АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3678/16 Суддя доповідач Овсяннікова А.І.
Категорія: Спори про відшкодування шкоди завданої майну фізичних або юридичних осіб
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Овсяннікової А.І.

суддів - Бездітко В.М., Коваленко І.П.

при секретарі - Дашковської Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Московського районного суду міста Харкова від 08 грудня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позову зазначає, що 25 грудня 2014 року мала місце дорожньо-транспортна пригода , в якій було пошкоджено його автомобіль марки Opel Omega номер НОМЕР_4, яким він керував. Згідно постанов Московського районного суду міста Харкова від 20 лютого 2015 року від 29 липня 2015 року винним у скоєнні адміністративного правопорушення визнано ОСОБА_1, який керував автомобілем Кіа Cerato, державний номер НОМЕР_2.

Згідно висновку експертного авто товарознавчого дослідження від 18 лютого 2015 року йому завдано матеріальну шкоди -у сумі 11112 грн. 87 коп.

Також ним понесені витрати по сплаті послуг з незалежної оцінки автомобіля - 650 грн. та витрати на правову допомогу - 2000 грн.

Просить стягнути 11112 грн. 87 коп. матеріальної шкоди, 650 грн. витрат по сплаті послуг з незалежної оцінки матеріальної шкоди, 2000 грн. витрат на правову допомогу та судовий збір.

Відповідач в судове засідання не з'явився.

Заочним рішенням Московського районного суду міста Харкова від 08 грудня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 11112 грн.87коп., витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження у розмірі - 650грн.00 коп., витрати на правову допомогу у розмірі - 2000 грн.00 коп. та судовий збір у розмірі - 243грн.60 коп., а всього: 14 006 грн. 47коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить заочне рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Вважає, що розмір шкоди може бути завищеним, оскільки сума матеріальної шкоди хоча і була визначена у експертному висновку, проте експертне дослідження проводилось без його участі та воно не призначено судом у рамках розгляду справи.

Висновок експертного авто-товарознавчого дослідження не є судовою експертизою, тому витрати на його проведення не повинні відшкодовуватися.

На момент скоєння ДТП його цивільно-правова відповідальність була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Україна», тому вимоги ОСОБА_2 мають бути пред'явлені саме до страхової компанії.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга підлягає задоволенню частково.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи 25 грудня 2014 року ОСОБА_1, керуючи автомобілем «Kia Cerato» державний номер НОМЕР_2 по пр. Тракторобудівників в м.Харкові, рухаючись заднім ходом, не впевнився, що це буде безпечним, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем «Opel», державний номер НОМЕР_4, яким керував ОСОБА_2

Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Московського районного суду міста Харкова від 20 лютого 2015року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Згідно висновку авто-товарознавчого дослідження №26 від 18 лютого 2015року вартість завданої матеріальної шкоди ОСОБА_2 внаслідок пошкодження автомобілю склала 11112 грн. 87коп. (а.с. 12-19).

Згідно до вимог ст. 1187 ч. 1,2 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Стягуючи матеріальну шкоду. суд першої інстанції обґрунтовано виходив з тих обставин, що винним у скоєнні ДТП визнано ОСОБА_1; постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності набрала законної сили, розмір відшкодування у сумі 11 112грн. 87коп. визначений спеціалістом і підлягає стягненню з відповідача.

Що стосується заперечень відповідача, що він не повинен відшкодовувати шкоду, оскільки його цивільно- правова відповідальність застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Україна», то колегія виходить з наступного.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 23, 599, 1187 ЦК України факт завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки не пов'язаний з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди.

Дана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року №6-2808цс15 та відповідно до ст. 360 7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Отже, право вибору суб'єкта відшкодування завданої шкоди належить потерпілому, тому стягнення витрат з ОСОБА_1, а не з страхової компанії не суперечить вимогам чинного законодавства.

Що стосується заперечень відповідача щодо суми відшкодування, то колегія зазначає.

Згідно ст. 7, 12 Закону України «Про оцінку майна» оцінка майна проводиться у випадках, встановлених законодавством України, міжнародними угодами, на підставі договору, а також на вимогу однієї з сторін угоди та за згодою сторін.

Проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках: визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом;

Звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності.

Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.

Проведення оцінки матеріальної шкоди, завданої позивачу внаслідок ДТП спеціально уповноваженим суб'єктом - оцінювачем майна передбачено чинним законодавством

Отже, оцінка матеріальної шкоди завданої особі внаслідок ДТП, проведена спеціально уповноваженим суб'єктом - оцінювачем майна у відповідності до вимог чинного законодавства, про що зроблено відповідний висновок.

Посилання ОСОБА_1, що оцінка проведена неналежним експертом, а тому не може бути прийнята судом - безпідставне.

По справі не проводилася експертиза. ОСОБА_2 до пред'явлення позову звернувся до спеціаліста, яким і проведено відповідну оцінку.

Що стосується завищеної, на думку відповідача, суми відшкодування, то колегія виходить з наступного.

Розмір шкоди визначено спеціалістом шляхом фактичного огляду автомобіля.

Зазначені ним пошкодження узгоджуються з зазначеними пошкодженнями в довідці поліції(а.с. 11).

Судом за клопотанням відповідача призначалася судова автотоварознавча експертиза, яка не проведена, оскільки не оплачена відповідачем.

Причиною неоплати(несплати) відповідач зазначає те, що зі слів позивача, автомобіль відремонтовано, а проводити експертизу по матеріалам справи він не згоден.

Отже, сума відшкодування відповідачем не спростована.

Разом з тим, колегія вважає необхідним скасувати рішення суду в частині стягнення 650 грн. за проведення авто товарознавчого дослідження.

Відповідно до вимог ст. 79 ЦПК України до судових витрат відносяться ) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз.

Згідно п.45, 46 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вирішуючи питання про відшкодування витрат, пов'язаних із проведенням судових експертиз, суду необхідно враховувати, що відповідно до статті 15 Закону України від 25 лютого 1994 року № 4038-XII "Про судову експертизу" витрати на проведення судових експертиз науково-дослідними установами Міністерства юстиції України та судово-медичними і судово-психіатричними установами Міністерства охорони здоров'я України відшкодовуються в порядку, передбаченому законодавством.

Після закінчення розгляду справи витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, підлягають розподілу судом на загальних підставах, визначених статтею 88 ЦПК.

Позивачем оплачено 650 грн. не за проведення експертизи, а тому колегія вважає, що ці витрати не відносяться до витрат, визначених ст. 79 ЦПК України.

У зв'язку з цим рішення суду у частині стягнення 650 грн. підлягає скасуванню з відмовою в позові в цій частині.

У зв'язку з відмовою у позові про стягнення цієї суми підлягає зменшенню і загальна сума стягнення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -задовольнити частково.

Заочне рішення Московського районного суду міста Харкова від 08 грудня 2015 року у частині стягнення витрат на проведення експертно- товарознавчого дослідження у сумі 650 грн. - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення витрат на проведення експертно- товарознавчого дослідження у сумі 650 грн. - відмовити.

Зменшити загальний розмір стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 з 14006 грн. 47 коп. (чотирнадцять тисяч шість гривень сорок сім копійок) до 13356 грн. 47 коп. (тринадцять тисяч триста п'ятдесят шість гривень сорок сім копійок).

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді: