Справа № 2/331/111/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2016 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд міста Запоріжжя в складі :

головуючого - судді - Скользнєвої Н.Г.,

при секретарі - Постарнак М.М.,

за участю представників

позивача - ОСОБА_1,

третьої особи - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції «ОСОБА_4 Аваль» про визнання Генеральної кредитної угоди № 010/17-41/411 від 27.07.2007 р. недійсною, третя особа: ОСОБА_5, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції «ОСОБА_4 Аваль» про визнання Генеральної кредитної угоди № 010/17-41/411 від 27.07.2007 р. недійсною.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 27 липня 2007 року між ним та ВАТ «ОСОБА_4 Аваль», правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» була укладена Генеральна кредитна угода № 010/17-41/411.

Відповідно до п. 1.2 укладеної Генеральної кредитної угоди № 010/17-41/411 від 27.07.2007р. загальний розмір позичкової заборгованості Позичальника за наданими в рамках даної Угоди кредитами не повинен перевищувати суми, еквівалентної 700000 доларів США.

Вважає, що Генеральна кредитна угода № 010/17-41/411 від 27.07.2007 року не відповідає вимогам чинного законодавства, виходячи з наступного.

Підставою для визнання недійсності зазначеного кредитного договору є укладення останнього в валюті, відмінній від гривні України та використання іноземної валюти за спірною Генеральною кредитною угодою як засобу платежу, що суперечить вимогам законодавства.

Згідно із ст. 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня.

За приписами ст. 35 Закону України «Про ОСОБА_6 банк України», гривня (банкноти і монети) як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, який приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України за всіма видами платежів, а також для зарахування на рахунки, вклади, акредитиви та для переказів.

З огляду на викладене вважає, що надання та одержання грошових коштів в рамках Генеральної кредитної угоди, а також оплата ним процентів, штрафних санкцій в іноземній валюті, використання іноземної валюти як засобу платежу можливо при дотриманні відповідними субєктами імперативних вимог законодавства щодо одержання відповідної індивідуальної ліцензії.

На підставі викладеного, просить суд визнати недійсною Генеральну кредитну угоду № 010/17-41/411 від 27.07.2007 р. та покласти судові витрати на відповідача у справі.

Ухвалою суду від 22 травня 2015 року позовна заява ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства « ОСОБА_4 Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 Аваль» про визнання Генеральної кредитної угоди № 010/17-41/411 від 27 липня 2007 року недійсною, залишена без розгляду. (т. 1, а.с. 88-89)

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 27 серпня 2015 року апеляційна скарга ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_7 задоволена. Ухвала Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2015 року скасована, а справа направлена до суду першої інстанції для продовження розгляду. (т. 1, а.с. 121-122)

Ухвалою суду від 04 квітня 2016 року залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства « ОСОБА_4 Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 Аваль» про визнання Генеральної кредитної угоди № 010/17-41/411 від 27 липня 2007 року недійсною, в якості третьої особи ОСОБА_5 ( м. Запоріжжя, 69068, АДРЕСА_1). (т. 2, а.с. 32-33)

В процесі розгляду справи позивач неодноразово уточнював обґрунтування позовної вимоги та остаточно в обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 27 липня 2007 року між ним та ВАТ «ОСОБА_4 Аваль», правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» була укладена Генеральна кредитна угода № 010/17-41/411.

Відповідно до п. 1.2 укладеної Генеральної кредитної угоди № 010/17-41/411 від 27.07.2007р. загальний розмір позичкової заборгованості Позичальника за наданими в рамках даної Угоди кредитами не повинен перевищувати суми, еквівалентної 700000 доларів США.

Вважає, що Генеральна кредитна угода № 010/17-41/411 від 27.07.2007 року не відповідає вимогам чинного законодавства виходячи з наступного.

Підставою для визнання недійсності зазначеного кредитного договору є укладення останнього в валюті, відмінній від гривні України та використання іноземної валюти за спірною Генеральною кредитною угодою як засобу платежу, що суперечить вимогам законодавства.

Згідно із ст. 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня.

За приписами ст. 35 Закону України «Про ОСОБА_6 банк України», гривня (банкноти і монети) як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, який приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України за всіма видами платежів, а також для зарахування на рахунки, вклади, акредитиви та для переказів.

З огляду на викладене вважає, що надання та одержання грошових коштів в рамках Генеральної кредитної угоди, а також оплата ним процентів, штрафних санкцій в іноземній валюті, використання іноземної валюти як засобу платежу можливо при дотриманні відповідними субєктами імперативних вимог законодавства щодо одержання відповідної індивідуальної ліцензії.

Зазначена індивідуальна ліцензія у ОСОБА_3 та відповідача відсутня, внаслідок чого використання долару США як засобу платежу за Генеральною кредитною угодою № 010/17-41/411 від 27.07.2007 року суперечить вимогам п. «г» ч. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» та Положенню «Про порядок видачі ОСОБА_6 банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу».

Крім того, вважає, що банком були грубо порушені вимоги ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки перед укладенням спірного Договору, а також протягом його дії, ОСОБА_6 не повідомив його а ні в письмовій формі, а ні в усній формі щодо наявних форм кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобовязаннями споживача. Як на думку позивача, несправедливими умовами договору є, зокрема, умови договору про встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуг обумовлене лише власним розсудом виконавця.

Представник позивача надав суду заяву з проханням відкласти розгляд справи, а в разі не заходження судом підстав для відкладення розгляду справи, просив суд розглядати справу за його відсутності, при цьому зазначивши, що на позовних вимогах наполягала та просила суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог позивача заперечував та просив суд у його задоволенні відмовити. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що 27 липня 2007 року між ВАТ „ОСОБА_4 Аваль, правонаступником якого за всіма правами та обовязками є ПАТ „ОСОБА_4 Аваль (скорочена назва АТ „ОСОБА_4 Аваль) та ОСОБА_3 укладено Генеральну кредитну угоду № 010/17-41/411 від 27.07.2007 року. Відповідно до п. 1.2 укладеної Генеральної кредитної угоди № 010/17-41/411 від 27.07.2007р. на час укладення угоди загальний розмір позичкової заборгованості Позичальника за наданими в рамках даної Угоди кредитами не повинен перевищувати суми, еквівалентної 700000 доларів США. У п. 2.3 Угоди зазначено, що всі позики як і відсотки по них, повинні виплачуватися у тій самій валюті, в якій їх було надано. Пунктом 2.4 конкретні строки користування кредитними коштами, відсоткові ставки за користування кредитними коштами, обєкти кредитування визначаються Сторонами окремо в кожному кредитному договорі, укладеному в рамках цієї Генеральної кредитної угоди. В рамках дії Генеральної кредитної угоди між ОСОБА_3 та банком було укладено: кредитний договір № 010/17-41/411/1 від 27.07.2007р., № 010/17-41/411/4 від 18.04.2008р., № 010/17-41/411/10 від 24.11.2011р. Отже, в рамках Угоди в різні дати були укладені Кредитні договори на різні суми кредиту, в різних валютах, на різні строки надання для його користування, під різні процентні ставки. Крім того, в кожному укладеному кредитному договорі, які було укладено в рамках Генеральної кредитної угоди, додатками є: графік з повернення кредиту та сплати процентів, таблиця із зазначенням сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, та іншої інформації, яка передбачена діючими нормативно-правовими актами України та необхідна для ознайомлення Позичальника перед укладенням кредитного договору. Крім того, зазначив, що кредитний договір наведений кредитний договір укладений у суворому додержанні діючого законодавства України, а тому не підлягає визнанню його недійсним з підстав зазначених у позові позивача.

Представник третьої особи ОСОБА_2 в судовому засіданні повністю підтримала позицію позивача та просила суд позовні вимоги задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 3 цієї ж статті Закону, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Аналогічним чином питання обовязків доказування та питання доказів регулює ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При цьому слід зазначити, що доказування не може ґрунтуватися лише на припущеннях.

Всебічно і повно з»ясувавши обставини справи, об»єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з матеріалами справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що 27 липня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством „ОСОБА_4 Аваль, правонаступником якого за всіма правами та обовязками є Публічне акціонерне товариство „ОСОБА_4 Аваль (скорочена назва АТ „ОСОБА_4 Аваль) та ОСОБА_8 укладено Генеральну кредитну угоду № 010/17-41/411. (т. 1, а.с. 5-8)

Відповідно до п. 1.2 укладеної Генеральної кредитної угоди № 010/17-41/411 від 27.07.2007р. загальний розмір позичкової заборгованості Позичальника за наданими в рамках даної Угоди кредитами не повинен перевищувати суми, еквівалентної 700000 доларів США..

Положеннями ст. 202 ЦК України визначено, що правочинами є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини характеризуються наступними рисами: правочини є вольовими актами, спрямованими на досягнення певного правового результату; правочини завжди є діями фізичної або юридичної особи; правочини завжди є правомірними діями; воля в правочинах завжди спрямована на встановлення, зміну, припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Зігдно ст.. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Таким чином, наявність правочину свідчить про єдність внутрішньої волі і волевиявлення субєкта правочину.

Згідно зі ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договори про надання кредиту укладаються на власний розсуд кредитодавця і позичальника та з урахуванням вимог діючого законодавства України.

Згідно п.1.1 Генеральної кредитної угоди № 010/17-41/411 від 27.07.2007 р., кредитор, на підставі цієї Генеральної кредитної угоди, зобовязується надавати Позичальнику кредитні кошти в порядку і на умовах, визначених у кредитних договорах, укладених в рамках цієї Генеральної кредитної угоди і які є її невідємними частинами.

Згідно п.1.2 Генеральної кредитної угоди № 010/17-41/411 від 27.07.2007 р., загальний розмір позичкової заборгованості Позичальника за наданими в рамках даної Угоди кредитами не повинен перевищувати суми, еквівалентної 700000 доларів США.

Згідно п.1.3 Генеральної кредитної угоди № 010/17-41/411 від 27.07.2007 р., термін дії кредитної угоди: дана кредитна угода чинна до 26 липня 2017 року.

Отже, за волевиявленням двох сторін було досягнуто усіх умов кредитного договору (правочину). Будь-яких заперечень на момент укладення зазначеного правочину позивач не мав.

Також, позивач, укладаючи Генеральну кредитну угоду, та обираючи валюту кредитування свідомо вибрав саме - долар США.

В рамках дії Генеральної кредитної угоди між ОСОБА_3 та банком було укладено: кредитний договір № 010/17-41/411/1 від 27.07.2007р. позичальнику було надано кредит в розмірі 700000,00 доларів США, № 010/17-41/411/4 від 18.04.2008р. позичальнику було надано кредит в розмірі 800000,00 доларів США, № 010/17-41/411/10 від 24.11.2011р. позичальнику було надано кредит в розмірі 14482561,91 грн. (т. 1, а.с. 65-71)

Перед укладанням в рамках Генеральної кредитної угоди Кредитних договорів ОСОБА_3 ознайомили з усіма умовами кредитування, а саме: з терміном кредитування, валютою кредитування, процентними ставками у цих валютах тощо.

Таким чином, ОСОБА_3 повністю усвідомлював про умови кредитування у Банка та самостійно за власним бажанням обрав кредитування у доларах США.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами ОСОБА_6 банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Стаття 629 ЦК України, встановлює загальний принцип обовязковості договору. Укладення договору передбачає, що він відповідає встановленим законодавством вимогам, і умови договору не суперечать положенням нормативно-правових актів. Отже, належним чином укладений договір є обовязковим для сторін і повинен добросовісно виконуватись.

Позовні вимоги позивача щодо недійсності Кредитного договору ґрунтуються, зокрема, на тому, що відповідно до чинного законодавства грошовою одиницею України є гривня, та відповідно до норм ч. 1 ст. 524 ЦК України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Водночас, у ч. 2 цієї ж статті ЦК України зазначено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.

Отже, позивач не враховує положення чинного законодавства, однобічно їх розглядає і тлумачить.

Згідно ч. 1 і 3 ст. 533 ЦК України, в якій зазначено, що грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Випадки і порядок використання іноземної валюти визначаються Законом України «Про ОСОБА_6 банк України» від 20.05.1999 року № 679-XIV (із змінами та доповненнями) і Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року № 15-93 (із змінами та доповненнями), виданими відповідно до них нормативними актами, якими передбачена можливість здійснення розрахунків в іноземній валюті при одержанні комерційного чи банківського кредиту в іноземній валюті і його погашенні.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти - гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Згідно з статтею 345 Господарського кодексу України кредитні операції банків полягають у розміщенні від свого імені, на власних умовах та на власний ризик залучених коштів юридичних осіб (позичальників) та громадян. Кредитними визнаються банківські операції, визначені як такі законом про банки і банківську діяльність.

Статті 47 та 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю".

Також, нормативно-правовими актами ОСОБА_6 банку України встановлені вимоги щодо оцінки ризиків за операціями в іноземній валюті, зокрема, Інструкцією про порядок регулювання діяльності банків в Україні, затвердженою постановою Правління ОСОБА_6 банку України від 28.08.2001 N 368, передбачена вимога покриття капіталом валютного кредитного ризику; Положенням про порядок формування та використання резерву для відшкодування можливих втрат за кредитними операціями банків, затвердженим постановою Правління ОСОБА_6 банку України від 06.07.2000 N 279, встановлено підвищені коефіцієнти резервування за кредитними операціями в іноземній валюті.

При цьому, з урахуванням особливостей діяльності банківських установ в умовах фінансової кризи, ОСОБА_6 банк України постановою Правління ОСОБА_6 банку України від 01.12.2008 N 406 "Про затвердження Змін до Положення про порядок формування та використання резерву для відшкодування можливих втрат за кредитними операціями банків" посилив вимоги щодо формування банками спеціальних резервів за кредитами, наданими в іноземній валюті.

З вищевикладеного вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

У положеннях ч. 2 ст. 44 Закону України «Про ОСОБА_6 банк України», в якій зазначено, що ОСОБА_6 банк діє як уповноважена державна установа при застосуванні законодавства України про валютне регулювання і валютний контроль. До компетенції ОСОБА_6 банку у сфері валютного регулювання та контролю належить, зокрема видача та відкликання ліцензій, здійснення контролю, у тому числі шляхом здійснення планових і позапланових перевірок, за діяльністю банків, юридичних та фізичних осіб (резидентів та нерезидентів), які отримали ліцензію ОСОБА_6 банку на здійснення валютних операцій, в частині дотримання ними валютного законодавства.

Відповідно до норм пп. «г» п. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України, використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави віднесено до операцій, які потребують ліцензії.

При цьому, відповідно до положень ч. 2 ст. 5 Декрету ОСОБА_6 банком України видаються генеральні ліцензії комерційним банкам на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання.

У нормах ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000 року № 2121-III (із змінами та доповненнями) зазначено, що банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями на підставі банківської ліцензії.

Відповідач діє на підставах положень чинного законодавства та підзаконних нормативно-правових актів України. Так, відповідачем отримано банківську ліцензію N 10 від 11.10.2006 р. та Дозвіл N 10-4 від 11.10.2006 р. з відповідним Додатком на здійснення операцій з валютними цінностями, в тому числі з розміщення іноземної валюти на валютному ринку України

Таким чином, правових перешкод для того, щоб ОСОБА_6 мав право укладати генеральні кредитні угоди, кредитні договори, видавати кредити та відповідно, вимагати виконання зобовязання в іноземній валюті немає.

У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

У звязку з тим, що ОСОБА_6, діючи у відповідності до діючого законодавства України надав Позивачу кредит у іноземній валюті (дол. США), то останній повинен повернути Банку таку ж саму суму грошей у іноземній валюті (дол. США).

Крім того, у відповідності до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У відповідності до п. 1.8 гл. 1 розд. ІІІ «Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України», затверджених постановою правління НБУ № 255 від 18.06.2003 р.: нарахування процентних доходів (витрат), амортизація дисконту (премії) за фінансовими інструментами в іноземній валюті здійснюються в тій валюті, у якій обліковується повязаний з ними фінансовий інструмент.

Частиною 1 статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідними актами цивільного правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до статті 36 Закону України Про ОСОБА_6 України офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється ОСОБА_6 Банком України.

Валютні курси, як зазначено у частині першій статті 8 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання та валютного контролю, встановлюються НБУ за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Поряд з цим, згідно Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління НБУ від 12 листопада 2003 року № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США, встановлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату.

Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена.

Таким чином, укладаючи спірний кредитний договір в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики, на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане.

Позивачем не доведено, що сторони при укладенні кредитного договору були впевнені в тому, що така зміна обставин не настане.

Виходячи із змісту статей 1046, 1054 ЦК України відповідальність за валютні ризики лежить саме на Позичальнику й не може бути підставою для визнання кредитного договору в іноземній валюті недійсним.

При зверненні за отриманням кредиту ОСОБА_3 у заявці на отримання кредиту вказав валюту, в якій він би хотів отримати кредит долар США. Крім того, ОСОБА_3 підписував інформацію про умови кредитування, де були викладені всі особливості цього кредитного договору, в тому числі і відносно ризиків валютних коливань.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Принцип свободи договору передбачає, як це закріплено у ст. 627 ЦК України, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі у контрагентів та визначенні умов договору тощо.

Свобода договору полягає у вільному виявленні волі сторін на вступ у договірні відносини. Волевиявлення учасників договору передбачає відсутність жодного тиску з боку контрагента або інших осіб і відповідати їхній внутрішній волі.

Свобода договору включає й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов'язки учасників.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В даному випадку було взаємне волевиявлення сторін на укладення кредитного договору в іноземній валюті.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачами умови, які є несправедливими, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача.

Посилання позивача на невідповідність умов Кредитного договору приписам Закону України «Про захист прав споживачів» є безпідставними, оскільки, як встановлено судом, при укладенні спірного Кредитного договору сторонами була досягнута згода з усіх істотних умов договорів: мета, сума і строк кредиту; порядок і умови надання кредиту та його повернення; види (способи) забезпечення зобовязань кредитодавця; винагорода кредитодавця; порядок повернення суми кредиту; порядок змін та припинення дії договору; відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

Відповідно до ст. 230 ЦК України, обставини, які є підставою для визнання угоди недійсною, повинні існувати на час підписання угоди, а не під час її виконання.

Згідно ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Враховуючи вищевикладене, при підписанні Кредитного договору, всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договору були дотримані, договір містить всі передбачені чинним законодавством умови, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми його укладення.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 212, 214, 215 ЦПК України, ст. ст. 6, 192, 204, ч.1 ст. 203, ч.1 ст. 215, ч.1 ст. 524, ст.ст. 526, 627, 629, 1046, 1054 ЦК України, ст. ст. 2, 19, 49 Закону України « Про банки і банківську діяльність», ч.1, 5 ст. 5, ч.2 ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України « Про систему валютного регулювання і валютного контролю»

ВИ Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства « ОСОБА_4 Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції « ОСОБА_4 Аваль» про визнання Генеральної кредитної угоди № 010/17-41/411 від 27.07.2007 р. недійсною, третя особа : ОСОБА_5, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особою, яка не приймала участь в судовому засіданні у той самий строк та порядок - з дня отримання повного рішення суду.

Суддя: Н.Г.Скользнєва

20.09.2016