АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1429/16 Справа № 180/2911/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Рудь В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Ткаченко І.Ю., Повєткіна В.В.

при секретарі: Назаренко А.С.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Автоград», третя особа Виконком Марганецької міської ради, про визнання дій неправомірними та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Автоград», третя особа Виконком Марганецької міської ради, про визнання дій неправомірними та стягнення моральної шкоди(а.с.1-3).

Позивач зазначав, що 28.07.2015 року о 8 год.28 хв. Товариством з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Автоград» йому відмовлено у безкоштовному проїзді на маршруті «Кільцевий А» на автобусі №АЕ 1221 АА на зупинці «Держбуд», що підтверджується актом.

Він, ОСОБА_2, прирівняний до інвалідів війни ІІ групи (посвідчення Є №018102 від 16.11.2012 року), є громадянином, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії(посвідчення А №053746 від 12.02.1997 року), інвалідом ІІ групи.

Посилаючись на порушення відповідачем його права на безкоштовний проїзд та порушення вимог ст.38-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів», п.7 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», пункт 15 ст.20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ОСОБА_2 просив визнати неправомірними дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Автоград» при відмові йому у пільговому перевезенні; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Автоград» моральну шкоду у розмірі 10000 грн.

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Автоград», третя особа Виконком Марганецької міської ради, про визнання дій неправомірними та стягнення моральної шкоди(а.с.10-12).

Позивач зазначав, що 28.07.2015 року о 8 год.45 хв. Товариством з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Автоград» відмовлено йому у безкоштовному проїзді на маршруті «Кільцевий А» на автобусі №АЕ 9822 АА на зупинці «Держбуд», що підтверджується актом.

Він, ОСОБА_3, є громадянином, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи ІІ категорії(посвідчення А №226862 від 09.02.2011 року).

Посилаючись на порушення відповідачем його права на безкоштовний проїзд та порушення вимог пункту 15 ст.20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ОСОБА_3 просив визнати неправомірними дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Автоград» при відмові йому у пільговому перевезенні; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Автоград» моральну шкоду у розмірі 10000 грн.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено(а.с.116-118).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3 просять рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення заявлених вимог, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права(а.с.124-129).

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно ст.ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

За правилами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.38-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів» інваліди мають право на безоплатний проїзд у пасажирському міському транспорті, а також всіма видами приміського транспорту. Пільгове перевезення інвалідів здійснюють усі підприємства транспорту незалежно від форми власності та підпорядкування відповідно до Закону України "Про транспорт". Звуження змісту та обсягу права осіб з інвалідністю на пільговий проїзд транспортом не допускається.

За змістом п.7 ст.13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» інвалідам війни та прирівняним до них особам надаються такі пільги: безплатний проїзд усіма видами міського пасажирського транспорту, автомобільним транспортом загального користування в сільській місцевості, а також залізничним і водним транспортом приміського сполучення та автобусами приміських і міжміських маршрутів, у тому числі внутрірайонних, внутрі- та міжобласних незалежно від відстані та місця проживання. Це право поширюється і на особу, яка супроводжує інваліда I групи.

Згідно до п.15 ст.20 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 1 (пункт 1 статті 14), надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги: безплатне користування всіма видами міського та приміського транспорту (крім таксі, в яких число посадочних місць для пасажирів не більше 9) на території України.

Статтею 37 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування. Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом. Безпідставна відмова від пільгового перевезення тягне за собою відповідальність згідно із законом.

По справі встановлено, що позивач ОСОБА_2 є інвалідом 2 групи, що підтверджується довідкою МСЕК серія 10 ААБ № 007886, виданою 12.11.2012 року(а.с.6), і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, що підтверджується посвідченням Серії Є № 018102, виданим 16.11.2012 року (а.с.5). Також ОСОБА_2 є громадянином, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії, що підтверджується посвідченням Серії А № 053746, виданим 12.02.1997 року(а.с.5).

Обгрунтовуючи позовні вимоги щодо відмови у безкоштовному проїзді на маршруті «Кільцевий А» на автобусі №АЕ 1221 АА на зупинці «Держбуд», як на доказ в підтвердження доводів ОСОБА_2 посилався на акт від 28 липня 2015 року.

За змістом акта від 28.07.2015 року, складеного ОСОБА_2, ОСОБА_4, завідувачем відділу управління праці та соціального захисту населення ОСОБА_5, 28.07.2015 року автоперевізник «Автоград» на автобусі на маршруті «Кільцевий А» за номером АЕ 1221 АА о 8-28 годині на зупинці «Держбуд» відмовив в безоплатному перевезенні наступним громадянам пільгових категорій: ОСОБА_2, ОСОБА_4(а.с.7).

