Справа 206/1076/16-ц
Провадження 2/206/405/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" серпня 2016 р. Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Сухоруков А.О.,

при секретарі Ременяк М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради, Комунального підприємства «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міської ради, Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця», про визнання права користування квартирою, зобов'язання власника квартири видати ордер на право користування квартирою,

ВСТАНОВИВ:

23 лютого 2016 року звернувся до суду з зазначеним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що він мешкає в квартирі АДРЕСА_1 де і зареєстрований з 05 січня 1992 року по даний час. Квартира була отримана його бабусею ОСОБА_3 в 1974 році на підставі посвідчення № 46 від 09.01.1974 року виданого Придніпровською залізницею. Після її смерті 16.12.1995 року квартира перейшла у користування його матері ОСОБА_4 і його. Крім того у свідоцтві про право зайняття житла був зареєстрований його брат ОСОБА_5, але він помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року. ІНФОРМАЦІЯ_5 року померла його мати і після її смерті він залишився єдиним користувачем вказаної спірної квартири. Відповідно до довідки № 526 від 05.02.2016 року, виданої КП «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міської ради, він є єдиною особою, яка зареєстрована і мешкає у вказаній квартирі. На звернення до ПАТ «Придніпровська залізниця» його повідомили, що з 01.08.2000 року житловий будинок передано до міської комунальної власності. При звернені до Управління житлового господарства ДМР йому в усній формі пояснили, що для вирішення даного питання йому треба звернутися до суду. Комунальні послуги він сплачує своєчасно. Як з'ясувалося, первинним документом для вселення в спірну квартиру було посвідчення № 46 від 09.01.1974 року, виданого Придніпровською залізницею його бабусі ОСОБА_3, яке тільки на той час мало юридичне значення для надання житла і вселення. На сьогодні, такий документ відсутній, тому замість укладання договору найму житлового приміщення вважає доцільним видати ордер на його ім'я.

На підставі викладено, з урахуванням останніх уточнень, просить суд визнати за ним право користування квартирою АДРЕСА_11 Зобов'язати власника квартири АДРЕСА_2 видати йому ордер на право користування вказаною квартирою (а.с.2-3, 25-26, 42).

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позові та просили задовольнити. Зазначили, що після смерті бабусі та матері позивач проживає у спірній квартирі, сплачує за комунальні послуги, тому на підставі ст. 64 ЖК України отримав право на неї.

Представник відповідача - Дніпропетровської міської ради Пастернак В.В. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову та просила відмовити. Пояснила, що право користування позивача квартирою ніхто не оспорює. Він там зареєстрований з 1992 року та проживає. Житловий будинок переданий на баланс КП "ЖГ Самарського району". Житлове приміщення зберігає статус службового приміщення, на яке не може бути видано ордер. Питання про зміну статусу приміщення позивач не ставить. Переходу із службового житла не відбувалося.

Представник відповідача - Комунального підприємства "Житлове господарство Самарського району" Дніпропетровської міської ради ОСОБА_8 в судовому засіданні просили відмовити в частині вимог до них, в іншій - на розсуд суду. Пояснив, що бабуся позивача отримала приміщення для користування, потім його мати. Заборгованість по комунальним послугам відсутня. Рахунок відкритий на ім'я матері позивача.

Також від представника відповідача Комунального підприємства "Житлове господарство Самарського району" Дніпропетровської міської ради ОСОБА_8 до суду надійшли письмові заперечення проти позову в яких він зазначає, що проти задоволення позову відносно них заперечують, оскільки Комунальне підприємство «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міської ради є комунальним унітарним комерційним підприємством та правонаступником всіх прав та обов'язків Комунального виробничого житлово-експлуатаційного підприємства Самарського району, створеним відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради від 07.07.1999 року № 13 на базі відокремленої частини комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська. Статут підприємства затверджено рішенням Дніпропетровської міської ради від 27.02.2013 року № 33/32. Виходячи зі змісту п. 2.2 статуту надання в користування житлових приміщень не входить предмету господарської діяльності. Пряма заборона на такі дії міститься в п. 3.8. статуту підприємства.

Як вбачається з посвідчення № 46 на право заняття службової житлової площі, виданого 09.01.1974 р. Придніпровською залізницею бабусі позивача ОСОБА_3, остання отримала спірну квартиру в користування. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

З огляду на вищезазначене, враховуючи що до компетенції КП «ЖГ Самарського району» ДМР не входить вирішення питань щодо визнання права на користування житловим приміщенням, а так само позивачем не надано належних і допустимих доказів порушення, оспорювання або невизнання його прав з боку КП «ЖГ Самарського району» ДМР, у задоволення позову просять відмовити в повному обсязі (а.с.48-50).

Представник відповідача - Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" ОСОБА_9 в судовому засіданні залишила вирішення питання на розсуд суду. Зазначила, що під час передання житлового будинку всі документи були передані. Будинок перебував на балансі залізниці до 2000 року, наразі залізниця не має відношення до будинку та квартири позивача.

