Апеляційний суд Житомирської області
Справа №283/2769/15-ц Головуючий у 1-й інст. Ярмоленко В. В.
Категорія 27 Доповідач Якухно О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Якухно О.М.

суддів Коломієць О.С., Жигановської О.С.

з участю секретаря

судового засідання Добровольської Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом Кредитної спілки «Оберіг» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 02 лютого 2016 року,

встановила:

У грудні 2015 року Кредитна спілка «Оберіг» (далі - КС «Оберіг») звернулася з вказаним позовом, в якому просила стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором в сумі 81815,41 грн. Зазначала, що 17 лютого 2014 року між нею та ОСОБА_4 укладено договір споживчого кредиту на суму 50000 грн., який не виконаний в повному обсязі станом на 17.08.2015 року. Інші відповідачі являються поручителями, а тому повинні нести солідарну відповідальність.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 02 лютого 2016 року позов задоволено повністю. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь КС «Оберіг» 81815,41 грн. заборгованості за договором споживчого кредиту № 19к12 від 17.02.2014 року, яка складається з 47622,78 грн. заборгованості по сплаті кредиту та 34192,63 грн. нарахованих процентів за користування кредитом. Стягнуто в дольовому порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь КС «Оберіг» сплачені судові витрати по справі в сумі 1227,22 грн., по 245,44 грн. з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить змінити рішення суду, відмовивши у задоволенні позову про стягнення нарахованих процентів в сумі 34192,63 грн., посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що судом не враховано виконання боржником умов договору щодо сплати процентів, яких сплачено 35735,78 грн., та повторно стягнуто проценти згідно п.3.6 договору, який на його думку лише дублює інші умови договору по сплаті процентів.

Представник відповідача ОСОБА_6 підтримала доводи апеляційної скарги і вважає, що умова договору, за якою нараховані додаткові проценти, не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживача».

Розглянувши справу, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 17.02.2014 року між КС «Оберіг та ОСОБА_4 укладено договір споживчого кредиту №19к12 (далі - Договір), за яким відповідач отримав кошти в сумі 50000 грн. строком на 18 місяців зі сплатою відсотків у розмірі 0,1315 % за один календарний день та частковим погашення кредиту або 48% річних (п.1.6 та 3.4 Договору).

Одночасно, між КС «Оберіг» та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 укладено договір поруки № 19к12, згідно якого поручителі взяли на себе зобов'язання відповідати перед кредитором за виконання позичальником всіх його зобов'язань.

Станом на 17.08.2015 року (останній день сплати кредиту) позичальник не сплатив 47622,78 грн. по тілу кредиту. Крім того, КС «Оберіг» нараховано проценти за користування кредитом в сумі 34192,63 грн.

Висновки суду про існування між сторонами договірних відносин, пов'язаних із договорами кредиту та поруки, та солідарну відповідальність позичальника і поручителів відповідають вимогам ст.ст.526, 527, 553, 611, 612, 1050 1054 ЦК України.

Відповідачем оспорюється нарахування процентів за користування кредитом згідно п.1.6 кредитного договору, а в решті рішення суду не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Згідно п.1.5 Договору сплата кредиту здійснюється щомісяця, у відповідності до графіку розрахунків, який є невід'ємною частиною цього Договору.

Пунктом 1.6 Договору визначено розмір процентної ставки, який залежить від виконання умов Договору.

Так, процентна ставка при дотриманні позичальником графіку розрахунків становить 0,1315% за один календарний день (п.1.6.1); процентна ставка при порушенні позичальником графіку розрахунків від 15 календарних днів становить 0,263% за один календарний день (п.1.6.2); при невиконанні позичальником пп.2б п.2.2.2 Договору, який визначає остаточне погашення отриманого кредиту до 17 серпня 2015 року, становить 0,1315% за один календарний день (п.1.6.3).

Згідно п.3.6 Договору нарахування процентів за Договором згідно пп.1.6.3 здійснюється в останній день дії Договору, за весь період користування кредитними коштами позичальником, та проводиться на фактичну суму залишку кредиту за кожен календарний день дії Договору.

Зарахування сум кредитодавцем здійснюється спочатку на погашення процентів, а потім на погашення основної суми кредиту (п.3.10 Договору).

З графіку сплати кредиту вбачається, що позичальник повинен був щомісячно сплачувати тіло кредиту в сумі 2777,78 грн. та нараховані проценти у відповідних розмірах.

Фактично ОСОБА_4 сплатив 35735,78 грн. процентів за користування кредитом та 2377,22 грн. тіла кредиту, що відповідає доводам апеляційної скарги про розмір сплачених процентів.

Згідно розрахунку заборгованості станом на 17.08.2015 року позивачем сплачено проценти згідно п.1.6.1 Договору в повному обсязі, а борг в сумі 34192,63 грн. додатково нараховано згідно умов п.3.6 Договору на розмір тіла кредиту, що залишився непогашеним із розрахунку 0,1315% за 546 днів прострочення.

За змістом п.1.6.2 Договору нарахування процентів в розмірі 0,263 % здійснюється при несвоєчасному виконанні графіку погашення кредиту, а п.1.6.3 - при невиконання умов договору про остаточне погашення отриманого кредиту.

Отже, КС «Оберг» здійснила нарахування додаткових процентів, виходячи з умов договору.

Згідно із ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч.5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживача» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Оскільки норми ст.18 Закону України «Про захист прав споживача» прямо не встановлюють недійсність правочину з надання споживчого кредиту, Договір від 17.02.2014 року є оспорюваним.

Вимога про визнання недійсним кредитного договору заявлена після ухвалення оскарженого рішення і на час розгляду судом першої інстанції позову про стягнення заборгованості судового рішення, яке набрало законної сили, про недійсність правочину або недійсність п.п.1.3.6 та 3.6 Договору не існувало, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення нарахованих процентів на умовах Договору.

Доводи представника відповідача про те, що наявність судового рішення про стягнення коштів може бути підставою для відмови у задоволенні позову про визнання договору недійсним є помилковими, оскільки у першому вирішується питання про виконання умов договору, а в другому - його дійсність на момент укладення.

Суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст.209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 02 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий Судді