Справа № 464/4600/13 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/783/47/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Я. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бакуса В.Я., Гірник Т.А.,

секретар: Симець В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства «Креді ОСОБА_2» та ОСОБА_3 на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 8 серпня 2013 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Креді ОСОБА_2» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 8 серпня 2013 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 в користь ПАТ «Креді ОСОБА_2» 582366 грн. 54 коп. заборгованості за кредитним договором та 3441 грн. судових витрат. Виконання рішення суду розстрочено на один рік в рівних частинах.

Вказане рішення оскаржили ПАТ «Креді ОСОБА_2» та ОСОБА_3

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 17 грудня 2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено. Апеляційну скаргу ПАТ «Креді ОСОБА_2» задоволено частково. Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 8 серпня 2013 року в частині стягнення заборгованості за кредитним договором та викладено в такій редакції: «стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 в користь ПАТ «Креді ОСОБА_2» 72589 доларів США 57 центів (сімдесят дві тисячі п»ятсот вісімдесят дев»ять доларів США п»ятдесят сім центів) заборгованості за кредитним договором, що є еквівалентно 582 366,54 грн. (п»ятсот вісімдесят дві тисячі триста шістдесят шість гривень пятдесят чотири копійки.»). В решті рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 грудня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Львівської області від 17 грудня 2013 року скасовано та справу направлено на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Креді ОСОБА_2» просить рішення змінити та стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Креді ОСОБА_2» суму заборгованості за кредитним договором №128/07-фр від 02.07.2007 року в розмірі 72589,57 доларів США, що є еквівалентом 582366,54 грн. без застосування розстрочки виконання рішення суду. Вважають рішення таким, що винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом не враховано факт отримання відповідачем кредитних коштів в іноземній валюті. Також, посилається на те, що надання відповідачам розстрочки не обговорювалося під час судового засідання, а тому позивач не зміг заперечити підстави надання розстрочки. Стверджує, що судом не проаналізовано фінансові показники відповідачів, відомостей про усі активи суд не мав. У матеріалах справи такі відомості відсутні, а тому, вважає, що суд без будь-яких доказів про матеріальний стан відповідачів надав розстрочку виконання рішення суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Вважає, що рішення прийняте при неповному з'ясуванні обставин що мають значення для справи, порушенні норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що судом порушено ряд норм процесуального права, зокрема, щодо рівності права подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та щодо сприяння судом всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, на подання зустрічного позову, тощо. Зазначає, що у поданих позивачем матеріалах фактично відсутній належний розрахунок боргу. Щодо наданого розрахунку, то вважає, що такий відображає певні суми, які, крім розрахунку пені не підтверджені ні доказами, ні розрахунками і характеризують припущення позивача. Свій розрахунок вважає вірним та за таким суми нарахувань та сплати зовсім інші ніж ті, на які посилається банк. Посилається на те, що позивачем у підтвердження своїх позовних вимог надано неякісну (нечітку) копію договору поруки від 2.07.2007 року. Стверджує, що ОСОБА_4, подаючи заяву про призначення почеркознавчої експертизи, заявила, що договір поруки не підписувала. Вважає, що суд встановив факти щодо строку виконання зобов'язання за кредитним договором, які не відповідають обставинам справи. На думку апелянта, суд неправильно застосував норми матеріального та процесуального права щодо обчислення та сплати пені боржником, який прострочив виконання грошового зобов'язання, оскільки визначення в кредитному договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, однак унеможливлює застосування облікової ставки НБУ для обчислення пені за порушення виконання грошового зобов'язання, визначеного іноземній валюті. Крім цього, судом не враховано неможливість нарахування відсотків Банком за певні періоди, натомість можливість нарахування лише сум передбачених ст. 625 ЦК України. В матеріалах справи відсутні дані про те, що позивач є правонаступником Банку у якому він брав кредит АТ «Індустріально експортний банк».

В судове засідання особи, що беруть участь у справі (їх представники) не зявилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності (відсутності їх представників), зважаючи на те, що особи які беруть участь у справі повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України та те, що від представника позивача до суду надійшло письмове клопотання про розгляд справи у відсутності їх представника.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з таких підстав.

