Провадження №2/521/1698/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2016 року Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Поліщук І.О.,

при секретарі Святецькій І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Фірма ОПТІКОР» про визнання наказу про звільнення неправомірним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Фірма ОПТІКОР» про визнання наказу про звільнення неправомірним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, вказуючи що працював у ТОВ «Фірма Оптікор» на посаді слюсаря сантехніка. В період перебування позивача на лікарняному, він був звільнений з посади на підставі наказу № 61-ОК, який вважає незаконним, тому і звертається з вказаним позовом до суду. У своєму позові ОСОБА_1 також наголошував, що внаслідок його незаконного звільнення порушення порядку видачі йому трудової книжки і військового квитка, він знаходився у вимушеному прогулі і нема жодних інших доходів, тому вважає що має бути поновлений на посаді і йому повинно бути виплачене грошове забезпечення за встановленими нормами за час вимушеного прогулу, тому що вихідну допомогу у розмірі 750 гривень та гроші у розмірі 2000 гривень за невикористану відпустку він не отримував. За результатами розгляду справи позивач просить суд визнати наказ № 61-ОК про припинення трудового договору від 17.12.2009 року, виданий підприємством у вигляді ТОВ «Фірма Оптікор» неправомірним. Зобовязати керівника підприємства у вигляді ТОВ «Фірма Оптікор» поновити його на посаді та виплатити грошове та речове забезпечення за встановленими нормами за весь час вимушеного прогулу.

В судовому засіданні представник відповідача подав суду заперечення на позов, документи, що обґрунтовують заперечення та заявила клопотання про закриття провадження по справі за правилами п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України, оскільки 15 липня 2010 року Київським районним судом м. Одеси прийнято рішення яким ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, а ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18 жовтня 2010 року рішення Київського районного суду міста Одеси від 15 липня 2010 року залишено без змін. Представник відповідача зазначила, що в ході розгляду справи як судом першої інстанції, так і апеляційною інстанцією перевірялося законність саме прийнятого наказу № 61-ОК про звільнення позивача з посади слюсаря-сантехніка і припинення з ним трудового договору з 17.12.2009 року, у звязку із скороченням штату працівників, який позивач оскаржує і у позові поданому до Малиновського районного суду міста Одеси 29.12.2015 року.

Суд, вислухавши думку позивача, який заперечував проти закриття провадження по справі, представника відповідача, дослідивши документи подані як стороною позивача так і стороною відповідача, приходить до висновку що провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Фірма» Оптікор» підлягає закриттю.

Так, судом встановлено, що рішенням Київського районного суду міста Одеси від 15 липня 2010 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Як вбачається з мотивувальної частини рішення Київського районного суду м. Одеси від 15.07.2010 року судом було встановлено, що протоколом загальних трудового колективу підприємства у вигляді ТОВ «Фірма «Оптікор» від 29.09.2009 року було прийнято рішення про скорочення штатної одинці слюсаря-сантехніка, що було викликано необхідністю проведення заходів з оздоровлення фінансового становища, раціоналізації структури штату і численності працівників підприємства, а також у звязку із скороченням обсягів сантехнічних робіт. Наказом генерального директора № 3- СР від 01.10.2009 року штатна одиниця слюсаря-сантехніка була скорочена. 09.10.2009 року ОСОБА_1 був письмово попереджений про наступне звільнення у звязку зі скороченням штату. Позивач з наказом № 48-ОК від 09.10.2009 року про попередження про наступне звільнення був ознайомлений, але від підпису відмовився, про що було складено відповідний акт від 09.10.2009 року. 17.10.2009 року ОСОБА_1 зазначений наказ отримав поштою, про що розписався у поштовому повідомленні, копії зазначених документів були надані до суду та приєднанні до матеріалів справи. Через два місяці після отамання ОСОБА_1 попередження про наступне звільнення 17.12.2009 р. був виданий Наказ № 61-0К про звільнення позивача з посади слюсаря-сантехніка і припинення з ним трудового договору з 17.12.2009 року, у звязку зі скороченням штату працівників. Від підпису про ознайомлення з зазначеним наказом позивач відмовився, про що було складено відповідний акт від 17.12.2009 року. Згідно наданої до суду копії поштового повідомлення, наказ про звільнення позивачем було отримано 28.12.2009 року. також через відділення звязку «Укрпошти» позивачу була направлена вихідна допомога у розмірі 2628,03 гривні, що знайшло своє підтвердження в наданій до суду квитанції про грошовий переказ. Згідно ст.49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці, власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в уставної, організації працівник, за своїм розсудом,звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати труда. Таким чином, суд прийшов до висновку, що звільнення ОСОБА_1 відбулося правильно, на законних підставах, з дотриманням вимог ст.ст. 49-2, 44 КЗпП України, тому підстав задовольняти позов суд не знайшов.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18.10.2010 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 липня 2010 року залишено без змін.

В ході розгляду клопотання про закриття даної цивільної справи судом досліджувалася ухвала Київського районного суду міста Одеси від 13.09.2013 року, згідно з якою була залишено без задоволення заява ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення від 15 липня 2010 року по цивільній справі № 2-4774/10 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Фірма «Оптікор» про поновлення на роботі та стягненні заробітної плати за час вимушеного прогулу. Зі встановлювальної частини ухвали вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд вищевказаного рішення за нововиявленими обставинами, в якій вказував, що нововиявленими обставинами вважає той факт, що при розгляді його справи а ні судом першої інстанції, а ні апеляційним судом та вищим спеціалізованим судом, які залишили рішення від 15 липня 2010 року в силі, не були враховані вимоги Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Пільги інвалідів війни» які не дозволяють звільняти ветеранів війни за скороченням чисельності чи штату працівників у звязку зі змінами в організації виробництва і праці. Ухвалою апеляційного суду від 11.12.2013 року ухвала Київського районного суду міста Одеси від 13 вересня 2013 року про перегляд рішення за нововиявленими обставинами залишено без змін.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у звязку з відмовою позивача від позову або укладанням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Таким чином, суд проаналізувавши надані стороною відповідача копії судових рішень, приходить до висновку про те, що судами вже дана належна правова оцінка як наказу про звільнення позивача, який він оскаржує у даному процесі так і іншим заявленим вимогам, тому очевидна наявність вже прийнятого судом рішення між тими ж сторонами, про той самий предмет позову та з тих самих підстав, що є підставою для закриття провадження по справі №521/20773/15-ц, провадження №2/521/1698/16 порушеної Малиновським районним судом м. Одеси за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Фірма ОПТІКОР» провисання наказу про звільнення неправомірним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Керуючись п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Фірма ОПТІКОР» про визнання наказу про звільнення неправомірним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу закрити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк.

Суддя: Поліщук І.О.