У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Гримич М.К., Висоцької В.С., Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Новікова Ніна Антонівна, про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права на заміну черговості у праві спадкування за законом, за касаційною скаргоюОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що з 1965 року по квітень 2013 року проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді Ѕ частини квартири та грошових заощаджень на банківському рахунку.

Зазначала, що 20 травня 2013 року звернулася до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Новікової Н.А. із заявою про прийняття спадщини, після чого їй стало відомо про наявність спадкоємця другої черги, а саме: рідної сестри померлого - ОСОБА_5

Посилаючись на те, що протягом 48 років вона проживала разом з ОСОБА_7, здійснювала за ним догляд, придбавала лікарські засоби, необхідні для покращення його здоров'я, сплачувала рахунки за комунальні послуги, просила суд, із урахуванням уточнених позовних вимог: визнати факт постійного проживання з ОСОБА_7 однією сім'єю з 15 липня 1983 року до часу відкриття спадщини після смерті останнього; визнати та надати їй право на спадкування за законом як спадкоємцю другої черги, змінивши черговість одержання за законом права на спадкування.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2016 року, позов задоволено частково.

Встановлено факт проживання ОСОБА_4 разом із ОСОБА_7 однією сім'єю у період з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1.

У задоволені решти позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасуватиоскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи та надавши належну оцінку наявним у справі доказам, обґрунтовано виходив із того, що змістом ст. 13 КпШС України, який діяв на момент виникнення правовідносин, не було передбачено наявність у осіб, які проживають однією сім'єю, прав та обов'язків подружжя, момент виникнення таких пов'язувався з укладенням шлюбу у державних органах реєстрації актів громадського стану, тоді як ст. 3 СК України встановлює, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, при цьому, встановлює й інші підстави, що не заборонені законом і такі, що не суперечать моральним засадам суспільства, для створення сім'ї, а відтак дійшов до правильного висновку, визначивши проживання ОСОБА_4 разом із ОСОБА_7 однією сім'єю у період з 01 січня 2004 року. При цьому, зазначив, що позивачем не надано належних та допустимих доказів у розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України на підтвердження безпорадного стану ОСОБА_7, а також того, що такий потребував опіки, матеріального забезпечення чи іншої допомоги, у зв'язку з чим підстави для зміни черговості права на спадкування відсутні.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М.К. Гримич

В.С.Висоцька

І.М.Фаловська