Як вбачається із змісту оскаржуваного рішення суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 526, 530, 536, 554, 611, 625, 1048-1050, 1054, 1056-1 ЦК України, ст. 217 ЦПК України та вказуючи про задоволення позову та стягнення солідарно з відповідачів в користь позивача 582366 грн. 54 коп. заборгованості за кредитним договором та 3441 грн. судових витрат, а також зазначаючи, що виконання рішення суду розстрочено на один рік в рівних частинах, зазначав про таке. Судом першої інстанції встановлено, що 2.07.2007 року між АТ «Індустріально-експортний банк», правонаступником якого є позивач та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №128/07-Ф, згідно якого банк надав відповідачу грошові кошти у сумі 80 тис. доларів США, строком до 30.06.2017 року зі сплатою 12,8 % річних, а відповідач зобовязався повертати кредит у вказаний строк із сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідно до договору про внесення змін та доповнень №1 від 10.12.2009 року строк користування кредитом продовжено до 1.08.2031 року. Позивач належним чином виконав умови договору надавши вказаному відповідачу кошти. В забезпечення виконання зобовязань згідно договору кредиту 2.07.2007 року між згаданим банком та відповідачем ОСОБА_4 був укладений договір поруки, за яким вказана особа зобовязалась відповідати перед банком за належне виконання ОСОБА_3 своїх зобовязань за кредитним договором від 2.07.2007 року №128/07-ф. Зважаючи на те, що вимога банком про погашення заборгованості по кредитному договору надсилалась та отримана відповідачами, однак така не виконана; розмір заборгованості станом на 10.06.2013 року складає 72859,57 доларів США, що еквівалентно 582366,54 грн., з них 64216,04 доларів США (екв. 513278,81 грн.) заборгованість за простроченим кредитом; 7371,84 долари США (екв. 58923,12 грн.) заборгованість за простроченими відсотками; 1271,69 доларів США (екв. 10164,62 грн.) пеня; те, що відповідачем ОСОБА_3 не представлено суду іншого розрахунку заборгованості за кредитним договором та не доведено неправильності розрахунку здійсненого позивачем; те, що ОСОБА_3 прострочив погашення поточних платежів по кредиту та нарахованих відсотків, не повернув отриманий кредит, не виконавши взятих за договором зобовязань і такі зобовязання не виконані поручителем; те, що відповідачі несуть солідарну відповідальність перед кредитором за виконання зобовязань передбачених договором кредиту, судом вирішено стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача 582366,54 грн. Також, судом зазначено про те що не може бути правовою підставою відмови в позові до ОСОБА_4, яка заперечує проти підписання договору поруки, оскільки з цих підстав договір не оспорений, відтак зобовязання по ньому підлягають виконанню. Також, суд вважав, що виконання рішення слід розстрочити на один рік в рівних частинах враховуючи матеріальне становище відповідачів та розмір суми заборгованості (понад пів мільйона гривень). При цьому судом враховано що ОСОБА_3 тимчасово не працює, доходи сімї суттєво змінились в порівнянні з 2007 роком, має на утриманні малолітню дитину, дружина перебуває у стані вагітності; щодо ОСОБА_4, то така, також, не працює, є пенсіонеркою. Відтак, на думку суду, для відповідачів в силу обєктивних обставин, обумовлених фінансово-економічною кризою, відсутністю майнової спроможності на даний час повернути банківський кредит, є нереальним сплатити означену суму боргу.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду в повній мірі не відповідають обставинам справи та вимогам закону, ряд обставини, які суд вважав встановленими не доведено, доводи ж апеляційних скарг слід вважати частково обґрунтованими.

Що стосується позову банку в частині вимог до ОСОБА_3.

Як встановлено судом першої інстанції, вбачається із матеріалів справи та сторонами не оспорювалось, дійсно 2.07.2007 року між АТ «Індустріально-експортний банк», правонаступником якого є позивач та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №128/07-Ф, згідно якого банк надав вказаному відповідачу грошові кошти у сумі 80 тис. доларів США, строком до 30.06.2017 року зі сплатою 12,8 % річних, а відповідач зобовязався повертати кредит у вказаний строк із сплатою відсотків за користування кредитом (кредитний договір Т.1 а.с. 7-12, витяг статуту позивача де зазначено про те, що позивач є правонаступником АТ «Індустріально-експортний банк» Т.2 а.с. 131-133). Відповідно до договору про внесення змін та доповнень №1 від 10.12.2009 року до договору кредиту №128/07-ф, було внесено ряд змін до умов договору, серед яких, зокрема і продовження строку користування кредитом до 1.08.2031 року, а також зокрема, і було змінено порядок погашення кредиту та встановлено що позичальник повертає кредит Банку, щомісячно в термін до 15 числа місяця наступного за розрахунковим, згідно графіку погашення заборгованості за кредитним договором (додаток №1 до цього договору, який є невідємною частиною цього договору (Т.1 а.с. 13-28).

