Справа № 361/5519/15-ц Головуючий у І інстанції Сердинський В. С.
Провадження № 22-ц/780/6624/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 4 20.12.2016
УХВАЛА

Іменем України

20 грудня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Сліпченка О.І., Гуля В.В.

при секретарі - Воробей В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним, скасування права власності на автомобіль, визнання майна обєктом спільної сумісної власності подружжя, поділ спільного сумісного майна подружжя, усунення перешкод у користуванні майном,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом мотивуючи тим, що відповідач ОСОБА_3 неправомірно, без будь-якої її згоди та підпису будь-яких документів, шляхом підробки документів, набув право власності на спірний транспортний засіб марки «КАМАЗ-5511», 1986 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, а у подальшому без її згоди уклав з ОСОБА_4 договір купівлі-продажу автомобіля, чим порушили її право на спільне сумісне майно подружжя.

Позивачка з урахуванням уточнень просила суд визнати правочини купівлі-продажу спірного автомобіля вчинений на підставі довідки-рахунку виданої 19 серпня 2015 року ТОВ «Прогрес Автотрейд», та на підставі довідки-рахунку виданої 29 серпня 2015 року ТОВ «БМ-Групп», недійсними; скасувати право власності ОСОБА_4, на спірний автомобіль; визнати автомобіль спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3; визнати за нею, право власності на 1/2 частину цього автомобіля, усунути перешкоди у користуванні нею 1/2 частиною автомобіля шляхом його витребування з незаконного користування ОСОБА_4

У своїх запереченнях на позов, відповідач ОСОБА_3 зазначав, що дійсно, за час шлюбу з позивачкою ними спільно придбано цей автомобіль, який спочатку було оформлено на позивачку, але потім переоформлено на нього і 29 серпня 2015 року він продав цей автомобіль ОСОБА_4. Всі ці дії відбувались під час шлюбу, тому послався що обовязкової письмової згоди на відчуження автомобіля не вимагалось, тому просив відмовити у позові.

Рішенням Броварського міськрайонного суду від 09 листопада 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, вважає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права. Судом не враховано, що ОСОБА_4 не був та не може бути добросовісним набувачем права власності, а вона має право на витребування автомобіля від набувача, оскільки вказаний транспортний засіб вибув з її власності не з її волі, тому просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення по суті спору.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не довела того, що відповідач під час відчуження автомобіля діяв не в інтересах їхньої сімї.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 28.09.2002 року (а.с.9).

Під час шлюбу, 06 січня 2015 року сторонами було придбано автомобіль марки «КАМАЗ-5511», 1986 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який було зареєстровано на позивачку ОСОБА_2, (а.с.57, 136-137).

19 серпня 2015 року право власності на спірний транспортний засіб марки «КАМАЗ-5511», було перереєстровано на ОСОБА_3 (а.с.56,136,138).

29 серпня 2015 року право власності на спірний транспортний засіб марки «КАМАЗ-5511», було зареєстровано на ОСОБА_4 на підставі довідки-рахунку від 29.08.2015 року (а.с.55,136,139).

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2016 року шлюб між сторонами було розірвано (а. с. 28-33).

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що спірний автомобіль був відчужений під час перебування сторін у шлюбі.

Зазначені обставини підтверджені матеріалами справи.

Частиною 1 ст. 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Частиною 2 ст. 65 цього Кодексу передбачено, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

У відповідності до вимог ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою.

Відповідно до абз. 1 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою і шостою ст. 203 ЦК України, зокрема правочин не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

Таким чином оскільки спірним автомобілем сторони розпорядились, ще під час перебування у шлюбі, при цьому матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що кошти від відчуження спірного автомобіля були витрачені не в інтересах їхньої сімї, а також те, що на момент відчуження спірного автомобіля, сторони припинили вести спільне господарство, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов цілком законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Таким чином, позивачка не довела свого позову, що є її обовязком, відповідно до засад змагальності процесу за ст.10 ЦПК України. При цьому суд створив всі умови для змагального процесу.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновок суду першої інстанції.

За таких обставинам, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 308,314,315 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :