Справа № 404/148/16-ц
Номер провадження 2/404/1009/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2016 року Кіровський районний суд міста Кіровограда

в складі: головуючого судді Кулінка Л.Д.

за участю секретаря Муравйової С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1, до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Кіровоградської міської ради, Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, про визнання права на реєстрацію права власності на земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання за ОСОБА_1 права на реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 1952,8 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), та ведення особистого підсобного господарства, яка розташована в АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача, ОСОБА_5. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу спадкового майна увійшли житловий будинок, що знаходится за адресою: АДРЕСА_1, а також присадибна земельна ділнка, на якій розташований вищевказаний будинок. ОСОБА_1 31.05.2012 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, як спадкоємець першої черги, на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами. Зазначений будинок належав матері позивача на підставі договору купівлі-продажу від 07.07.2003 року. ОСОБА_5 07.07.2003 року купила у відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 земельну ділянку, яка розташована за вищевказаною адресою. За життя мати повинна була зареєструвати договір купівлі-продажу земельної ділянки у Кіровоградській міській раді, але не зробила цього, тому і державний макт на право привтаної власності на землю на її ім'я не виготовлено. Право власносі на спірну земельну ділянку зареєстроване за відповідачами. Приватним нотаріусом 31.05.2012 року відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку. В зв'язку з чим, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та наполягала на їх задоволеннію.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечили та просили відмовити в задоволенні позову, про що надали суду відповідні письмові заперечення (вх. № 20902 від 01.07.2016 року, а.с. 112-114, 152-154). В обґрунтування заперечнь зазначено, що враховуючи відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, належним відповідачем по справі є приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу Потьомкіна І.А. Оскільки позивач повинен був, отримавши відмову нотаріус, оскаржти її на підставі статті Закону України «Про нотаріат». Враховуючи що ОСОБА_1 не оскаржений вищевказаний акт, а трирічний термін звернення до суду сплив, таким чином до позовної заяви слід застосувати статтю 72 Цивільного процесуального кодексу України, так як позивач втратив право на вчинення процесуальних дій у зв'язку із закінченням строку, встановленого законом на звернення до суду. Крім того, спір між сторонами по даній справі розглядався в Кіровському районному суді м. Кіровограда. Право власності відповідачів на спірну земельну ділянку на даний час не припинено. В зв'язку з чим, преставник відповодіча позовні вимоги вважає необгрунтованими.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19.07.2016 року, за клопотанням позивача залучено до участі у справі в якості співвідповідачів Кіровоградську міську раду та Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (а.с. 119).

Представник відповідача Кіровградської міської ради в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив та просив відмовити в задоволенні позову, оскільки Кіровоградська міська рада не є органом, який би сприяв в реалізації права власності на спірну земельну ділянку. Станом на 2002 рік дана земельна ділянка не перебуває в комунальній власності, а тому Кіровоградська міська рада не є належним відповідачем. Представник відповідача вважає, що позивачем не вірно обрано спосіб захисту, оскільки зважаючи на рішення апеляційного суду Кіровоградської області земельна ділянка не входила до складу спадкового майна. На даний час нерухоме майно зареєстроване за іншими особами. Стаття 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» встановлює підстави для реєстрації, зокрема, рішення суду або свідоцтво про право власності, якого у ОСОБА_1 немає. Вважає, що позивач повинен був звертатися до суду в порядку статті 120 Земельного кодексу України.

Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чном, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 128, 142). Подав до суду клопотання (вх. № 27682 від 30.08.2016 року) про розгляд справи без участі представника Управління (а.с. 146).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача ОСОБА_2, представника відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та представника Кіровоградської міської ради, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке.

Між ОСОБА_2, ОСОБА_3 (далі - продавці) та ОСОБА_5 (далі - покупець) 07.07.2003 року укладено договір купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградского міського нотаріального округу Левицькою В.В. та зареєстрований за № 1306 (а.с. 8). За умовами вищевказаного договору продавці продали, а покупець купила земельну ділянку площею 1952,8 кв.м., яка розташована в АДРЕСА_1.

Згідно держаного акту на право приватної власності а землю, серії НОМЕР_1, виданого Кіровоградською міською радою 15.05.2001 року, земельна ділянка площею 1952, кв.м. на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 11).

За повідомленням Управління Держземагенства у Кіровоградському районі Кіровоградської області від 03.10.2014 року № 766/05/11-14, в архіві управління, другий примірник державного акту на право власності на земельну ділянку на ім'я ОСОБА_3 та який зареєстрований за № 9407, відсутній (а.с. 92) та надано копію з Книги реєстрації громаядан, яким безоплатно передано земельні ділянки у приватну власність, в якій зроблено відповідний запис (а.с. 93-94).

Згідно свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_2 від 16.06.2011 року, виданого Міським відділом по державній реєстрації смертей Головного управління юстиції у Кіровградскій області, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 1514 (а.с. 6, 33).

Проте, ОСОБА_5 за життя не було зареєстроване право власності на вищевказану земельну ділянку відповідно до вимог статті 125 Земельного кодекс України.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07.02.2012 року встановлено факт, що ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 є матір'ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 47).

Після смерті матері позивача відкрилася спадщина на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 31.05.2012 року, посвідчене приватним нотаріусом Кіровоградского міського нотаріального округу Потьомкіна І.А. та зареєстроване в реєстрі за № 1249, згідно якого спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Разом з тим, позивач звернувся до приватного нотаріусу Кіровоградского міського нотаріального округу ОСОБА_6 з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину від 31.05.2012 року, зокрема, на земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1 (а.с. 58).

Проте, постановою приватного нотаріуса Кіровоградского міського нотаріального округу Потьомкіна І.А. 31.05.2012 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, у зв'язку з відсутністю документа, що посвідчує право власності померої ОСОБА_5 на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, оскільки померла ОСОБА_5 перехід права власності на земельну ділянку за вищевказаною адресою на підставі цивільно-правової угоди у визначеному законом органі (як це передбачено Земельним кодексом України) не зареєструвала і державни акт на право власності на вказану земельну ділянку на своє ім'я не отримала (а.с. 7).

ОСОБА_1 звертався до суду з позовом до Кіровоградської міської ради, управління Держкомзему у м. Кіровограді Кіровоградської області, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, визнання недійсним та скасування державного атку про право власності на земельну ділянку.

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської обасті від 19.03.2013 року скасовано рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07.11.2012 року. В позові ОСОБА_1 до Кіровоградської міської ради, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Управління Держкомзему у м. Кіровограді Кіровоградської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування, визнання недійсним та скасування державного акту про право власності на земельну ділянку, відмовлено (а.с. 115-116).

Вищевказане рішення залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.11.2013 року (а.с. 105-106, 150-151).

Рішення Апеляційного суду Кіровоградської обасті від 19.03.2013 року мотивоване тим, що за свого життя, мати позивача не набула права власності на земельну ділянку, оскільки не виконала вимог щодо її державної реєстрації (стаття 125 Земельного кодексу України). Тому земельна ділянка, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 не входить згідно статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини ОСОБА_5, а позивачем обраний неправильний спосіб захисту свого права. Також судовм рішенням встановлено, позов спрямовано на припинення права власності на земельну ділянку осіб, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та визнання такого права за позивачем. Перелік підстав припинення права власності передбачений статтею 346 Цивільного кодексу України. Тому ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право яких оспорюєтья мають бти належними відповідачами у справі.

За змістом статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадковим правом регулюються суспільні відносини правонаступництва, тобто наступництва одних суб'єктів цивільного права - фізичних, юридичних осіб, держави, територіальної громади та інших учасників, визначених у статтею 2 Цивільного кодексу України (спадкоємців) в правах та обов'язках фізичної особи, яка померла (спадкодавця). Об'єктом спадкового наступництва є спадщина (спадкове майно, спадкова маса), тобто вся сукупність прав та обов'язків спадкодавця, в яких він перебував на момент своєї смерті і які за своєю правовою природою не є невіддільними від особи їх носія і здатні перейти до інших осіб.

Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За загальним правилом до спадкоємців переходять права та обов'язки спадкодавця у тому ж вигляді, в якому вони йому належали. Водночас в деяких випадках законодавством можуть встановлюватися обмеження щодо кількості і складу майна, яке переходить до спадкоємців.

При визначенні обсягу спадщини слід виходити з презумпції того, що права та обов'язки, суб'єктом яких був спадкодавець на час відкриття спадщини, переходять до його спадкоємців. Спростування цієї презумпції можливе лише у випадках, коли права та обов'язки є нерозривно пов'язаними з особою спадкодавця. Перелік таких прав та обов'язків, зазначених у пунктах 1 - 5 статті 1219 Цивільного кодексу України, є відкритим.

Так, за приписом статті 1219 Цивільного кодексу України не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об'єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов'язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Згідно статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частини 1 статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Стаття 1225 Цивільного кодексу України визначає особливості спадкування прав на земельну ділянку. Основним її змістом є те, що успадкування земельних ділянок здійснюється на загальних підставах. Це означає, з однієї сторони, поширення на цей вид майна загальних засад і правил, що регулюють умови і порядок спадкування, а з іншої - відсутність спеціальних дозволів органів державної влади та місцевого самоврядування на одержання земельних ділянок у спадщину.

На спадкоємців, які на будь-яких інших набувачів земельної ділянки, покладається обов'язок щодо збереження цільового призначення успадкованої земельної ділянки, що зазначається у правовстановлювальному документі власника-спадкодавця - Державному акті про право власності на землю.

Відповідно до статті 126 Земельного кодексу України, документом, що посвідчує право власності в земельну ділянку є Державний акт про право власності на земельну ділянку.

За життя ОСОБА_5 не отримала на своє ім'я Державний акт про право власності на спірну земельну ділянку. Таким чином на час розгляду справи право власності на земельну ділянку, яка розташована по АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Згідно частини 2 та 3 статті 1225 Цивільного кодексу України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Таким чином, частини 2 та 3 вищевказаної статті визначають юридичну долю земельної ділянки, на якій розташований успадкований житловий будинок, інші будівлі та споруди. Цивільний кодекс України виходить з принципу "земля слідує долі розташованій на ній будівлі". В силу цього принципу до спадкоємців житлового будинку, інших будівель і споруд переходить одночасно право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розташовані, а також право власності або право користування тією частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інше не передбачено заповітом.

Вид і обсяг речового права на земельну ділянку залежить від того, на якому праві остання належала спадкодавцеві. При цьому, якщо спадкодавець мав лише право використання ділянки це право не може бути успадковане, адже до складу спадщини входить лише право власності на ділянку (частина 1 статті 1225 Цивільного кодексу України), а тому справедливим буде твердження, що воно не включається до спадкової маси, а переходить до спадкоємця понад спадщину.

Отже, перехід у спадщину будівлі або споруди можливий лише із одночасним успадкуванням земельної ділянки, яка функціонально забезпечує даний об'єкт, або із одночасним переходом права користування (оренди) цієї ділянки або відповідної її частини.

Разом з тим, частиною 1 статті 120 Земельного Кодексу України визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина 2 статті 120 Земельного кодексу України).

Положення статті 120 Земельного кодексу України спрямовані на впровадження принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та об'єктів нерухомості, які на ній розташовані. Цей принцип випливає із самої природи речей: незалежно від того, хто власником земельної ділянки, фактично володіє, користується і навіть розпоряджається ділянкою той, кому належить право власності на відповідний будинок, будівлю або споруду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, позивач реалізував своє право на звернення до суду з позовом керуючись, зокрема, частиною 1 статті 1225 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Цивільно-правовий захист - це система активних заходів, які застосовуються суб'єктом цивільного права, компетентними державними чи іншими органами, спрямованими на усунення порушень цивільного права чи інтересу, покладення виконання обов'язку по відновленню порушеного права на порушника. Під способом захисту цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений статтею 16 Цивільного кодексу України.

Зі змісту вказаної норми закону власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, передбаченим законом або договором, а тому наведене унеможливлює вирішення справи у спосіб, обраний позивачем.

Суд погоджується з доводами представника відповідача - Кіровоградської міської ради, що позивачем невірно обрано спосіб захисту, оскільки на час розгляду справи право власності на спірну земельну ділянку зареєстроване за іншими особами, а тому позивач повинен звернутися до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку.

За таких обставин, суд вважає за необхідне, в задоволенні позовних вимог відмовити.

Судові витрати по справі вважати по фактично понесеними позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 120, 125, 126 Земельного кодексу України, ст.ст. 15, 16, 1216, 1218, 1219, 1225, 1261, 1268 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 15, 57-61, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1, до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Кіровоградської міської ради, Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, про визнання права на реєстрацію права власності на земельну ділянку, відмовити в повному обсязі.

Судові витрати залишити по фактично понесеним позивачем.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Кіровського Л. Д. Кулінка

районного суду

м.Кіровограда