порушує її конституційне право на розгляд спору державним судом.

В судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходили.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 08.08.2007 року між сторонами укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №07.1/214-7, метою якого є надання кредитних коштів на споживчі цілі, пунктом 6.2 якого передбачено, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись ст.5 Закону України «Про третейські суди», домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Мороз Оленою Анатоліївною Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою: 02002, м.Київ, вул.М.Раскової, 15. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею спір розглядається третейським суддею Ярошовцем Василем Миколайовичем або Білоконем Юрієм Миколайовичем у порядку черговості, вказаному у даному пункті. У разі якщо спір не може бути розглянутий визначеними у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у відповідності до чинного Регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків.

Зміст кредитного договору №07.1/214-7 від 08.08.2007 року свідчить про те, що отриманий ОСОБА_1 кредит є споживчим.

Відповідно до положень ст. 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається як невід'ємна частина третейської угоди. За будь-яких обставин у разі суперечності третейської угоди регламенту третейського суду застосовуються положення регламенту. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди. Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору. У разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною. Недійсність окремих положень договору, контракту, що містить третейське застереження, не тягне за собою недійсність такого третейського застереження. Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.

Третейська угода по суті є правочином та являє собою погоджені дії двох і більше сторін.

У даному випадку третейське застереження викладене у кредитному договорі №07.1/214-7 від 08.08.2007 року у пункті 6.2.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою для визнання правочину недійсним є недодержання в момент вчинення правочину вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно ч.3 ст.203 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно положень ч.1 ст.203 ЦК України, однією з підстав недійсності договору, є суперечність його змісту ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Враховуючи положення ст.10 ЦК України, вчинювані правочини не повинні суперечити не лише актам цивільного, але й положенням різногалузевих законодавчих актів.

Відповідно до ст.217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Наявність третейського застереження в кредитному договору №№07.1/214-7 від 08.08.2007 року, укладеному між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 на даний час порушує вимоги пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди».

Відповідно до ст.389-5 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо:

1) справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

3) третейську угоду визнано судом недійсною;

4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону;

5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

Згідно з п.14 ч.1ст.6 Закону України «Про третейські суди» (ч.1 ст. 6 цього Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом №2983-VI від 3 лютого 2011 року), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відповідно до ч.5 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України враховуються іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Верховний Суд України в постанові від 11.11.2015 року по справі № 6-1716цс15 зазначив, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 3 лютого 2011 року, який набрав чинності 12 березня 2011 року, виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відмежування цивільних правовідносин за участю споживачів від правовідносин з іншими суб'єктами здійснюється на підставі визначення правової форми їх участі в конкретних правовідносинах.

А тому, незалежно від предмета і підстав позову та незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Враховуючи викладене, пункт 6.2 кредитного договору №07.1/214-7 від 08.08.2007 року, який містить третейське застереження, підлягає визнанню недійсним, у зв'язку з чим, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст..88 ЦПК України судовий збір слід віднести за рахунок відповідача.

На підставі викладеного, ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 88, 169, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання правочину частково недійсним - задовольнити.

Визнати недійсним пункт 6.2 договору про надання відновлювальної кредитної лінії №07.1/214-7 від 08 серпня 2007 року, укладеному між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк».

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 (десяти) днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його постановив, за письмовою заявою відповідача, яка подається до суду протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Т.В.Шевцова