Апеляційний суд Житомирської області

Справа №279/2860/16-ц Головуючий у 1-й інст. Лешко С. М.
Категорія 54 Доповідач Матюшенко І. В.

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді Матюшенка І.В.
суддів: Борисюка Р.М., Галацевич О.М.
з участю секретаря судового засідання Мишаковської В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії Південно-Західна залізниця на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 01 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії Південно-Західна залізниця про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,
в с т а н о в и л а :

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просив: поновити строк звернення до суду; визнати незаконним та скасувати наказ Державного територіального об`єднання Південно-Західна залізниця відокремленого підрозділу вагонне депо Київ-Пасажирський №107/ос від 24.04.2015 в частині його звільнення з посади слюсаря-електрика з ремонту електроустаткування з 24.04.2015 у зв`язку із призовом на військову службу; поновити його на посаді з 24.04.2015 року; стягнути з відповідача на його користь 44947 грн.10 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди.
На обґрунтування позову зазначав, що працюючи з 17.12.2013 у відокремленому підрозділі вагонне депо Київ-Пасажинський, 24.04.2015, всупереч вимогам ч. 2 ст. 39 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, ч. 3 ст. 119 КЗпП України, був звільнений із займаної посади у зв`язку із призовом на строкову військову службу. Незаконними діями відповідача йому завдано моральну шкоду.
Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 01.08.2016 позов задоволено частково: поновлено строк звернення до суду; визнано наказ №107/ос від 24.04.2015 про звільнення ОСОБА_1 з посади слюсаря-електрика з ремонту електроустаткування Державного територіального об`єднання Південно-Західна залізниця відокремленого підрозділу вагонне депо Київ-Пасажирський з 24.04.2015 у зв`язку із призовом на військову службу відповідно до п. 3 ст. 36 КЗпП України незаконним; поновлено ОСОБА_1 на посаді слюсаря-електрика з ремонту електроустаткування Державного територіального об`єднання Південно-Західна залізниця відокремленого підрозділу вагонне депо Київ-Пасажирський з 24.04.2015 року; стягнуто з Державного територіального об`єднання Південно-Західна залізниця на користь ОСОБА_1 48434 грн. 20 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 1500 грн. на відшкодування моральної шкоди; рішення в частині поновлення на роботі звернуте до негайного виконання; вирішене питання судових витрат.
У поданій апеляційній скарзі ПАТ Українська залізниця в особі регіональної філії Південно-Західна залізниця, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Зокрема, апелянт зазначає, що судом невірно витлумачено зміст Указу Президента України Про часткову мобілізацію від 14.01.2015 №15, безпідставно не застосовано положень ст.4 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію та ст. 36 ч. 3 КЗпП України.
Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Встановлено, що ОСОБА_1 з 17.12.2013 по 24.04.2015 перебував у трудових стосунках з відповідачем. Звільнений за наказом № 107/ос за п. 3 ст. 36 КЗпП України (а.с.8, 9). У період з 14.05.2015 по 12.05.2016 року позивач перебував на строковій військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 НГУм. Київ (а.с.10-16).
Відповідно до положень ст.1 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Частинами 1 та 2 статті 2 цього ж закону передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Строкова військова служба, згідно ч. 6 ст. 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, є видом військової служби.
Відповідно до положень ч.2 ст. 119 КЗпП України (чинній на час виникнення спірних правовідносин) працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених Законами України Про військовий обов`язок і військову службу, Про альтернативну невійськову службу, Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.
Згідно ч. 2 ст. 39 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (у редакції ЗУ від 15.01.2015 № 116-V111, чинній з 08.02.2015) за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або)введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, місце навчання у навчальному закладі незалежно від підпорядкування та форми власності та незалежно від форми навчання.
Статтею 1 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію визначено, що мобілізація це комплекс заходів, які здійснюються в мирний час з метою підготовки національної економіки, органів державної влади, інших державних оргнів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, підприємств, організацій, установ на функціонування в умовах особливого періоду.
Указом Президента України д 14.01.2015 № 15/2015 Про часткову мобілізацію, затвердженим Законом № 113-V111 від 15.01.2015, оголошено проведення протягом 2015 року часткової мобілізації. Кабінету Міністрів України доручено перевести національну економіку України на функціонування в умовах особливого періоду.
Із урахуванням вище наведених норм матеріального закону та на підставі наданих сторонами у справі доказів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про незаконність звільнення позивача п.3 ст. 36 КЗпП України, оскільки за ним мало зберігатися місце роботи та середній заробіток на підприємстві відповідача.
Відтак, доводи апелянта про невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом норм матеріального права є безпідставними.
Безпідставними колегією суддів визнаються і доводи апелянта щодо недоведеності ОСОБА_1 завдання йому моральної шкоди, оскільки незаконне звільнення з роботи, неможливість після звільнення в запас працевлаштуватися, вимушена необхідність перебування на утриманні батьків є достатніми доказами на підтвердження факту завдання відповідачем позивачу такої шкоди.
Разом з цим, поновлюючи ОСОБА_1 на роботі з дня звільнення, суд першої інстанції не врахував положень ч. 1 ст. 235 КЗпП України, а тому рішення в цій частині підлягає зміні шляхом виключення з його резолютивної частини сполучення з 24.04.2015 року.
Крім того, ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд не врахував положень ч.1 ст.11 ЦПК України щодо меж заявлених позовних вимог, тому рішення суду в цій частині також підлягає зміні шляхом зменшення суми стягнення середнього заробітку з 48343 грн. 20 коп. до 44947 грн. 10 коп.
Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів
в и р і ш и л а :
Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії Південно-Західна залізниця задовольнити частково.
Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 01 серпня 2016 року в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінити, зменшивши суму стягнення з 48343 грн. 20 коп. до
Виключити з абзацу четвертого резолютивної частини рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 01 серпня 2016 року сполучення з 24.04.2015 року.
У решті рішення залишити без змін.
Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді