АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
______________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Музичко С.Г.

при секретарі Ігнатьєву Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 серпня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

№ апеляційного провадження: № 22-ц/796/13042/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Шум Л.М. Н.Є.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
встановила:

у грудні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 суму франшизи у розмірі 1 000грн., різницю між сумою страхового відшкодування та реальною вартістю відновлювального ремонту у розмірі 6 182грн. 67коп. та 7 592 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 3 квітня 2015 року з вини ОСОБА_2 сталася дорожньо-транспортна пригода, у результаті якої був пошкоджений його автомобіль «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_1, а йому завдано матеріальних збитків на 19 658грн. 48коп.

Позивач посилався на те, що страховиком відповідача ОСОБА_2 був визначений розмір страхового відшкодування у сумі 7 337грн. 34коп., однак, фактична вартість відновлювального ремонту його автомобіля згідно акту виконаних робіт від 20 серпня 2015 року та квитанції №3393424 від 20 серпня 2015 року, виданої ФОП ОСОБА_5, становить 14 520 грн.

Оскільки сплачена страховиком сума страхового відшкодування виявилася значно меншою ніж фактична вартість відновлювального ремонту його автомобіля та у зв'язку з відмовою відповідача добровільно відшкодувати суму франшизи і різницю між сумою страхового відшкодування та реальною вартістю відновлювального ремонту, яка була ним сплачена, позивач просив стягнути вказані кошти з відповідача.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, позивач посилався на те, що крім матеріальних збитків, йому була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, які він зазнав у зв'язку з пошкодженням його автомобіля, також до негативних наслідків він відносить нервовий стрес, який він пережив під час наїзду автомобіля відповідача та відмову останньої добровільно відшкодувати матеріальну шкоду.

Ухвалою суду від 2 лютого 2016 року до участі у даній справі в якості співвідповідача було залучено ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія».

- 2 -

Рішенням суду від 22 серпня 2016 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 різницю між фактичним розміром шкоди та виплаченим страховим відшкодуванням, що становить 6 182грн. 67коп., стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму франшизи в розмірі 1 000грн. та моральну шкоду в розмірі 1 000грн., а всього 2 000 грн., стягнуто солідарно з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь суму франшизи у розмірі 1 000грн., різницю між сумою страхового відшкодування та фактичною вартістю відновлювального ремонту у розмірі 6 182грн. 67коп. в якості відшкодування матеріальної шкоди та 7 592 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Позивач посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права, оскільки відповідно до ст. 1194 ЦК України з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та виплаченим страховим відшкодуванням.

Крім того, позивач вважає немотивованим та необґрунтованим зменшення розміру моральної шкоди.

Відповідач ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» у поданій апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким в позові до товариства відмовити в повному обсязі.

Відповідач посилається на неправильне застосування судом норм Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого страховиком відшкодовується відновлювальний ремонт з урахуванням фізичного зносу, а не реальні збитки, понесені потерпілим.

Представник ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.150), у судове засідання не з'явився, клопотання про перенесення судового розгляду не направив, тому відповідно до ст. 305 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у його відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, який підтримав апеляційні скарги, пояснення представника відповідача ОСОБА_2, який просив залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 3 квітня 2015р. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Audi A4», номерний знак НОМЕР_2, який належить ОСОБА_7, і яким керувала ОСОБА_2, та автомобіля «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 23 квітня 2015 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено стягнення у виді 340грн. штрафу.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Audi A4», номерний знак НОМЕР_2, ОСОБА_7 була застрахована ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» відповідно до полісу № АІ/4663675 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 4 лютого 2015р. з лімітом відповідальності за шкоду, завдану майну, у сумі 50 000грн. та франшизою - 1000грн.

3 квітня 2015р. ОСОБА_7 подав до страховика повідомлення про дорожньо-

- 3 -

транспортну пригоду, 15 квітня 2015р. за участю позивача аварійним комісаром страховика проведено огляд автомобіля позивача та 21 квітня 2015р. складена ремонтна калькуляція, відповідно до якої вартість ремонту автомобіля становить 19 568грн. 48коп., включаючи ПДВ - 3 261грн. 41коп., а також визначений коефіцієнт фізичного зносу автомобіля у розмірі 0,7.

24 червня 2015р. ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» із заявою про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до повідомлення ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» від 26 липня 2015р. відновлювальний ремонт автомобіля з врахуванням зносу та за вирахуванням ПДВ становить 8 337,34грн., а розмір страхового відшкодування з вирахуванням 1 000грн. франшизи, становить 7 337,34грн.

