Справа № 283/2605/15-ц
Провадження №2/283/41/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

26 лютого 2016 року м. Малин

Малинський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді Міхненка С.Д.

секретаря - Ільніцької С.В.

за участю відповідача , представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Малині цивільну справу за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором оренди товаро матеріальних цінностей від 01 липня 2013 року в розмірі 41118,43 грн. з яких сума основного боргу 4400 грн., неустойка 30200 грн., інфляційні втрати 3300 грн., 3% річних 218,43 грн., реальні збитки ( втрата майна ) 3000 грн. та за договором надання послуг від 01 липня 2013 року в розмірі 30200 грн., а всього 71318, 43 грн. -

В С Т А Н О В И В:

03 листопада 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому зазначає, що 01 липня 2013 року між ним та відповідачем було укладено договір оренди товарно-матеріальних цінностей, відповідно до якого він передав відповідачу в оренду наступне майно: GPS навігатор марки Android Note, модель 4.1.1, ІМЕІ 20016 вартістю 2500 грн., ОСОБА_4 - карту оператору мобільного звязку Life вартістю 25 грн., світловий рекламний борд з чотирма магнітами вартістю 500 грн., а відповідач зобов'язався в період з 1 по 3 число розрахункового періоду сплачувати орендну плату в сумі 220 грн. в місць.

У порушення умов договору оренди відповідач з 04 березня 2014 року не сплачує орендну плату, а у зв'язку з чим станом на 29 жовтня 2015 року виникла заборгованість у сумі 4400 грн., з урахуванням інфляційних втрат за вказаний період - 3300 грн., 3% річних 218,43 грн., заборгованість складає 7918,43 грн.

Умовами договору за несвоєчасну оплату оренди передбачено неустойку в розмірі 50 грн. за кожний день прострочки, що станом на 29.10.2015 року становить 30200 грн. ( 604 дн. х 50 грн.)

Також, на вимогу позивача відповідач не повернув майно отримане в оренду, чим йому заподіяно реальні збитки в сумі 3000 грн.

Крім того, 01 липня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір надання послуг, відповідно до якого позивач зобов'язався по завданню відповідача, використовуючи свій технічний потенціал, надавати йому диспетчерські послуги по наданню заявок на транспортні перевезення, а відповідач зобов'язався оплатити ці послуги, а також 10% від вартості послуг за заявками, наданих йому позивачем та від вільних заявок, які виконані позивачем, у випадку якщо вартість послуг згідно такої заявки складає 70 грн. і більше.

За умовами цього договору відповідач зобов'язався вносити абонентську плату у термін з 1 по 3 число оплачуваного місяця та оплатити вартість наданих послуг, що перевищили абонентську плату за поточний місяць в термін з 1 по 3 число місяця, наступного за поточним, а в разі невиконання цих вимог відповідач зобов'язався сплатити неустойку в розмірі 50 грн. за кожний день прострочки.

Оскільки відповідач не сплачував абонентську плату з березня 2014 року, то станом на 29 жовтня 2015 року розмір неустойки становить 30200 грн. ( 604 дн. х 50 грн.).

У зв'язку з наведеним позивач просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість по укладеним договорам в загальній сумі 71318,43 грн.

Вважає необґрунтованими пояснення ОСОБА_3 в частині того, що останній розрахувався за передане йому обладнання відповідно до наданого суду чеку від 14.05.2014 року № 153/14, оскільки ні позивачем ні іншої особою, які є орендодавцями згідно з договором оренди від 01 липня 2013 року вказаний чек не виписувався та будь які кошти від відповідача не отримувалися.

Пусті бланки аналогічних чеків видавались всім особам, які отримували товаро матеріальні цінності від позивача, в тому числі і відповідачу, метою таких чеків було підтвердження факту надання транспортних послуг.

Щодо посилання відповідача на те, що договір оренди від 01 липня 2013 року між сторонами не укладався, то дане є безпідставним, оскільки в договорі міститься підпис ОСОБА_3, який був ознайомлений з умовами договору та виконував ці умови до березня 2014 року.

Відповідач позов не визнав повністю. В заперечення пояснив, що в літку 2013 року він працевлаштувався у фірму таксі « Десятка » , яка знаходиться в м. Боярка Київської області.

Раніше незнайома йому людина на імя Роман, який представився керівником фірми, розяснив ОСОБА_3 умови праці, які полягали у надані послуг по перевезенню пасажирів.

Також для роботи відповідачу було надано обладнання , яке складалося з GPS навігатора, ОСОБА_4 - картки оператору мобільного звязку Life та світлового рекламного борду з чотирма магнітами.

Про отримання майна відповідач написав розписку, також він підписував і інші документи, однак не вникав у їх зміст.

Ніякої орендної плати ОСОБА_3 не сплачував, а лише до 01 березня 2014 року сплачував через банкомат поповнення рахунку відсотки з плати за перевезення пасажирів.

На початку березня 2014 року відповідача викликав керівник фірми таксі « Десятка » та повідомив , що він більше не працює у фірмі , а також запропонував повернути обладнання.

Однак, оскільки між відповідачем та керівником виникла суперечка, то ОСОБА_3 відмовився повертати обладнання.

Надалі, після звернення 25 квітня 2014 року, ОСОБА_2 до Малинського відділення поліції з приводу неповернення обладнання, відповідач прийшов до офісу фірми « Десятка » та передав бухгалтеру (касиру) кошти в розмірі 3025 грн. в якості плати за передане йому майно про що був виписаний відповідний чек.

Вважає, що розмір неустойки за договорами в сумі 60400 грн. є завищеним та у випадку, якщо суд прийде до висновку про обґрунтованість позову просить зменшити даний розмір, застосувавши положення статей 258 та 551 ЦК України.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши надані ними докази , суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ч.1 ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплатити три проценти річних від простроченої суми.

Судом встановлено, що 01 липня 2013 року між фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір оренди товарно-матеріальних цінностей, відповідно до якого позивач передав відповідачу в тимчасове користування наступне майно: GPS навігатор марки Android Note, модель 4.1.1, ІМЕІ 20016 вартістю 25000 грн., ОСОБА_4 - карту оператору мобільного звязку Life вартістю 25 грн., світловий рекламний борд з чотирма магнітами вартістю 500 грн. Орендна плата за користування майном становить 220 грн. за місяць. Плата вноситься в період з 01 по 03 число місяця. (п.п. 1.1, 2.2.2, 2.2.3).

Пунктом 2.2.6 цього договору встановлено, що у випадку несвоєчасного повернення орендатором орендованого майна чи несвоєчасної оплати оренди, зазначено у п. 2.2.2, договір вважається продовженим на невизначений термін і незалежно від того чи продовжує орендатор використовувати майно, він має сплатити неустойку орендодавцю в розмірі 50 грн. за кожний день прострочки. ( а.с. 15).

01 липня 2013 року між позивачем та відповідачем укладено договір надання послуг, відповідно до умов якого позивач зобов'язався по завданню відповідача, використовуючи свій технічний потенціал, надавати йому диспетчерські послуги по наданню заявок на транспортні перевезення, а відповідач зобов'язався оплатити ці послуги, а також 10% від вартості послуг за заявками, наданих йому позивачем та від вільних заявок, які виконані позивачем, у випадку, якщо вартість послуг згідно такої заявки складає 70 грн. і більше (п.2.1).

Відповідно до п.п. 4.3, 4.4, 6.6 цього договору відповідач зобов'язався вносити абонентську плату у термін з 1 по 3 число оплачуваного місяця та оплатити вартість наданих послуг, що перевищили абонентську плату за поточний місяць в термін з 1 по 3 число місяця, наступного за поточним, а в разі невиконання цих вимог відповідач зобов'язався сплатити неустойку в розмірі 50 грн. за кожний день прострочки.

У порушення зазначених умов договорів відповідач з 04 березня 2014 року не сплачує орендну та абонентську плату, у зв'язку з чим станом на 29 жовтня 2015 року виникла заборгованість, яка відповідно до розрахунку позивача становить:

по договору оренди: заборгованість по орендній платі - 4400 грн., інфляційні втрати - 3300 грн. 3% річні 218,43 грн., реальні збитки 3000 грн. та неустойка -30200 грн.

по договору про надання послуг неустойка в розмірі - 30200 грн.

Розмір заборгованості за договорами відповідачем не спростований.

Заперечення ОСОБА_3 в частині того, що між сторонами не укладались будь які договори суд вважає необґрунтованим, оскільки в судовому засіданні відповідач не заперечував обставин того, що він отримав обладнання за договором оренди , підписав акт прийому передачі товаро матеріальних цінностей та фактично надавав послуги по перевезенню пасажирів, використовуючи майно позивача.

Також відповідач підтвердив, що він підписував документи, однак не вважав, що ними є договір оренди та договір про надання послуг.

Не приймається судом до уваги як належний доказ , що наданий суду ОСОБА_3 товарний чек від 14 травня 2014 року № 153/14 про оплату вартості, переданого відповідачу майна в сумі 3025 грн. ( а.с. 73), оскільки даний чек не містить необхідних реквізитів, що встановлені для банківських документів, а саме не зазначено платника та отримувача коштів за даним чеком, не містяться відомості про те за яким саме договором оренди відшкодована вартість майна.

Також відповідач не спростував пояснення позивача, про те, що пусті бланки аналогічних чеків видавались всім особам, які отримували товаро матеріальні цінності від позивача , в тому числі і відповідачу, метою таких чеків було підтвердження факту надання транспортних послуг.

З огляду на наведене суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості по орендній платі з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, є обґрунтованими та визначає даний розмір наступним чином - сума основного боргу - 4400 грн. , інфляційні втрати 3205,01 грн., 3% річних 218 грн.

В частині стягнення неустойки за договорами оренди та надання послуг суд виходить з наступного, відповідно до ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч.4 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

В судовому засіданні відповідач заявив про застосування позовної давності до вимог про стягнення неустойки.

Розмір неустойки за кожним з договорів з врахуванням положень ст.258 ЦК України становить по 18 тис. грн.

Однак враховуючи, що даний розмір значно перевищує розмір боргу, тому суд, застосовуючи положення ч.3 ст.551 ЦК України приходить до висновку про необхідність зменшення розміру неустойки до розміру основної суми боргу за договором оренди та визначити розмір неустойки за договором оренди в сумі 4400 грн. та за договором про надання послуг в сумі 4400 грн.

Суд вважає , що позов про стягнення реальних збитків ( втрати майна ) в розмірі 3 тис. грн., який заявлений позивачем на підставі вимог ст. 22 ЦК України, задоволенню не підлягає.

Як встановлено судом між сторонами продовжує дію договір оренди товаро матеріальних цінностей від 01 липня 2013 року, оскільки умовами договору передбачено , що строк оренди майна починається з моменту підписання акту прийому передачі ТМЦ на відповідальне зберігання і діє безстроково.

Даний договір на момент розгляду справи не розірваний та є чинним, вимог про повернення майна, переданого за умовами договору позивачем не заявлялося.

В розумінні статті 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Однак суду не надано доказів про понесені позивачем збитки за договором оренди.

Розмір заборгованості за договорами відповідачем не спростований.

З відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 487,20 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст..ст. 10,11,60,88,212,214,215 ЦПК України , на підставі ст.ст. 22,526,611,625,759,901 ЦК України, суд ,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_2 заборгованість за договором оренди товаро матеріальних цінностей від 01 липня 2013 року в розмірі 12223,01 грн. з яких сума основного боргу - 4400 грн., неустойка 4400 грн., інфляційні втрати 3205,01 грн., 3% річних 218 грн. та заборгованість за договором про надання послуг від 01 липня 2013 року в розмірі 4400 грн., а всього на загальну суму 16623,01 грн.

В решті вимог відмовити за безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 487,20 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Житомирської області через Малинський районний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Суддя: ОСОБА_4