АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б., Лапчевської О.Ф.

при секретарі: Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою через представника ОСОБА_2, на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 травня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Головного управління по м. Києву та Київської області до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Головного управління по м. Києву та Київської області про визнання договору поруки припиненим,

в с т а н о в и л а :

у грудні 2014 року ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії ГУ по м. Києву та Київської області звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3, в якому, з урахуванням збільшення позовних вимог, просило стягнути з останніх у солідарному порядку на користь банка заборгованість в розмірі 142 304, 36 доларів США, що еквівалентно 2 989 131, 54 грн. посилаючись на невиконання відповідачами умов кредитного договору та договору поруки.

13.10.2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії ГУ по м. Києву та Київської області, в якому просила визнати зобов'язання за договором поруки № 1431, який вона уклала 12.06.2008 року з відповідачем припиненим посилаючись на те, що між банком та позичальником без її згоди були укладені додаткові договори внаслідок чого збільшився обсяг її відповідальності як поручителя.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 24.05.2016 року позов ПАТ «Державний ощадний банк України» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - ГУ по м. Києву та Київської обл. заборгованість за кредитним договором у розмірі 142 304, 36 доларів США, що еквівалентно 2 989 131, 54 грн.. У задоволенні зустрічного позову відмовлено. Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Справа № 756/17892/14-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/9644/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Васалатій К.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 через представника подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, який у задоволенні позову ПАТ «Державний ощадний банк України» відмовити, а зустрічний позов задовольнити. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, позивачем не було надано до суду первинних документів, що підтверджують факт надання кредиту в обумовленому у кредитному договорі розмірі (регістрів бухгалтерського обліку), незважаючи на ухвалу суду про витребування цих документів. Судом не перевірено правильності наданого банком розрахунку заборгованості та безпідставно відмовлено у призначенні почеркознавчої та економічної експертиз. Крім того, в рішенні суду не зазначено предмет позовних вимог за зустрічним позовом та мотивів, з яких суд вважає встановленими наявність або відсутність обставин за зустрічним позовом.

У судовому засіданні представник позивача за основним позовом ОСОБА_6 просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Інші сторони в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомили, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 07.09.2007 року між ВАТ «Державний ощадний України» в особі філії ГУ по м. Києву та Київській обл. ПАТ «Ощадбанк», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії ГУ по м. Києву та Київської області та ОСОБА_1 було укладено договір про іпотечний кредит № 728, за умовами якого остання отримала кредит на придбання квартири за договором купівлі-продажу від 27.09.2007 року, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, в розмірі 109 000 доларів США зі сплатою 11,5 % річних строком до 27.09.2037 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 27.09.2007 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 1431, за умовами якого остання зобов'язалася перед банком відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником, своїх зобов'язань за кредитним договором.

24.02.2009 року між банком та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір № 1 до договору про іпотечний кредит № 728 від 27.09.2007 року шляхом зменшення розміру щомісячних платежів по кредиту за лютий 2009 року - січень 2010 року.

У квітні 2010 року ОСОБА_1 звернулась до банку з проханням про реструктуризацію кредитної заборгованості та зміну графіку погашення кредиту в межах строку кредитування за договором про іпотечний кредит № 728 від 27.09.2007 року шляхом зменшення розміру щомісячних платежів по кредиту за квітень 2010 року

- вересень 2010 року.

23.04.2010 року між банком та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір № 2 до іпотечного договору № 728 від 27.09.2007 року, який передбачає реструктуризацію кредитної заборгованості та зміну графіку погашення кредиту у межах строку кредитування шляхом зменшення розміру щомісячних платежів по кредиту за квітень 2010 року - вересень 2010 року.

У лютому 2013 року ОСОБА_1 звернулась до позивача із проханням про зміну умов кредитування, а саме зміни графіку погашення кредиту в межах строку кредитування шляхом зменшення розміру щомісячних платежів по кредиту за лютий 2013 року - січень 2014 року.

22.02.2013 року між банком та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір № 3 до договору про іпотечний кредит № 728 від 27.09.2007 року, яким змінено умови кредитування шляхом зміни графіку погашення кредиту в межах строку кредитування та зменшено розмір щомісячних платежів по кредиту за лютий 2013 року - січень 2014 року.

22.09.2014 року банком було направлено ОСОБА_1 лист- вимогу № 21/03-728/40 щодо зобов'язання здійснити повне погашення кредиту у зв`язку з порушенням зобов`язання щодо своєчасного погашення кредиту та сплати процентів та вказана сума залишку заборгованості по кредиту, прострочена заборгованість, нараховані відсотки та пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань. Лист-вимога був направлений також поручителю ОСОБА_3 із зазначенням суми заборгованості.

Відповідно до розрахунку банку станом на 01.07.2015 року заборгованість відповідачів перед банком становить 142 304, 36 доларів США, що еквівалентно 2 989 131, 54 грн., яка складається з: 87 452 доларів США - загальна сума не простроченого кредиту (основного боргу); 6 125, 34 доларів США - загальна сума прострочених чергових платежів за кредитом (по основному боргу); 25 119, 92 доларів США - загальна сума заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом; 875, 57 доларів США - загальна сума пені за несвоєчасну сплату основних платежів за кредитом; 5 219, 21 доларів США - загальна сума пені за несвоєчасну сплату відсотків за кредитом; 2 713, 34 доларів США - загальна сума втрат від інфляції по прострочених сумах заборгованості по основному боргу; 13 798, 02 доларів США - загальна сума втрат від інфляції по прострочених сумах заборгованості по відсотках; 143, 92 доларів США - загальна сума 3 % річних від прострочених сум заборгованості по основному боргу; 857, 04 доларів США - загальна сума 3 % річних від прострочених сум заборгованості по відсотках.

Задовольняючи вимоги за позовом банку, суд першої інстанції виходив з того, що банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором, а відповідачі порушили умови кредитного договору та договору поруки. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову суд виходив з того, що поручитель була ознайомлена з умовами договору поруки.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Керуючись вимогами зазначених норм та виходячи з наданих сторонами доказів, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про підставність та обґрунтованість позовних вимог за основним позовом.

Колегія суддів критично ставиться до доводів апеляційної скарги про ненадання позивачем доказів видачі кредиту.

За умовами договору про іпотечний кредит кредитні кошти надано на придбання квартири АДРЕСА_1 та така квартира позичальником була придбана. Крім того, ОСОБА_1 певний час виконувала умови договору та погашала кредит і сплачувала відсотки за користування кредитними коштами, а також укладала договори про реструктуризацію заборгованості за певні проміжки часу. Видача кредиту також підтверджується заявою на видачу готівки від 27.09.2007 року (а.с. 84 т.1). Оскільки отримання кредиту підтверджується, окрім заяви на видачу готівки, іншими доказами у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про недоцільність призначення почеркознавчої експертизи для вирішення питання чи належить підпис на заяві про видачу готівки позичальнику.

Заперечуючи проти правильності розрахунку заборгованості, складеного банком, відповідачі будь - якого контрозрахунку не надали.

З наданих позичальником платіжних документів про погашення кредиту та процентів за користування кредитом (а.с. 88-180 т.1) та виписки з рахунку про рух коштів (а.с. 181-184 т.1) вбачається, що сплачені позичальником кошти зараховані на погашення кредитної заборгованості. Про будь - які інші платежі, які позивальником сплачено, але які банком на рахунок погашення кредиту не зараховано апелянт не зазначає.

До апеляційної скарги долучено клопотання про призначення судової економічної та судової почеркознавчої експертизи, підписані представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 Проте, у судове засідання ні ОСОБА_1, ні її представник не з`явилися, клопотання не підтримали.

За вказаних обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правильності розрахунку заборгованості за кредитним договором за документами, наявними у матеріалах справи, а відтак рішення суду в частині стягнення кредитної заборгованості та інших платежів, передбачених умовами кредитного договору є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Виходячи з аналізу зазначеної норми порука припиняється за дії двох умов:внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання; ці зміни призвели, або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; установлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Така правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 24.06.2015 року № 6-701 цс 15.

Зі змісту додаткових договорів до кредитного договору (а.с. 23, 24, 29 т. 1) вбачається, що ні строк виконання зобов`язань, ні процентна ставка, ні додаткові штрафні санкції не встановлювалися. Навпаки зазначені договори стосувалися реструктуризації заборгованості за певні проміжки часу.

Поручитель ОСОБА_3 у зустрічному позові не зазначила у чому саме відбулося збільшення обсягу відповідальності поручителя, не надала будь - яких розрахунків, з яких би вбачалося, що обсяг відповідальності поручителя збільшився. У апеляційній скарзі також не зазначено про обставини, які призвели до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

За матеріалами даної справи реального збільшення обсягу відповідальності поручителя не встановлено.

За вказаних обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Рішення в частині стягнення сум, не передбачених кредитним договором (ч. 2 ст. 625 ЦК України) апелянтом не оскаржується, а відтак, виходячи з положень ст. 303 ЦПК України, у апеляційному порядку не перевіряється.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді