Номер провадження: 22-ц/785/4148/16
Головуючий у першій інстанції Раца В. А.
Доповідач Кононенко Н. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого: Кононенко Н.А.

суддів: Гайворонського С.П.,

Сегеди С.М.

при секретарі: Фабіжевській Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Обласного закладу «Спеціалізована загальноосвітня школа - інтернат «Болградська гімназія ім. Г.С.Раковського» про поновлення на роботі та стягнення заробітної платні за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Болградського районного суду Одеської області від 29 березня 2016 року, -

встановила:

27 січня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до Обласного закладу «Спеціалізована загальноосвітня школа - інтернат «Болградська гімназія ім. Г.С.Раковського» про поновлення на роботі та стягнення заробітної платні за час вимушеного прогулу.

Свої вимоги мотивував тим, що його звільнено незаконно в період знаходження ним на лікарняному на підставі прогулу без поважних причин, з чим він не погоджується, оскільки ніякого прогулу без поважних причин він не допускав, крім цього, завжди належним чином виконував свої посадові обов'язки.

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 29 березня 2016 року

в задоволенні позову ОСОБА_3 до Обласного закладу «Спеціалізована загальноосвітня школа - інтернат «Болградська гімназія ім. Г.С.Раковського» про поновлення на роботі та стягнення заробітної платні за час вимушеного прогулу було відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу у якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін по справі, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд виходив з того, що звільнення позивача з роботи було проведено у відповідності до діючого трудового законодавства.

Однак погодитись з такими висновками районного суду не можна, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального закону.

Судова колегія вважає, що вказані порушення призвели до неправильного вирішення справи, тому суд апеляційної інстанції на підставі п.п. 3, 4 ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції скасовує і ухвалює нове рішення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Ухвалене у даній справі рішення цим вимогам закону не відповідає.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач 3 лютого 2015 року був прийнятий на роботу до відповідача водієм шкільного автобуса. ( а.с.6). Наказом від 23 грудня 2015 року (а.с. 12), у подальшому уточненим наказом від 30 грудня 2015 року (а.с.8), його було звільнено з роботи за прогул 22 грудня 2015 року.

Відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу ( в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Таким чином у разі звільнення працівника з підстав його відсутності на роботі з'ясуванню підлягають причини такої відсутності.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач 22 грудня 2015 року був відсутній на роботі протягом трьох годин тридцяти хвилин без поважної причини. Проте такий висновок не відповідає обставинам справи.

Позивач не оспорює того факту, що дійсно був відсутній на роботі з 9 години 30 хвилин до 14 години 22 грудня 2015 року, але стверджував, що не знаходився на робочому місці у зв'язку з різким погіршенням стану здоров'я, тому у період з 9 години 30 хвилин відвідав лікаря, про що йому була надана лікарняна довідка, а наступного дня 23 грудня 2015 року оформив лікарняний листок.

Отже у суду першої інстанції не було жодних підстав вважати, що позивач не знаходився на робочому місці без поважної причини. Те, що лікарняна довідка та запис у журналі прийому лікаря були оформлені неохайно та з виправленнями не спростовують факту звернення позивача до лікаря, а відповідно і поважності причини його відсутності на роботі.

У відповідності до ст. 149 КЗпП України при обранні стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Ці вимоги закону відповідачем при обранні виду стягнення позивачеві враховані не були, на що суд першої інстанції уваги не звернув і не дав їм належної оцінки.

Як встановлено у ході розгляду справи, позивач сумлінно і добросовісно виконував роботу, покладену на нього трудовим договором, дисциплінарні стягнення чи заходи громадського впливу до нього не застосовувались. 22 грудня 2015 року він виконав роботу по перевезенню дітей до школи, як це передбачено трудовим договором, а відповідно його проступок не вплинув на хід учбового процесу, не викликав необхідності для власника або уповноваженого ним органу вживати додаткових зусиль для забезпечення організації роботи учбового закладу, а тому не можна вважати, що його проступок заподіяв шкоду, яка могла би бути підставою для застосування до позивача найсуворішого виду дисциплінарного стягнення із встановлених законодавством про працю.

Посилання в запереченнях на апеляційну скаргу на те, що позивач порушував правила перевезення дітей і разом з ними перевозив сторонніх осіб, не можуть бути підставою для відмови у позові оскільки такі факти не підтверджені відповідачем і не являлись підставою для звільнення позивача з роботи.

Статтею 235 КЗпП України встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно до довідки про заробітну плату (а.с. 9-10) за період роботи жовтень-грудень 2015 року позивач отримав зарплату у сумі 6716 грн, за 73,5 робочих дні. Його середньоденний заробіток склав 91 грн.

Вимушений прогул тривав з січня по 17 травня 2016 року 109, 5 робочих днів.

Втрачений заробіток за визначений період склав 9964 грн., який підлягає стягненню з відповідача.

З відповідача також в дохід держави слід стягнути судові витрати у сумі 99 грн. 64 коп.

Керуючись: п. 2 ч. 1 ст. 307; п.п. 3,4 ст. 309; 316; 317; 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -задовольнити.

Рішення Болградського районного суду Одеської області від 29 березня 2016 року -скасувати і ухвалити нове рішення, яким ОСОБА_3 поновити на роботі у якості водія автобуса обласного закладу «Спеціалізована загальноосвітня школа-інтернат» Болградська гімназія ім. Г.С. Раковського.

Стягнути з обласного закладу « Спеціалізована загальноосвітня школа-інтернат» Болградська гімназія ім. Г.С. Раковського на користь ОСОБА_3 9964 грн утрачений заробіток, та на користь держави - 99 грн. 64 коп. - судові витрати.

Рішення апеляційного суду набирає чинності негайно з моменту його проголошення, але може бути оскаржене протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області:

Н.А. Кононенко

С.М. Сегеда

С.П. Гайворонський