Провадження № 2/641/2275/2016 Справа № 641/8951/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2016 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді-Чайка І.В.,

за участю секретаря- Алієвої І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Комінтернівського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ПрАТ НФСК «Добробут» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь суму завданої матеріальної шкоди у розмірі 13 185, 95 грн., вартість звіту у розмірі 707, 04 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 1 500 грн., моральну шкоду у розмірі 2 500 грн., а також судові витрати у розмірі 243, 60 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що їй на праві приватної власності належить автомобіль "Шевроле Авео", держ. номер НОМЕР_1. 06 січня 2013 року по вул. Польовій в м. Харкові сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "Шевроле Авео", держ. номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля "ВАЗ-2110", державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_2 Внаслідок ДТП автомобіль "Шевроле Авео", держ. номер НОМЕР_1, був пошкоджений, а позивачу як власнику автомобіля завдано матеріальну шкоду, яка згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 195 від 12 лютого 2013 року складає 13 185, 95 грн. Також позивачем понесено витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 707, 04 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 1 500 грн. Окрім того, позивачу завдано моральну шкоду, яку вона оцінює у 2 500 грн.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суд м. Харкова від 02.11.2015 року позов частково задоволено.

За заявою відповідача ухвалою суду від 18.07.2016 року заочне рішення скасоване.

Ухвалою суду від 13.09.2016 року у якості третьої особи по справі залучена ПрАТ НФСК «Добробут».

У судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з*явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином , про причини своєї неявки суд не повідомив. В своїй заяві про перегляд заочного рішення суду відповідач заперечував проти позову, посилаючись на те, що цивільно-правова відповідальність його транспортного засобу застрахована ПрАТ НФСК «Добробут», яка, на його думку і повинна нести матеріальну відповідальність за спричинену позивачу шкоду.

Третя особа до суду не з*явилася, повідомлялася про місце та цас розглядуц справи належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 06 січня 2013 року по вул. Польовій в м. Харкові сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "Шевроле Авео", держ.номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля "ВАЗ-2110", держ.номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_2

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо якої встановлено ці обставини.

Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 січня 2013 року встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_2, який порушив вимоги Правил дорожнього руху України.

Внаслідок ДТП автомобілю ОСОБА_1 завдані механічні пошкодження.

Відповідно до полісу обов*язкового страхування № АВ/2708553 цивільна-правова відповідальність автомобілю "ВАЗ-2110", державний номерний знак НОМЕР_2 з 10.02.2012 року по 09.02.2013 року застрахована у ПрАТ «НФСК « Добробут».

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 195 від 12 березня 2013 року, складеного Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. заслуженого проф. М.С. Бокаріуса, розмір матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження автомобіля "Шевроле Авео", держ. номер НОМЕР_1, 2006 року випуску, на час дорожньо-транспортної пригоди складає 13 185 грн. 95 коп.

З матеріалів справи встановлено, що для визначення вартості матеріальної шкоди позивач вимушений був звернутися до експерта для проведення автотоварознавчого дослідження, у зв'язку із чим позивачем понесено додаткові витрати по оплаті автотварознавчого дослідження у розмірі 707, 04 грн., що підтверджується копією квитанції.

Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом .

Згідно зі ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (ст. 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (ст.ст. 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч.1 ст. 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (ч.2 ст. 14 ЦК України).

Відповідно до ст. 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з ч.ч.1 та 4 ст. 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає заперечення відповідача щодо того, що він є неналежним відповідачем по справі та відшкодовувати спричинені позивачу збитки в наслідок ДТП повинна саме страхова компанія, а не він.

Такий висновок суду повністю узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним судом України 20.01.2016 року при розгляді справи № 6-2808цс15ВС, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди у розмірі 13 185, 95 грн. та витрат на оплату експертного дослідження у розмірі 707,04грн.

Відносно позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно роз'яснень, викладених в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"(зі змінами та доповненнями), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При визначенні розміру моральної шкоди, спричиненої позивачеві, суд виходить із вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України, характеру правопорушення та вимог розумності і справедливості та вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 1 000 грн.

Питання про стягнення витрат по сплаті судового збору суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України пропорційно задоволених позовних вимог.

Щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу суд зазначає, що згідно ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, серед іншого, належать витрати на правову допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

З аналізу зазначених норм вбачається, що правовою допомогою в цивільному процесі визнається допомога правового характеру адвоката або іншого фахівця у галузі права.

Крім того, судові витрати, в тому числі витрати на правову допомогу, повинні бути пов'язані тільки з розглядом конкретної цивільної справи, що розглядається судом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано жодних доказів понесених нею витрат на правову допомогу та доказів, що ці витрати були пов'язані з розглядом цієї, конкретної справи, позивачем не надано обґрунтування і розрахунку цих витрат, а тому дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача витрат по оплаті послуг на правову допомогу.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214, 215, 217, 218, 224 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, (ІНФОРМАЦІЯ_1, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, код НОМЕР_3) матеріальну шкоду у розмірі 13 185, 95 грн., витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 707, 04 грн., моральну шкоду у розмірі 1 000 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 221, 30 грн., а всього 15 114 (п'ятнадцять тисяч сто чотирнадцять) грн. 29 коп.

В інший частині позов залишити без задоволення.

Суддя: І. В. Чайка