15 жовтня 2015р. згідно платіжного доручення № 1106 ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» перерахувала позивачу страхове відшкодування у сумі 7 337,33грн.

Згідно акту виконаних робіт від 20 серпня 2015р. вартість ремонтних робіт склала 14 520грн., які були сплачені позивачем ФОП «ОСОБА_5.» 20 серпня 2015р. відповідно до квитанції № 3393424.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що реальні витрати позивача за ремонт автомобіля становлять 14 520грн., ліміт страхової відповідальності був визначений у розмірі 50 000грн., а тому саме страхова компанія повинна відшкодувати позивачу завдану ОСОБА_2 шкоду у повному обсязі.

Проте, повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна з таких підстав.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Згідно ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

З матеріалів справи вбачається, що страховиком відповідно до вказаної норми матеріального права було розраховано та виплачене страхове відшкодування, а відтак підстав для додаткового стягнення зі страхової компанії вартості ремонтних робіт суд не мав.

Також судом не було враховано, що відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас

- 4 -

така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов'язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України.

Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов'язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

З наданих позивачем документів вбачається, що за ремонт автомобіля ним було сплачено 14 520грн., страхове відшкодування становило 7 337грн. 34коп., а відтак суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивач має право на отримання різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Проте, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що огляд автомобіля аварійним комісаром страховика було проведено у присутності позивача і він погодився з переліком пошкоджень, зазначених аварійним комісаром, підписавши протокол огляду транспортного засобу від 15 квітня 2015р., відповідно до якого заміні підлягали тільки двері передні праві, а ремонту - стойка центральна права та двері праві центральні.

Разом з тим, відповідно до акту виконаних робіт від 20 серпня 2015р. ФОП «ОСОБА_5 було проведено не ремонт, а заміну стойки, вартість якої становила 2300грн.

Однак, позивачем суду не було надано доказів, що заміна стойки була викликана пошкодженням її у ДТП за участю ОСОБА_2, так як аварійний комісар визначив, що

- 5 -

вона підлягає заміні, з чим погодився позивач.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позивачу не підлягає відшкодуванню вартість стойки у сумі 2300грн. Інші ремонтні роботи є аналогічними тим, які були визначені аварійним комісаром, проте, їх вартість є вищою, ніж було визначено аварійним комісаром, а тому дана різниця підлягає відшкодуванню винною у ДТП особою, тобто ОСОБА_2

Оскільки судом першої інстанції при ухваленні рішення про стягнення зі страховика різниці між фактичним розміром шкоди та виплаченим страховим відшкодуванням та звільнення відповідача ОСОБА_2 від відшкодування завданої матеріальної шкоди неправильно застосовані норми матеріального права, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині стягнення матеріальної шкоди з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» підлягає скасуванню і у задоволенні вимог до страховика слід відмовити, а рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди підлягає зміні, і з відповідача підлягає стягненню матеріальна шкода у сумі 4882грн. 66коп. (14520-2300-7337,34).

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 франшизи у сумі 1000грн. є правильним і відповідає ст. 36.6. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи викладене, оцінивши обставини справи та докази, надані позивачем у підтвердження завдання моральної шкоди, суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про часткове задоволення вимог про стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди, а саме у розмірі 1000грн.

Доводи апеляційної скарги висновків суду в цій частині не спростовують.

Таким чином, рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача франшизи у сумі 1000грн. та моральної шкоди у сумі 1000грн. є правильним, а тому скасуванню чи зміні не підлягає.

Ухвалюючи рішення про солідарне стягнення з відповідачів судових витрат, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ст. 88 ЦПК України не передбачено солідарне стягнення з відповідачів судових витрат.

Крім того, колегія суддів скасовує рішення суду в частині стягнення з Приватного

- 6 -

акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» матеріальної шкоди та відмовляє у задоволенні цих позовних вимог, тому вказаний відповідач не повинен сплачувати судові витрати.

Відповідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Позивач, як інвалід 2 групи, звільнений від оплати судового збору, тому з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у сумі 974грн. 40коп. (вимога майнового характеру 487,20грн. та вимога немайнового характеру 487,20грн.) та за подачу апеляційної скарги 535грн. 92коп., а всього 1510грн. 32коп. у прибуток держави.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 серпня 2016 року в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні цих позовних вимог.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 серпня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди змінити, визначивши розмір стягнення у сумі 4 882грн. 66коп.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 серпня 2016 року в частині вирішення питання судових витрат скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у прибуток держави у сумі 1510грн. 32коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: