Справа № 350/2383/13-ц
Провадження № 22-ц/779/1040/2016
Головуючий у 1 інстанції Пулик М. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Горблянського Я.Д.

суддів: Максюти І.О., Фединяка В.Д.

секретаря Петріва Д.Б.

за участю: апелянта ОСОБА_2 та її представника - ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ПАТ Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення боргу, - за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рожнятівського районного суду від 12 червня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

В грудні 2013 року представник ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» звернувся в суд з вказаним позовом, вимоги якого уточнив під час розгляду справи, посилаючись на те, що 15.09.2005 року між банком та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №635pv14/05, на суму 25 000 доларів США на строк до 15.09.2020 року, та 07.08.2006 року договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії №870pv14-06 на суму 38700 Євро до 07.08.2020 року В забезпечення виконання кредитних зобовязань позичальника №870pv14-06 від 07.08.2006 року прийнята порука ОСОБА_2 згідно договору від 07.08.2006 року. В звязку з неналежним виконанням умов кредитних договорів виникла заборгованість по кредитних договорах. Тому позивач просив стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором №635pv14/05 від 15.09.2005 року в гривневому еквіваленті 890 297,05 грн. та в солідарному порядку з ОСОБА_4 і ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №870pv14-06 від 07.08.2006 року в гривневому еквіваленті 2 437 704,87 грн.

Рішенням Рожнятівського районного суду від 12.06.2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором № 635 рv14/05 від 15.09.2005 р. у сумі 890297, 5 грн., стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 870рv14-06 від 07.08.2006 р. у сумі 2 437704, 87 грн. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» - 3441 гривень судового збору та в дохід держави - 213 грн.

Не погодившись з рішенням суду в частині стягнення заборгованості за кредитним договором №870рv14-06 від 07.08.2006 року, вважаючи його незаконним, необґрунтованим в звязку з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, ухваленим внаслідок неправильного застосування судом норм матеріального права, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що задовольняючи позовні вимоги суд не звернув уваги на те, що додатковою угодою №6 від 18.08.2008 року банк та позичальник внесли зміни до кредитного договору, а саме встановили з 01.09.2008 року відсоткову ставку по кредиту в розмірі 16%, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності поручителя. Пунктом 4.4 договору поруки передбачено, що внесення змін і доповнень у кредитний договір, внаслідок яких збільшується обсяг відповідальності поручителя не допускається без узгодження з поручителем. Апелянт вказувала, що такої згоди не надавала й додаткової угоди до договору поруки у звязку з цим з банком не укладалось то відповідно до приписів ч.1 ст. 559 ЦК України порука є припиненою. Зважаючи на те, що умовами кредитного договору передбачено щомісячну сплату кредиту, а з грудня 2010 року тіло кредиту позичальником не сплачується, суд повинен був перевірити обставини припинення поруки в частині сплати щомісячних платежів чого зроблено не було. Пунктом 5.1 договору поруки передбачено припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобовязання за кредитним договором не заявив позовні вимоги до поручителя. Також зазначає, що умови договору щодо нарахування пені в розмірі 1% від суми несвоєчасного виконаних боргових зобовязань за кожен день прострочення, що в перерахунку становить 365% річних, є несправедливими. Вирішуючи спір, суд першої інстанції не привів розмір пені до обґрунтованого. Крім того не передбачене законом і солідарне стягнення суми судових витрат. За таких обставин, ОСОБА_2, просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог до неї відмовити.

Перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення апелянта. Її представника та відповідача ОСОБА_4,колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

З огляду на вимоги ч.1 ст.303 ЦПК України, колегія суддів переглядає справу в оскаржуваній частині, тобто в частині стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» заборгованості за кредитним договором №870рv14-06 від 07.08.2006 року.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Даним вимогам законодавства рішення в оскаржуваній частині відповідає не повністю.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що оскільки в порушення норм закону та умов договору відповідачі зобовязання за укладеними з банком договором кредиту та поруки належним чином не виконали, то розрахована банком заборгованість підлягає стягненню в солідарному порядку.

07.08.2006 року між ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» (перейменований в подальшому на ПАТ «Банк «Фінанси та кредит») та ОСОБА_4 укладено договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії №870pv14-06 на суму 38700 Євро до 07.08.2020 року під 14% річних. В забезпечення виконання зобовязань в цей же день між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки, за умовами якого, остання взяла на себе відповідальність за повне та своєчасне виконання боржником зобовязань по кредитному договору.

В додатковій угоді №6 від 18.08.2008 року сторони кредитного договору внесли зміни в частині визначення термінів щомісячного погашення платежів, а також збільшено з 01.09.2008 року процентну ставку за користування кредитом в розмірі 16 % річних.

09.10.2008 року укладена додаткова угода відповідно до умов якої позичальник зобовязався щомісяця в термін з 01 по 10 число кожного місяця здійснювати погашення відсотків за виданими кредитними ресурсами, згідно графіку зниження розміру заборгованості, а також залишок по кредиту починаючи з 01.03.2008 року повинен щомісячно зменшуватись на суму 586,36 Євро.

06.07.2010 року сторони кредитного договору уклали додаткову угоду №2, відповідно до якої процентна ставка збільшилась до 16,5% річних.

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Апелянт вказуючи на припинення договору поруки, посилалась зокрема на те, що додатковими угодами збільшився обсяг її відповідальності, на що вона згоду не надавала.

Дійсно, відповідно до п.4.4. договору поруки внесення змін і доповнень у кредитний договір, внаслідок яких збільшується обсяг відповідальності поручителя, не допускається без узгодження з поручителем.

Разом тим, 06.07.2010 року ОСОБА_2 та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» підписали додаткову угоду №1 до договору поруки, відповідно до п.1.1. якого погодили зміну відсоткової ставки по кредитному договору, а саме 16,5%.

За таких обставин, договір поруки не можна вважати припиненим, оскільки з поручителем погоджені зміни відсоткової ставки, а питання про припинення договору поруки з цих підстав до укладення додаткової угоди №1 від 06.07.2010 року ОСОБА_2 не ставила.

Виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, встановленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

У разі предявлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобовязань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів. ( правова позиція ВСУ в постанові від 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14).

Сторони врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів.

Пунктом 3.6. кредитного договору передбачено, що у випадку виникнення заборгованості позичальника по сплаті відсотків за користування кредитом більше трьох місяців, термін дії договору припиняється.

Так, відповідно до розрахунку наданого позивачем, останнє погашення по відсотках відбулось 28.11.2013 року (а.с. 203), з позовом до боржника банк звернувся 11.12.2013 року, а до поручителя 09.04.2014 року, тобто в межах строків передбачених законодавством та умовами договору, а тому припинення поруки з цих підстав не підлягає до задоволення.

Відповідно до здійсненого банком розрахунку сума строкової заборгованості за основним боргом 24 907,51 Євро (594 044,12 грн.), сума простроченої заборгованості за основним боргом 5342,87 Євро (127 427,45 грн.), сума строкової заборгованості за відсотками 513 Євро (12235,05 грн.), сума простроченої заборгованості за відсотками 17125,84 Євро (408 451,12 грн.), пеня - 1 295 546,98 грн.

Позивач в позовній заяві просив стягнути заборгованість у національній валюті України гривні, та судом і було задоволено позовні вимоги.

Стягуючи всю суму заборгованості вказану в розрахунку, суд не звернув увагу, що частиною третьою статті 551 ЦК України, зокрема, передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Колегія суддів вважає, що є підстави для зменшення нарахованого позивачем розміру пені, який в двічі перевищує розмір строкової заборгованості за кредитом, тому рішення суду першої інстанції у цій частині підлягає до зміни та зменшення розміру стягнутої з ОСОБА_2 пені до 500 000 грн.

Також колегія суддів не погоджується із рішенням суду в частині солідарного стягнення з відповідачів судового збору , оскільки зі змісту ст. 88 ЦПК України та п.35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року при повному задоволенні позову до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

З огляду на вищенаведене, з відповідачів слід стягнути судовий збір у розмірі по 1720, 50грн. на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та по 106,50 грн. в дохід держави з кожного.

Крім того, Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 42 постанови від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснив, що у резолютивній частині рішення в обов'язковому порядку має зазначатись загальний розмір вимог та всі його складові.

Проте резолютивна частина рішення суду першої інстанції містить лише загальний розмір заборгованості без зазначення всіх його складових.

Тому воно не може бути залишене в силі та підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню в частині стягнутої з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 суми заборгованості, а також в частині солідарного стягнення із відповідачів суми судового збору, та ухваленню в цій частині нового рішення.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Рожнятівського районного суду від 12 червня 2015 року в частині розміру стягнутої в солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» заборгованості за кредитним договором №870pv14-06 від 07.08.2006 року та судового збору скасувати і ухвалити нове.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №870pv14-06 від 07.08.2006 року в розмірі 1642157,74 ( один мільйон шістсот сорок дві тисячі сто пятдесят сім) грн. 74 коп., з яких 594044,12 грн. - строкова заборгованість за основним боргом; 127427,45 грн. прострочена заборгованість за основним боргом; 12235,05 грн. - строкова заборгованість за відсотками; 408451,12 грн. - прострочена заборгованість за відсотками; 500000 грн. пеня.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 судовий збір по 1720, 50грн. на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та по 106,50 грн. в дохід держави

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: Я.Д. Горблянський

ОСОБА_5

ОСОБА_6