Ухвала

іменем україни

16 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., ПоповичО.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області до ОСОБА_3 про зобов'язання виконати умови договору та відшкодування майнової шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 25 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року Фурсівська сільська рада Білоцерківського району Київської області звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про зобов'язання виконати умови договору та відшкодування майнової шкоди.

Наобґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 18 жовтня 2013 року Фурсівською сільською радою Білоцерківського району Київської області прийнято рішення № 31-686 про ліквідацію Фурсівського сільського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді і доручено директору Фурсівського сільського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді ОСОБА_3 здійснити усі необхідні реєстраційні дії з ліквідації центру у відповідних органах влади згідно з чинним законодавством України. 27 грудня 2013 року розпорядженням сільського голови № 95 відповідача звільнено із зазначеної посади, а для подальшого виконання повноважень ліквідатора 31 грудня 2013 року з відповідачем укладено трудовий договір № 3 на строк до 28 лютого 2014 року, пунктом 8.3 якого передбачено, що сторони дійшли згоди про те, що невиконання працівником пунктів 3.2.2 та 3.2.3 договору до закінчення строку його дії не звільняє працівника від обов'язку виконати умови, передбачені цими пунктами, після закінчення дії договору без додаткової оплати за це. Однак, своїх обов'язків відповідач не виконав, не повідомив та не звільнив з посади провідного спеціаліста центру ОСОБА_4., що призвело до витрат бюджету сільської ради у вигляді 1 700 грн єдиного соціального внеску при нарахуванні допомоги по вагітності та пологах. Крім того, відповідач не завершив процедуру ліквідації, не склав ліквідаційний баланс, а поштою вислав документи та печатку центру.

Враховуючи викладене, позивач просив зобов'язати ОСОБА_3 виконати умови трудового договору від 31 грудня 2013 року № 3, а саме п. 3.2.3 - надати до сільської ради документ, який посвідчує факт ліквідації Фурсівського сільського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, зобов'язати ОСОБА_3 надати проміжний та остаточний ліквідаційні баланси юридичної особи Фурсівського сільського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді та відшкодувати матеріальну шкоду бюджету Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області в розмірі 1 700 грн.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 25 лютого 2016 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 до бюджету Фурсівської сільської ради 1 700 грн матеріальної шкоди.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають.

Судами установлено, що 18 жовтня 2013 року Фурсівською сільською радою Білоцерківського району Київської області було прийнято рішення про ліквідацію Фурсівського сільського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді.

Згідно з трудовим договором від 31 грудня 2013 року № 3 з відповідачем було укладено договір строком на два місяці з 01 січня 2014 року по 28 лютого 2014 року з покладенням обов'язку провести ліквідацію Фурсівського сільського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді.

Задовольняючи вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 700 грн, суди виходили з того, що відповідно до ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

При цьому суди посилалися на те, що відповідач як керівник вчасно не звільнив працівника центру ОСОБА_4., що потягло за собою зайві витрати з бюджету сільської ради.

Протеповністю погодитись із висновками судів не можна, оскільки суди дійшлиїх з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так, відповідно до вимог ст. ст. 11, 27, 31 ЦПК України правом визначити предмет позову наділений лише позивач.

З матеріалів справи вбачається, що Фурсівська сільська рада Білоцерківського району Київської області звертаючись до суду з позовом та посилаючись на ст. ст. 629, 631 ЦК України просила зобов'язати ОСОБА_3 виконати умови трудового договору від 31 грудня 2013 року № 3, а саме п. 3.2.3 - надати до сільської ради документ, який посвідчує факт ліквідації Фурсівського сільського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді; зобовязвати ОСОБА_3 надати проміжний та остаточний ліквідаційний баланси юридичної особи Фурсівського сільського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді та зобов'язати ОСОБА_3 відшкодувати матеріальну шкоду бюджету Фурсівської сільської ради у розмірі 1 700 грн.

Також з матеріалів справи вбачається, що позивач ні до початку розгляду судом справи по суті, ні під час розгляду справи по суті, не подавав письмової заяви про зміну предмету або підстави позову. Проте суди у порушення вимог ч. 2 ст. 31 ЦПК України вирішили спір згідно з нормами трудового законодавства, не з'ясували при цьому характер спірних правовідносин та норму матеріального права, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин та вийшли за межі позовних вимог, не навівши мотивів, з яких вони при цьому виходили.

Враховуючи, що судом першої інстанції не встановлені фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення справи, при ухваленні рішення були порушені норми матеріального та процесуального права, таке рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 25 лютого 2016 року в частині позову Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

У іншій частині рішення судів залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: В.М. Коротун

Л.М.Мазур

Т.О. Писана

О.В.Попович