Заслухавши сторін, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку про необхідність відмовити у задоволення позовних вимог з наступних підстав.

В судовому засіданні було встановлено, що 09.01.1974р. Придніпровською залізницею видано ОСОБА_3 посвідчення № 46 на право заняття службової житлової площі АДРЕСА_3 на підставі рішення Придніпровської залізниці від 02.11.1973 року (а.с.7).

З цього ж посвідчення № 46 від 09.01.1974 року вбачається, що квартиронаймачем ОСОБА_3 проживали: її донька ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 та її онук ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

ІНФОРМАЦІЯ_6 року померла ОСОБА_11, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 03 січня 1996 року, актовий запис № 15 (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 24 грудня 2001 року, актовий запис № 9800 (а.с.10).

ІНФОРМАЦІЯ_7 року померла ОСОБА_12, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 14 вересня 2015 року, актовий запис № 877 (а.с.9).

12 жовтня 2015 року ОСОБА_1 звернувся з клопотанням до начальника Дніпропетровської дирекції залізничних перевезень з проханням вивести квартиру АДРЕСА_4 із статусу службової в орендну. Він після смерті матері єдиний зареєстрований та проживає у квартирі, ордер був виданий його бабусі (а.с.11).

З відповіді начальника дирекції ОСОБА_13 Структурного підрозділу "Дніпропетровська дирекція залізничних перевезень" від 17.12.2015р. № 3/ДНКМ-1 вбачається, що ними розглянуто клопотання щодо виключення двокімнатної квартири АДРЕСА_5 з числа службового жилого фонду, яку було надано за рішенням Придніпровської залізниці у 1974 році ОСОБА_11 Згідно посвідчення на право заняття службовою жилою площею від 09.01.1974 № 46 двокімнатна квартира АДРЕСА_5 була надана ОСОБА_11, монтеру колії на склад сім'ї три особи (вона; донька - ОСОБА_14, 1937р.н.; онук - ОСОБА_5, 1960р.н.). Житловий будинок АДРЕСА_12 передано до міської комунальної власності згідно акту приймання - передачі житлового фонду Дніпропетровської дистанції цивільних споруд Нижньодніпровськ - Вузол Придніпровської залізниці на баланс ДЖКП «Південне» від 01.08.2000р. На даний час на балансі Придніпровської залізниці квартира АДРЕСА_13 не обліковується. В ході звернення до Індустріальної та Самарської районних у місті Дніпропетровську рад щодо надання інформації стосовно включення квартири АДРЕСА_13 до складу службових квартир Придніпровської залізниці отримано відповіді про відсутність інформації про зазначену службову квартиру. В архіві Придніпровської залізниці відсутні відомості щодо отримання ОСОБА_11 на склад сім'ї три особи службового житла за адресою: АДРЕСА_6. Враховуючи вищевикладене, для подальшого розгляду житлового питання необхідно звернутися до Дніпропетровської міської ради (а.с.12-13).

З довідки Комунального підприємства "Житлове господарство Самарського району" ДМР від 02.02.2016 року № 526 вбачається, що ОСОБА_1 проживає та зареєстрований у АДРЕСА_14 яка складається з 2-х кімнат, загальною площею 48,5кв.м.. житловою площею 34,5кв.м., на 2 поверсі 5 поверхового будинку, що належить Дніпропетровській міській раді. Особистий рахунок відкрито на ім'я ОСОБА_4 На разі зареєстрований один чоловік ОСОБА_1 з 10 січня 1992 року, основний квартиронаймач ОСОБА_4 померла та знята з реєстрації (а.с.14).

Реєстрація позивача ОСОБА_1 АДРЕСА_3 з 10 січня 1992 року також підтверджується паспортними даними (а.с.4).

01 серпня 2000 року житловий будинок АДРЕСА_12 передано до міської комунальної власності згідно акту приймання-передачі, житлового фонду Дніпропетровської дистанції цивільних споруд Нижньодніпровськ - Вузол Придніпровської залізниці на баланс ДЖКП «Південне» (а.с.32-35).

Відповідно до статуту, затвердженого рішенням Дніпропетровської міської ради від 27.02.2013 року № 33/32, Комунальне підприємство «Житлове господарство Самарського району Дніпропетровської міської ради є комунальним унітарним комерційним підприємством та правонаступником всіх прав та обов'язків Комунального виробничого житлово-експлуатаційного підприємства Самарського району, створеним відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради від 07.07.1999 року № 13 на базі відокремленої частини комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська. Власником підприємства є територіальна громада міста Дніпропетровська, в особі Дніпропетровської міської ради (п.1.1, п.1.2 статуту) (а.с.51-54).

Згідно змісту п. 2.2 цього статуту надання в користування житлових приміщень не входить до предмету господарської діяльності Комунального підприємства «Житлове господарство Самарського району Дніпропетровської міської ради.

У відповідності до п. 3.8 цього статуту підприємство, відповідно до чинного законодавства, має право передавати в оренду підприємствам, організаціям, установам, а також громадянам, устаткування, транспортні засоби, інвентар та інші матеріальні цінності, що перебувають на його балансі, крім цілісних майнових комплексів та об'єктів нерухомого майна.

11 липня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Департаменту житлового господарства Дніпропетровської міської ради з клопотанням, в якому просить вирішити його житлове питання і видати йому ордер на квартиру АДРЕСА_7 (а.с.63).

З відповіді Департаменту житлового господарства Дніпропетровської міської ради від 09 серпня 2016 року № 3/4-2007 вбачається, що розглянувши звернення ОСОБА_1 щодо надання ордера на квартиру АДРЕСА_8, в межах повноважень повідомлено, що згідно зі ст. 121 Житлового кодексу України службові жилі приміщення надаються громадянам за рішенням адміністрації підприємства, організації, установи. Згідно з п. 3, 6 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Україні жиле приміщення включається до числа службового жилого фонду та виключається з його числа рішенням виконкому відповідної районної, міської, районної у місті ради за клопотанням адміністрації підприємства, організації, установи. Відповідно до наданої копії посвідчення від 09.01.1974 № 46 на право заняття службової жилої площі, службова квартира АДРЕСА_9, розміром 32,42 кв. м, що складається з 2-х кімнат була надана на підставі рішення Придніпровської залізниці від 02.11.1973 № НГС-263 гр. ОСОБА_3 на період її роботи на посаді «монтер колії». Клопотання щодо зміни статусу зазначеної службової квартири від Структурного підрозділу «Дніпропетровська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» до департаменту житлового господарства Дніпропетровської міської ради до цього часу не надходило. Враховуючи вищезазначене, юридичні та правові підстави для зміни статусу службової квартири АДРЕСА_9 з подальшим наданням ордера відсутні (а.с.66).

Аналізуючи спірні правовідносини, співвідношуючи їх із дослідженими в судовому засіданні доказами, суд доходить до наступного.

Відповідно до ст. 61 ЖК України:

Користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Типовий договір найму жилого приміщення, правила користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і придомової території затверджуються Радою Міністрів Української РСР.

Умови договору найму жилого приміщення, що обмежують права наймача та членів його сім'ї порівняно з умовами, передбаченими законодавством Союзу РСР, цим Кодексом. Типовим договором найму жилого приміщення та іншими актами законодавства Української РСР, є недійсними.

Згідно до ст. 64 ЖК України:

Члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.

Відповідно до вимог ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 р. N9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови від 12 квітня 1985 N 2 вказав, що відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи спірна квартира була надана в користування бабусі позивача. Позивач проживає та зареєстрований в квартирі з 1992 року, тому він набув право користування спірною квартирою.

Крім того, право користування позивачем спірною квартирою ніким не оспорюється, тому позовні вимоги про визнання права користування позивача ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_15 є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання власника квартири АДРЕСА_2 видати йому ордер на право користування квартирою, то вона також не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 121 ЖК України порядок надання службових жилих приміщень установлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації.

Статтею 122 ЖК України визначено, що на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення.

Так в судовому засіданні встановлено, що право заняття службової жилої площі, службова квартира АДРЕСА_9, розміром 32,42 кв. м, що складається з 2-х кімнат було надано на підставі рішення Придніпровської залізниці від 02.11.1973 № НГС-263 ОСОБА_3 в період її роботи на посаді «монтер колії».

Тому, видати ордер на ім'я позивача неможливо, оскільки спірна квартира має статус службової квартири.

Тобто, для видачі ордеру на ім'я позивача необхідно змінити статус службової квартири.

Згідно з п. 3, 6 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Україні, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 р. N 37, жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів за клопотанням адміністрації підприємства, установи, організації. В тих випадках, коли підприємство, установа, організація розташована на території одного населеного пункту (району в місті), а жиле приміщення на території іншого, рішення про його включення до числа службових приймається виконавчим комітетом Ради народних депутатів за місцем знаходження приміщення. Жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових. Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. У будинках, належних колгоспам, жиле приміщення виключається з числа службових за рішенням загальних зборів членів колгоспу або зборів уповноважених, затверджуваним виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Вимоги про зобов'язання Структурного підрозділу «Дніпропетровська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» звернутися до департаменту житлового господарства Дніпропетровської міської ради з клопотання щодо зміни статусу службової квартири позивач не заявляв.

Враховуючи вище приведені обставини, позовні вимоги ОСОБА_1 не містять під собою правових підстав, а отже є такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи в їх сукупності.

Судом роз'яснювались сторонам положення ст.ст. 10, 11, 57-60 ЦПК України та наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, а також те, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Керуючись ст.ст.4-8, 10, 11, 18, 57-60, 88, 130, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.О. Сухоруков