У х в а л а

іменем україни

8 вересня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ДьоміноїО.О., Маляренка А.В Савченко В.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ земельної ділянки в натурі, що є об'єктом права спільної сумісної власності, за касаційною скаргою ОСОБА_6, яка діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення апеляційного суду Вінницької області від 5 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 та з урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати за ним право власності на Ѕ частину земельної ділянки , площею 0,1969 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 та поділити вказану земельну ділянку в натурі по Ѕ частки між сторонами, мотивуючи вимоги тим, що за час перебування в шлюбі з ОСОБА_5 ними у 2006 році була придбана земельна ділянка загальною площею 0,200 га в АДРЕСА_1, яка є спільною сумісною власністю подружжя.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 03 червня 2014 року шлюб між сторонами було розірвано, а позивач має право на поділ в натурі спірної земельної ділянки в рівних частках по Ѕ частини.

Заочним рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 31 липня 2015 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину земельної ділянки, площею 0,1969 га, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1, виданий 18 квітня 2008 року) та поділено земельну ділянку в натурі, визначивши право власності на частину земельної ділянки, яка відповідає Ѕ земельній частці.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 5 квітня 2016 року заочне рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 31 липня 2015 року скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вищезазначеним судовим рішенням,

ОСОБА_6, яка діє в інтересах ОСОБА_4, звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просила скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з роз'ясненнями наданими в п. 18-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16 квітня 2010 року відповідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Земельна ділянка набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у томі числі приватизації визнавалася спільною сумісною власністю подружжя в період дії норми ч. 5 ст. 61 СК України в редакції Закону №2913-VI з 09 лютого 2011 року по 13 червня 2012 року.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, обґрунтовано виходив із того, що спірна земельна ділянка була набута ОСОБА_5 у власність на підставі приватизації 18 квітня 2008 року, тобто є особистою власністю відповідача.

Доводи, на які посилається заявник у своїй касаційній скарзі, висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що апеляційним судом правильно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судове рішення ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, яка діє в інтересах ОСОБА_4, відхилити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 5 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.О. Дьоміна
А.В. Маляренко В.О. Савченко