АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Андрієнко А.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Гарматюк О.Д.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» - Оніщенко Юлії Віталіївни на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання недійсним пункту договору та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2015 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до відповідача ПАТ «Альфа-Банк», посилаючись на те, що 1 жовтня 2013 року між нею та ПАТ «Альфа-Банк» укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого вона отримала грошові кошти у розмірі 28 944 грн. зі сплатою 14,99 % річних на строк до 2 жовтня 2015 року. У п. 2.8.1 зазначеного кредитного договору банком встановлено комісійну винагороду за управління кредитом у розмірі 2,05 % за період з 1-го по 36-й місяць користування кредитом від суми кредиту. Комісійна винагорода розраховується від суми кредиту, зазначеної у п. 2.1 кредитного договору, та сплачується позичальником щомісячно за кожний місяць користування кредитом відповідно до графіку. Проте позивач вважає, що встановлені платежі за управління кредитом не відповідають положенням Закону України «Про захист прав споживачів» та порушують її права. Враховуючи викладене, позивач просила визнати недійсним п. 2.8.1 договору про надання споживчого кредиту від 1 жовтня 2013 року; зобов'язати ПАТ «Альфа-Банк» повернути їй грошові кошти в розмірі 8 900 грн. 25 коп. шляхом зарахування на її рахунок у ПАТ «Альфа-Банк», відкритий нею для зарахування коштів, спрямованих на повернення заборгованості за кредитним договором; зобов'язати ПАТ «Альфа-Банк» здійснити перерахунок заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 1 жовтня 2013 року з врахуванням наслідків визнання окремих положень договору недійсними, а саме: у стовпчику 5.4 інші послуги банку (валютно-обмінні операції, юридичне оформлення тощо) зазначити як таке, що дорівнює 0,00; здійснити перерахунок заборгованості з врахуванням грошових коштів в розмірі 8 900 грн. 25 коп., які будуть зараховані на її рахунок в якості платежів для погашення кредиту.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 листопада 2015 року позов задоволено частково. Визнано недійсним п. 2.8.1 кредитного договору, укладеного 1 жовтня 2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 У решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ПАТ «Альфа-Банк» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначив, що суд першої інстанції не врахував, що усі умови договору кредиту були узгоджені між сторонами, про що свідчать підписи сторін, позивач, укладаючи договір, була ознайомлена з усіма умовами договору, в тому числі і про встановлення комісійної винагороди за управління кредитом, погодилася з усіма умовами, а тому задоволення її вимог є безпідставним.

В суді апеляційної інстанції представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник апелянта в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи апелянт був повідомлений належним чином.

На підставі ст.. 305 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника апелянта.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами ) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України від «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.

У ч. 1, 3 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Оскільки відповідно до умов кредитного договору від 1 жовтня 2013 року, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються також Законом України «Про захист прав споживачів».

За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Якщо положення договору визнано несправедливим , включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Судом встановлено, що 01 жовтня 2013 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено Кредитний договір №500417628, за умовами якого ОСОБА_3 отримала грошові кошти у розмірі 28 944,00 грн. строком до 02.10.2015 року, процентна ставка за договором - 14,99% річних.

Як вбачається з п.2.8.1 договору, під час його укладання для позичальника встановлено комісійну винагороду за управлінням кредитом у розмірі 2,05% за період з 1-го по 36-й місяць користування кредитом від суми кредиту. При цьому комісійна винагорода розраховується від суми кредиту та сплачується позичальником щомісячно за кожен місяць користування кредитом відповідно до графіку платежів, який є додатком № 1 до цього договору та є його невід'ємною частиною.

Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача, тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що п. 2.8.1 договору є недійсним, так як банком не зазначено в договорі, які саме послуги за вказану комісійну винагороду надаються позивачу, що мав на увазі кредитодавець, коли окрів відсоткової ставки за користування кредитом фактично встановив ще один додатковий платіж у процентному відношенні до тіла кредиту, що на думку колегії суддів, призвело до дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду ОСОБА_3

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст..ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» - Оніщенко Юлії Віталіївни відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 16 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді :