АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/3739/16 Головуючий 1-ї інстанції Задорожний М.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Довгаль А.П.

суддів - Швецової Л.А., Сащенко І.С.

при секретарі - Щегельському Д.О.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Дзержинського району Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третьої особи - Служби у справах дітей Дзержинського району Харківської міської ради (надалі - СуСД Дзержинського району ХМР або Служба), в якому просила позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що з 28 липня 2012 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, від якого мають неповнолітню дитину - сина ОСОБА_3. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2013 року шлюб між ними розірвано. Зазначає, що вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2013 року було встановлено, що відповідач, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння в ході лайки, на ґрунті неприязних стосунків, схопив її руками за волосся, став наносити удари ногами, руками по різним частинам тіла, а також кулаком в обличчя. Цим вироком відповідача визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ст.125 КК України. На даний час син проживає разом з нею та її теперішнім чоловіком - ОСОБА_4, який фактично замінив дитині батька, займається його вихованням, матеріально утримує, належним чином піклується про стан його здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, і в майбутньому має намір його всиновити. Відповідач, в свою чергу, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не спілкується з дитиною в тому обсязі, який необхідно для нормального самоусвідомлення, та не виявляє інтересу до його внутрішнього світу. Вказує, що відповідач навмисно чинить їй перешкоди, щодо організації відпочинку дитини, а саме шляхом не надання дозволу на виїзд за кордон. Також зазначає, що наявність у відповідача судимості негативно вплине у майбутньому на вибір професії сина, оскільки він не зможе навчатися та працювати у системі МВС, прокуратурі, Службі безпеки України та інших правоохоронних органах.

В судовому засіданні суду першої інстанції представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні за безпідставністю.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Дзержинського району Харківської міської ради не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 березня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити у справі нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, на неналежну оцінку наданим доказам.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені надані сторонами докази, їм дана належна правова оцінка, правильно визначено природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює та на підставі встановленого ухвалене рішення, яке відповідає вимогам ст.ст. 10, 60, 212, 214, 215 ЦПК України.

Згідно вимог ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (ч.2 ст.164 СК України).

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Судовим розглядом встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що з 28.07.2012року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3. В свідоцтві про народження дитини батьком значиться відповідач - ОСОБА_2.

Рішенням Дзержинського районного м. Харкова від 18 грудня 2013 року шлюб між ОСОБА_1 до ОСОБА_2 розірвано.

Матеріали справи свідчать, що 14.10.2014року позивачкою було укладено новий шлюб з ОСОБА_4, у зв'язку з чим вона змінила своє прізвище «ОСОБА_1» на «ОСОБА_1».

Після розірвання шлюбу відповідач намагався спілкуватися з сином, але позивач чинила йому в цьому перепони, він продовжував надавати сину матеріальну допомогу, на підтвердження чого ОСОБА_2 надані квитанції про грошові перекази (аліменти, суми до днів свят і до дня народження дитини) (а.с.45-50).

Згідно висновку Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради від 25.12.2015року №676, недоцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно свого малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ними визначено порядок участі ОСОБА_2 у його вихованні, з визначенням часу та місця побачень (а.с.37).

Відповідно до роз'яснень, які містяться в абз.2 п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов'язків.

Отже, позбавлення батьківських прав це є крайнім заходом, який може застосовуватися у виняткових випадках, а саме при доведеності винної поведінки, в даному випадку, батька дитини.

Оскільки ОСОБА_1 заперечувала проти побачень сина з батьком ОСОБА_2 і не надавала можливості спілкуватися в дні визначені Службою у справах дітей Дзержинського району Харківської міської ради, ОСОБА_2 змушений був звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, та встановлення порядку участі у її вихованні.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2016 року позов ОСОБА_2 було задоволено, йому визначено час і місце спілкування з дитиною.

Посилання позивача на те, що у неї з відповідачем зараз існують неприязливі стосунки, що, на її думку, унеможливлює спілкування відповідача з сином, колегією суддів не приймається, оскільки право на участь у вихованні дитини мають як мати, так і батько.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для позбавлення батьківських прав відповідача.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суттєвими не являються, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення, яке ухвалено з дотриманням вимог закону.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307ч.1п.1), 308, 313, 314ч.1п.1), 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -