АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1289/16 Справа № 205/9399/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Осіяна О.М.,

суддів Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання права на заміну черговості у праві спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3, у якому зазначила, що протягом 48 років проживала разом із ОСОБА_5 однією сімєю як чоловік та жінка. За час спільного життя вона піклувалася про стан його здоровя, оплачувала витрати на його лікування, комунальні послуги. 15 квітня 2014 року ОСОБА_5 помер, після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину квартири та грошові заощадження. В силу положень ст. 1264 ЦК України, як спадкоємиця четвертої черги за правом представлення, вона звернулась із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 де дізналась, що на спадкування майна померлого претендує рідна сестра померлого ОСОБА_3

З урахуванням уточнених вимог позивач просила суд встановити факт її проживання з ОСОБА_5 однією сімєю із 15 липня 1983 року до часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5, визнати та надати їй право на спадкування по смерті ОСОБА_5 у другій черзі спадкоємців за законом, змінивши черговість одержання права на спадкування в порядку ч. 2 ст. 1259 ЦК України.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково.

Встановлений юридичний факт проживання ОСОБА_2 разом із ОСОБА_5, померлим 15 квітня 2013 року, однією сімєю в період із 01 січня 2004 року по 15 квітня 2013 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь держави судові витрати у сумі 243,6 грн.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, суд вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, суд виходив з того, що згідно копії ордеру на квартиру, свідоцтва про право власності на квартиру, технічного паспорту, довідки про склад сімї КП КЖЕП № 36, відмітки у паспортному документі позивача вбачається що із 15 липня 1983 року ОСОБА_2 разом із ОСОБА_5, померлим 15 квітня 2013 року, мешкали за однією адресою по вул. Панікахи, 117, у однокімнатній квартирі № 37.

ОСОБА_5 до 15 травня 1971 року перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_6, а позивач ОСОБА_2 до 31 травня 1979 року - у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_7

Судом також встановлено, що ОСОБА_2 із ОСОБА_5 тривалий час були повязані спільним побутом, обопільно утримували житло, піклувалися та допомагали один одному по господарству. Взаємовідносини між ними ґрунтувалися на паритетних засадах взаємодопомоги, спільності інтересів на створення родинного затишку, взаємній повазі та підтримці.

Посилаючись на вимоги ч. 2, 4 ст. 3 СК України, надані докази по справі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що обставини фактичного проживання ОСОБА_2 однією сімєю із ОСОБА_5 є доведеними та законними в частині заявленого періоду, а саме із 01 січня 2004 року.

При вирішенні позовних вимог ОСОБА_2, повязаних із правом спадкування, суд виходив із приписів ст. 1258, 1259 ЦК України.

Судом встановлено, що окрім ОСОБА_2 на відкриту спадщину після смерті ОСОБА_5, померлого 15 квітня 2013 року, також претендує його рідна сестра - ОСОБА_3, яка у відповідності до ст. 1262 ЦК України вважається спадкоємцем другої черги.

Суд посилався на розяснення, викладені у п. 5.2 Узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-755/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування», відповідно до яких черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину (ч.1 ст.1259 ЦК України) або на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 1259 ЦК України).

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради, консультації, тощо) 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4 ) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3. Однак, у будь-якому разі надання цієї допомоги спадкодавцеві протягом тривалого часу це не разові або епізодичні дії спадкоємця, а ті які мають ознаки систематичності, свідчать про послідовну, регулярну організацію дій спадкоємця у певний проміжок часу; 5 ) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Як встановлено судом, ОСОБА_5 без сторонньої допомоги прогулювався, самостійно відвідував крамниці, здійснював покупки в магазинах, готував собі їжу, деякий час хворів, але ніколи не перебував у безпорадному стані.

Із дослідженої судом пенсійної справи вбачається, що померлий хоча і був пенсіонером за віком, але отримував пенсію в середньому 1 700 грн. (а.с.163-166).

Отже, врахувавши ці вимоги закону, надані докази, суд дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_2 не довела суду, ані фактів тривалого перебування ОСОБА_5 у стані, за яким би він потребував сторонньої допомоги, ані систематичності опікування, матеріального забезпечення та допомоги спадкодавцю, тому обґрунтовано визнав незаконними та такими, що не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо визнання та надання права спадкування по смерті ОСОБА_5, у другій черзі спадкоємців за законом, та зміни черговості спадкування.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд не надав можливості довести наявність підстав для задоволення позовних вимог стосовно визнання права на зміну черговості у праві на спадкування за законом.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно положень ст. 1259 ЦК України, черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обовязкову частку у спадщині. Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В матеріалах справи відсутні будь-які медичні документи чи письмові докази про те, що ОСОБА_5 протягом тривалого часу через похилий вік, тяжку хворобу чи каліцтво був у безпорадному стані, а також про те, що він потребував опіки, матеріального забезпечення чи іншої допомоги. Таких доказів позивач не надала і до апеляційної скарги, а таких обставин не встановлено і при допиті свідків у суді першої інстанції.

Тобто, позивач не надала суду достовірних та належних доказів щодо безпорадного стану ОСОБА_5 внаслідок чого, не довела свої позовні вимоги відповідно до вимог ч. 3 ст.10, ст.ст. 11, 60, 131 ЦПК України, а тому відсутні підстави для зміни черговості одержання прав на спадкування.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, а із матеріалів справи вбачається, що передбачені ст. 309 ЦПК України підстави для скасування чи зміни судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у двадцятиденний строк у касаційному порядку.

Судді: