АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 546/861/15-ц Номер провадження 22-ц/786/848/16Головуючий у 1-й інстанції Горулько О. М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

Суддів: Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.,

При секретарі: Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Решетилівського районного суду Полтавської області 21 січня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Кредитної спілки "Полтава і полтавці", за участю третьої особи ОСОБА_3, про визнання недійсними окремих умов кредитного договору та стягнення безпідставно отриманих коштів, -

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати недійсним пункт 9.1 Кредитного договору № 92 від 13 жовтня 2009 року та стягнути з відповідача на її користь безпідставно отримані кошти за цим договором у розмірі 21192,83 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що 13 жовтня 2009 року між нею та відповідачем було укладено кредитний договір № 92, згідно якого вона отримала споживчий кредит у розмірі 5783 грн. на строк 12 місяців. У пункті 4.2 кредитного договору сторони погодили строки та розміри погашення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, а також сторонами узгоджено графік розрахунків по кредиту. Разом з тим пунктом 9.1 даного договору передбачена відповідальність сторін за порушення умов договору, зокрема при порушенні строків сплати кредиту та/або відсотків більш ніж на три дні кредитодавець в односторонньому порядку подвоює процентну ставку, вказану в п. 1.1 договору, до повного погашення простроченої заборгованості, а якщо по закінченню місячного строку з дня подвоєння процентної ставки позичальник порушує строки сплати кредиту та/або відсотків, кредитодавець потроює процентну ставку до повного погашення простроченої заборгованості. Крім того, у випадку стягнення заборгованості через суд з позичальника додатково стягуються відсотки у розмірі 0,5% від суми кредиту за кожен день прострочення сплати кредиту та/або відсотків. Вважає, що положення п. 9.1 кредитного договору суперечить приписам ч. ч. 4, 5 ст. 11, п.5 ч.3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», є несправедливими та встановлюють дискримінаційні стосовно споживача зміни відсоткової ставки.

Ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 19 листопада 2015 року провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно отриманих коштів закрито у звязку з відмовою позивача від позову в цій частині.

Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 21 січня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Кредитної спілки "Полтава і полтавці", за участю третьої особи ОСОБА_3 про визнання недійним пункту 9.1 Кредитного договору № 92 від 13 жовтня 2009 року відмовлено у звязку зі спливом позовної давності.

З рішенням суду ОСОБА_2 не погодилася та подала на нього апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.

Апелянт вважає, що має місце неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи, зокрема зазначає, що перебіг позовної давності слід рахувати з моменту ухвалення рішення Апеляційного суду Полтавської області від 24 лютого 2014 року, оскільки саме з цього моменту позивачу стало відомо про порушення свого права.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає до задоволення, за наступних підстав.

Відповідно п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду та вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі та надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Згідно роз'яснень викладених в п. 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Так, місцевим судом вірно встановлено, що 13 жовтня 2009 року між ОСОБА_2 та відповідачем було укладено кредитний договір № 92, терміном до 13 жовтня 2010 року (а.с. 6-7).

Відповідно до п. 1.1 цього договору відповідач надав позивачу споживчий кредит у розмірі 5783 грн. на строк 12 місяців зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,19% від залишку суми кредиту щоденно.

Пунктом 9.1 кредитного договору передбачено, що при порушенні строків сплати кредиту та/або відсотків більш ніж на три дні кредитодавець в односторонньому порядку подвоює процентну ставку, вказану в п. 1.1 договору, до повного погашення простроченої заборгованості, а якщо по закінченню місячного строку з дня подвоєння процентної ставки позичальник порушує строки сплати кредиту та/або відсотків, кредитодавець потроює процентну ставку до повного погашення простроченої заборгованості. Крім того, у випадку стягнення заборгованості через суд з позичальника додатково стягуються відсотки у розмірі 0,5% від суми кредиту за кожен день прострочення сплати кредиту та/або відсотків.

Кожна сторінка даного договору підписана обома сторонами крім того, договір містить відмітку про те, що один із примірників договору отриманий позивачкою 13 жовтня 2009 року.

В п.6.1 договору зазначено, що волевиявлення позичальника є вільним і відповідає його внутрішній волі, він чітко усвідомлює всі умови цього договору та не перебуває під впливом помилки чи обману.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»:

1. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

2. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Згідно п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором.

Згідно ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Вирішуючи спір, місцевий суд, з урахуванням того, що пунктом 9.1 договору встановлено вимогу щодо сплати споживачем понад пятдесят відсотків вартості продукції (в даному випадку кредиту) у разі невиконання ним зобовязань за договором та виходячи із приписів пункту 5 частини 3 та частини 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», прийшов до висновку про наявність таких підстав. Однак врахувавши те, що позовна заява подана до суду 20 серпня 2015 року, тобто майже через шість років після укладення спірного кредитного договору і майже через пять після його закінчення, суд прийшов до висновку про необхідність застосування до даного позову наслідків спливу позовної давності, передбачених ч. 4 ст. 267 ЦК України, про застосування чого прохав представник відповідача ОСОБА_4, а відтак і відсутність підстав для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду та вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі та надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Поряд з цим, безпідставними є твердження позивача, що початок перебігу позовної давності слід рахувати з дня ухвалення рішення Апеляційного суду Полтавської області від 24 лютого 2014 року, оскільки як вірно зазначено судом першої інстанції про порушення своїх прав позивач могла довідатися ще в момент укладення спірного кредитного договору і жодних перешкод у цьому матеріали справи не містять.

Оскільки позивач звернулася до суду з вимогою про визнання недійсними окремих умов кредитного договору, а питання про поновлення строку звернення до суду із даним позовом не ставила, тому судова колегія вважає, що місцевий суд в межах позовних вимог, вірно відмовив в їх задоволенні.

В свою чергу, апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростували висновки суду першої інстанції. Наведені в ній доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення Решетилівського районного суду Полтавської області 21 січня 2016 рокубез змін.

Керуючись ст. ст.. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ч.1 ст. 308, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Решетилівського районного суду Полтавської області 21 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ..

Головуючий суддя : /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_5 /підпис/ ОСОБА_6

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавської області __________________ ОСОБА_1