Перевіривши твердження щодо обставин, наведених в акті від 28.07.2015 року, та зазначених ОСОБА_2, суд встановив, що перевезення пасажирів автобусом за номером АЕ 1221 АА на маршруті «Кільцевий А» 28.07.2015 року здійснював водій ОСОБА_6, що підтверджується подорожнім листом(а.с.89), який знає ОСОБА_2 та не відмовляв останньому в безоплатному перевезенні.

При цьому суд також встановив, що оригінал квитка Серії ДНЯИ № 201358, який за твердженнями ОСОБА_2 йому надав водій вказаного автобусу, копія якого додана ним до позовної заяви у якості доказу по справі, долучений іншим позивачем у іншій цивільній справі за позовом до ТОВ «Транспортна компанія «Автоград».

Встановивши вказані обставини, суд прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_2 не надав доказів, передбачених ст.ст.57,58 ЦПК України, в підтвердження доводів про те, що саме на автобусі автоперевізника ТОВ «Транспортна компанія «Автоград» за номером АЕ 1221 АА 28.07.2015 року о 08-28 годині йому було відмовлено у пільговому перевезенні.

По справі також встановлено, що позивач ОСОБА_3 є громадянином, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи ІІ категорії, що підтверджується посвідченням Серії А № 226862, виданим 09.02.2011 року (а.с.14).

Обгрунтовуючи позовні вимоги щодо відмови у безкоштовному проїзді на маршруті «Кільцевий А» на автобусі №АЕ 9822 АА на зупинці «Держбуд», як на доказ в підтвердження доводів ОСОБА_3 посилався на акт від 28 липня 2015 року.

За змістом акта від 28.07.2015 року, складеного ОСОБА_3, ОСОБА_7 28.07.2015 року автоперевізник «Автоград» на автобусі на маршруті «Кільцевий А» за номером АЕ 9822 АА о 8-45 годині на зупинці «Держбуд» відмовлено в безоплатному перевезенні наступним громадянам пільгових категорій: ОСОБА_3, ОСОБА_7(а.с.13).

Разом з тим, перевіривши твердження щодо обставин, наведених в акті від 28.07.2015 року, та зазначених ОСОБА_3, суд встановив, що на маршруті «Кільцевий А» ТОВ «Транспортна компанія «Автоград» не здійснює перевезення пасажирів автобусом з державним реєстраційним номером АЕ 9822 АА.

Вказана обставина підтверджується повідомленням головного інженера ТОВ «Транспортна компанія «Автоград» від 16 листопада 2015 року(а.с.70).

Встановивши зазначені обставини, суд прийшов до правильного висновку, що факт відмови ОСОБА_3 у пільговому перевезенні саме ТОВ «Транспортна компанія «Автоград» не доведений.

Таким чином, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно перевірив права та обов'язки сторін і прийшов до правильного висновку, що заявлені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позовні вимоги не підтверджені належними доказами в розумінні ст.ст.57,58 ЦПК України, які б містили інформацію щодо предмета доказування, а саме щодо порушення їхнього права ТОВ «Транспортна компанія «Автоград» на безоплатний проїзд у пасажирському міському транспорті, а відтак обгруновано відмовив в задоволенні заявлених вимог.

Доводи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про те, що відповідач не надав доказів в підтвердження того, що головний інженер ОСОБА_8 наділений правом підпису офіційних документів від імені ТОВ «Транспортна компанія «Автоград», зокрема довідки, за змістом якої товариство не здійснює перевезення пасажирів автобусом за номером АЕ 9822 АА, не можуть бути взяті до уваги, оскільки наведена в зазначеній довідці інформація у передбаченому порядку не спростована.

Що стосується актів від 28.07.2015 року, на які позивачі посилались як на доказ, то останні не є належними доказами, оскільки складені за межами зупинки «Держбуд», а саме в приміщенні відділу управління праці та соціального захисту населення, один з актів підписаний особою, яка не була присутня на зупинці, прізвища водіїв відповідних автобусів в актах не зазначені, останні участі у складанні актів не приймали. Вказані обставини підтвердили в судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Посилання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на те, що ТОВ «Транспортна компанія «Автоград» не виконало обов'язку щодо забезпечення пільговикам права на безкоштовний проїзд у громадському транспорті, не враховано, що вони мають право на пільговий проїзд, не можуть бути взяті до уваги, оскільки право позивачів на пільговий проїзд не оспорювалось, а доказів про порушення такого права у порядку, передбаченому ст.60 ЦПК України, вони не надали.

Отже, рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи та положенням діючого законодавства, що регулює встановлені правовідносини, доказам у справі суд дав оцінку відповідно до вимог ст.212 ЦПК України, підстав для скасування судового рішення не встановлено.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий-

Судді-