Як вбачається із змісту розрахунків заборгованості за договором кредиту, даних про рух коштів на рахунку (Т.1 а.с. 6, 90-114, 117, 130-155 Т.2 а.с. 33-36, 134-137, 171-252, Т.3 а.с. 1-40), відповідач ОСОБА_3 з часу укладення договору кредиту не в порядку передбаченому договором з певними затримками сплачував періодичні платежі передбачені договором кредиту (згодом із внесеними до нього змінами), однак сплачуючи суми, передбачені договором сплачував теж і заборгованість, що виникала та договір продовжував діяти. Однак після сплати останнього платежу 15.06.2012 року відповідач фактично припинив виконання умов договору щодо здійснення повернення кредиту та оплати відсотків за користування ним та передбачених штрафних санкцій.

Відповідно до змісту п. 4.4 Кредитного договору, до якого зміни не вносились договором від 10.12.2009 року, у випадку невиконання позичальником зобовязань, визначених п.п. 3.3.2-3.3.10 цього Договору (у яких йдеться про необхідність належного виконання умов договору, зокрема, щодо повернення суми кредиту та сплати відсотків за користування ним), протягом більше 15 днів, термін надання Кредиту вважається таким, що закінчився та, відповідно, Позичальник зобовязаний погасити Кредит в повній сумі та сплатити відсотки за фактичний час використання Кредиту та нараховані штрафні санкції.

Колегія суддів вважає, що вказаний пункт Договору свідчить про те, що у випадку недотримання умов договору позичальником протягом більше 15 днів термін надання кредиту автоматично закінчується та позичальник повинен достроково повернути усю суму кредиту, нараховані відсотки та сплатити відповідні штрафні санкції.

Даний пункт вказує на те, що необхідності у надсиланні додаткових вимог про погашення кредиту достроково у випадку неналежного виконання зобовязань у Банку, немає.

Незважаючи на вимоги вказаного пункту договору Банком була надіслано вимогу про погашення кредиту достроково та сплати відсотків та штрафних санкцій за договором станом на 22.11.2012 року, зокрема, і позичальнику 23.11.2012 року та така ним отримана 3.12.2012 року (а.с. 38-39).

Незважаючи на вказаний пункт договору та надіслану вимогу, позичальником, відповідачем ОСОБА_3 кредит не повернуто та нараховані відсотки за користування таким не сплачено.

Зважаючи на наведене, а саме вказаний пункт договору, вимоги ст.ст. 525, 530, 625 ЦК України, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_3 на користь банку підлягає стягненню заборгованість за договором кредиту, що складається із: 64216,04 долари США заборгованість за тілом кредиту (гривневий еквівалент за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 17.04.2013 року складає 513086,16 грн.); 1389,78 доларів США заборгованість за відсотками за користування кредитом (гривневий еквівалент за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 17.04.2013 року складає 11104,34грн.) та 228,43 грн. пені, у розмірі, що нарахований станом на 31.07.2012 року.

Так, з наведеного вбачається, що останнім платежем на виконання умов договору був платіж здійснений 15.06.2012 року, наступним повинен був бути 15.07.2012 року. Оскільки такий не здійснено, термін надання кредиту автоматично закінчився 30.07.2012 року. Станом на вказане число розмір заборгованості становив 64216,04 долари США заборгованість за тілом кредиту; 1389,78 доларів США заборгованість за відсотками за користування кредитом та 228,43 грн. пені розрахованої на вказану дату за курсом долара на час звернення до суду позивача з вимогами.

Що стосується стягнення пені, то така підлягає нарахуванню та стягненню у гривнях з врахуванням такого.

Згідно ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання ( ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін ( ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань").

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При цьому ст. 4 зазначеного Закону встановлено, що розмір пені не повинен перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

Виходячи із того, розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, тобто встановлення максимального розміру пені повязано з розміром облікової ставки Національного банку України, а чинним законодавством України Національному банку України не надано повноважень на встановлення облікової для іноземної валюти, то колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що пеня має розраховуватись лише у грошовій одиниці України гривні.

При цьому суд бере до уваги розрахунок здійснений Банком та не враховує розрахунок, здійснений відповідачем (Т.2 а.с. 1-32), оскільки як вбачається із поданого відповідачем розрахунку такий здійснено не у відповідності до умов договору та задаючи невірну кількість днів необхідних для визначення суми заборгованості, що спростовано: по-перше змістом розрахунків заборгованості за договором кредиту, даних про рух коштів на рахунку наданих Банком (Т.1 а.с. 6, 90-114, 117, 130-155 Т.2 а.с. 33-36, 134-137, 171-252, Т.3 а.с. 1-40), зокрема детальним розрахунком, на спростування розрахунку відповідача (Т.2 а.с. 33-36). По-друге, як вбачається із матеріалів справи відповідачем протягом 5 років виконання умов договору, такі виконувались відповідно до даних про заборгованість за кредитним договором наданим банком та така відповідачем не оспорювалась. Жодних вимог до банку з цього приводу відповідач не предявляв, спорів з приводу неналежного нарахування відсотків, штрафних санкцій, розподілу платежів повернення кредиту не виникало та судами такі не розглядались. Крім цього, колегія суддів зважає і на факт ухилення відповідача від проведення експертизи, а саме ним не було оплачено кошти необхідні для її проведення. Вказане підтверджується фактичним ухиленням відповідача від отримання поштової кореспонденції із суду та експертної установи, як за місцем проживання, так і за місцем роботи, а крім цього відповідач ухилявся від отримання інформації про проведення експертизи і не отримуючи телефоні дзвінки від секретаря судових засідань за наданим ним особисто телефоном. Крім цього, відповідач не повідомляв суд про зміну місця його проживання. Реєстрація відповідача з часу відкриття провадження та адреса надана ним для отримання кореспонденції залишилися незмінними згідно даних реєстраційної служби (адреса надана ним у заявах, дані про реєстрацію місця проживання відповідача, надані ним дані про місце роботи, заява про надання телефонного номеру для отримання інформації Т.1 а.с. 12, 29, 30, 40-41, 63 «а», 61, 68, 76, 78, 88, 122, 123, 129, 159, 162-163, 164-166, 184, 203-205 Т.2 а.с. 1, 62, 72, 82, 89, 128, 140 Т.3 а.с. 72, 79, 83).

Перевірка вказаних обставин здійснена, також, і на виконання, в порядку ч.4 ст. 338 ЦПК України, ухвали Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3.12.2014 року (Т.2 а.с. 104-106). На виконання ухвали суду касаційної інстанції судом апеляційної інстанції, також, перевірено стан розгляду справ за позовами ОСОБА_4 до ОСОБА_3 та ПАТ «Креді ОСОБА_2» про визнання договору поруки неукладеним, а також про припинення поруки та зясовано те, що перший із згаданих позовів залишено без розгляду, а за іншим позовом провадження у справі закрито.

Зважаючи на вказане, а також на те, що кредитні кошти були отримані відповідачем у доларах США, нарахування відсотків здійснюється, відповідно до умов договору, також, у вказаній валюті, тому стягнення непогашеного кредиту і відсотків у гривнях, що здійснив суд першої інстанції, а також стягнення розміру заборгованості станом на 10.06.2013 року слід вважати невірним.

Доводи Банку про те, що п. 4.4 не свідчить, що термін надання Кредиту закінчився, оскільки у іншому реченні вказаного пункту вказано про те, що дія договору припиняється після повного погашення заборгованості позичальника за цим договором, а також п. 8.7 договору вказує про те, що договір діє до остаточного виконання сторонами взятих на себе зобовязань, колегія суддів не вважає обґрунтованими та такими, що спростовують висновок про необхідність стягнення суми боргу станом на 31.07.2012 року. Так, вказані представниками банку умови договору стосуються питання повернення кредитних коштів. Тобто дані умови стосуються питання повернення кредитних коштів, попередня ж умова п. 4.4 договору вказує на те, що нарахування відсотків та штрафних санкцій не здійснюється в порядку передбаченому умовами договору та особа повинна повернути кредитні кошти достроково у повному обсязі, а порядок повернення таких частинами знову ж припиняється. Пункти договору, які вказують про дію договору до повного виконання зобовязань не можуть свідчити про необхідність виконання позичальником умов щодо сплати відсотків та штрафних санкцій відповідно до умов договору, однак натомість покладати на нього додатково обовязок про повернення кредиту у повному обсязі достроково. Так, після закінчення терміну кредиту повернення такого частинами, і відповідне нарахування відсотків з врахуванням погашення припиняється.

До вказаних правовідносин слід застосовувати ст. 625 ЦК України, відповідно до змісту якої звичайно ж боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Також, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається із матеріалів справи та позивачем не спростовано жодного розміру процентів, необхідних до сплати після закінчення терміну надання кредиту договором встановлено не було та про стягнення таких банк не звертався, натомість після закінчення терміну кредиту 31.07.2012 року банком продовжували нараховуватись відсотки за ставкою, що була чинною під час терміну дії договору та відповідно до графіку, який втратив свою чинність, що слід вважати безпідставним.

Вказане не позбавляє права банку на звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів передбачених ст. 625 ЦК України.

Що стосується вирішення судом питання про розстрочення рішення суду, то, на думку колегії суддів, доводи банку про безпідставність рішення у цій частині слід вважати обґрунтованими, оскільки як вбачається із матеріалів справи вказане питання судом першої інстанції до ухвалення рішення на обговорення сторін не ставилось та сторони з цього приводу не надавали жодних пояснень, доводів, заперечень, тощо, що слід вважати порушення вимог процесуального закону щодо вирішення вказаного питання. Таке здійснено фактично з ініціативи самого суду.

Крім цього, що стосується наведених мотивів для здійснення розстрочення, то, на думку колегії суддів, такі не слід вважати доведеними належними доказами. Так, що стосується доводів про тимчасову непрацездатність ОСОБА_3, то вказане спростовується зокрема наказом про відрядження його як директора ТзОВ НВЦ «Відродження» у період з 28.03.2013 року по 3.04.2013 року (Т.1 а.с. 63 «а»), що вказує на його місце праці. Жодних даних про доходи його сімї, а тим більше про зменшення доходів у матеріалах справи, немає. Решта ж обставин наведених судом у даній справі не свідчать про необхідність розстрочення виконання рішення суду, зокрема, в частині стягнення суми із відповідача ОСОБА_3

Додатково слід вказати про належне повідомлення відповідача ОСОБА_3 про час та місце судового розгляду. Так відповідач належним чином повідомлявся про час та місце судового розгляду, за відомими та наявними у матеріалах справи адресами: місця його проживання, що зареєстроване у встановленому законом порядку та адреса якого надана ним для отримання кореспонденції; роботи; також відповідач повідомлявся за наданим ним особисто для отримання інформації номером телефону (адреса надана ним у заявах, дані про реєстрацію місця проживання відповідача, надані ним дані про місце роботи, заява про надання телефонного номеру для отримання інформації Т.1 а.с. 12, 29, 30, 40-41, 63 «а», 61, 68, 76, 78, 88, 122, 123, 129, 159, 162-163, 164-166, 184, 203-205 Т.2 а.с. 1, 62, 72, 82, 89, 128, 140 Т.3 а.с. 72, 79, 83). Жодних заяв ним з приводу зміни адреси для листування, зміни місця проживання, номеру телефону для отримання інформації, тимчасової відсутності, тощо ним, протягом тривалого розгляду справи, надано не було. Крім цього, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини «…сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження …», зокрема, зміст п. 27 рішення у справі "ОСОБА_5 проти України" (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02 від 26 квітня 2007 року.

Решта доводів скарги відповідача не слід вважати обґрунтованими та такими, що спростовують наведені висновки.

Враховуючи вказане рішення Сихівського районного суду м.Львова від 8 серпня 2013 року слід скасувати та ухвалити нове рішення яким позов ПАТ «Креді ОСОБА_2» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором кредиту, що складається із: 64216,04 долари США заборгованість за тілом кредиту (гривневий еквівалент за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 17.04.2013 року складає 513086,16 грн.); 1389,78 доларів США заборгованість за відсотками за користування кредитом (гривневий еквівалент за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 17.04.2013 року складає 11104,34грн.) та 228,43 грн. пені. В задоволенні решти позову слід відмовити.

Відповідно до задоволених позовних вимог, вимог апеляційних скарг та касаційної скарги слід стягнути судові витрати.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п. 2-4, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

в и р і ш и л а :

апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Креді ОСОБА_2» та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 8 серпня 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення яким позов Публічного акціонерного товариства «Креді ОСОБА_2» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Креді ОСОБА_2» заборгованість за договором кредиту, що складається із: 64216,04 долари США заборгованість за тілом кредиту (гривневий еквівалент за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 17.04.2013 року складає 513086,16 грн.); 1389,78 доларів США заборгованість за відсотками за користування кредитом (гривневий еквівалент за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 17.04.2013 року складає 11104,34грн.) та 228,43 грн. пені.

В задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Креді ОСОБА_2» 3441 грн. судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Креді ОСОБА_2» на користь ОСОБА_3 2557,8 грн. судового збору сплаченого ним за подання касаційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді : В.Я. Бакус

ОСОБА_6