Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/543/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Чельник О. І.
УХВАЛА

іменем України

25.02.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого: Чельник О.І.

суддів: Белінської І.М., Кривохижі В.І.

секретаря: Постоєнко А.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Олександрійська міська рада Кіровоградської області, про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3, третя особа: Олександрійська міська рада Кіровоградської області, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що з 22 лютого 2008 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають спільну дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 грудня 2011 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу дочка постійно проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Зазначає, що відповідач ухиляється від виконання обовязку щодо виховання дитини та її утримання. Після розлучення відповідач жодного разу не бачив дитину, не спілкувався з нею по телефону, не вітав зі святами, подарунків не дарував. Також вказує, що ОСОБА_3 оспорював своє батьківство відносно дочки ОСОБА_4. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05.12.2013 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_3 було відмовлено. Також рішенням суду на користь позивача стягуються аліменти на утримання дитини, але він має заборгованість по сплаті аліментів. Під час спільного життя відповідач проявляв жорстокість відносно неї та малолітньої дитини. До того позивач уклала шлюб з ОСОБА_5, від шлюбу з яким народилась спільна дитина. ОСОБА_5 бажає удочерити ОСОБА_4, оскільки замінив дочці батька. Просить позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01 грудня 2015 року у задоволені позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідача, дослідивши письмові докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, встановлених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.10). Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 грудня 2011 року шлюб між сторонами розірвано, про що свідчить копія судового рішення (а.с.11).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність доказів щодо жорстокого поводження батька з дитиною, ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обовязків та не знайшов підстав для застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення відповідача батьківських прав.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з такого.

Статтею 164 СК України передбачено виключний перелік підстав позбавлення особи батьківських прав. Відповідно до п.2, п.3 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав у разі, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини чи жорстоко поводяться з дитиною.

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 розяснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками (п.16 постанови).

Ухилення від виконання юридичного обовязку це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість його виконати, але не вчиняє до цього жодних дій. Тому, жодні інші обставини, як-то ухилення матері чи батька від утримання дитини, не можуть призвести до позбавлення батьківських прав.

Як убачається з матеріалів справи після розлучення з відповідачем позивач створила нову сім'ю з іншим чоловіком, про що свідчить свідоцтво про шлюб від 07.02.2012 року (а.с.13). Подружжя має спільну дитину - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.14). Також судом встановлено, що у червні 2013 року мав місце випадок щодо відмови позивачки у спілкуванні відповідача з дитиною під впливом емоцій, через образу на ОСОБА_3, який оспорював своє батьківство в судовому порядку. В судовому засіданні даний факт ОСОБА_2 не заперечувала. Відповідач переказував позивачеві кошти на утримання дитини, що підтверджується відповідними квитанціями (а.с.60-77).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав суд також виходив з того, що беззаперечні докази, які підтверджують ухилення ОСОБА_3 від виконання ним своїх батьківських прав, свідомого нехтування ними та зловживання своїми правами, а також жорстокого поводження з дитиною у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до п.9 Конвенції про права дитини, ратифіковану в Україні постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року N 789-XII, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Колегія суддів, дослідивши докази у справі у їх сукупності, дійшла висновку, що позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_4 не сприятиме інтересам дитини.

Відповідно до ч.1 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів критично відноситься до висновку комісії з питань захисту прав дитини Олександрійської міської ради Кіровоградської області від 05.11.2014 року №646/9/10/3 про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки, у судовому засіданні не встановлено злісного ухилення відповідача від виконання батьківських обовязків або жорстокого поводження. Висновок ґрунтується лише на поясненнях самої позивачки та факту наявності заборгованості відповідача по аліментах (а.с.23). Тому не приймається колегією суддів як належний та допустимий доказ.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильного по суті і справедливого рішення. Позивач не надала доказів, які б беззаперечно підтверджували ухилення відповідача від виконання своїх батьківських прав або жорстокого поводження з дитиною, а обставини, на які посилалась, не можуть бути достатнього підставою для позбавлення батьківських прав.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону та відповідає матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: