Справа №591/444/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/185/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Рибалки В. Г.,

суддів - Гагіна М. В. , Попруги С. В.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 21 грудня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, треті особя: Третя Сумська державна нотаріальна контора, Комунальне підприємство «Сумське міське бюро технічної інвентаризації», Реєстраційна служба Сумського міського управління юстиції Сумської області, приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_6

про витребування майна, визнання угоди недійсною, визнання недійсною державної реєстрації, визнання права власності в порядку спадкування,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 21 грудня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище Дрижакова) Г.В. житлове приміщення однокімнатну квартиру житловою площею 17,6 кв.м. та загальною площею 33,05 кв.м. № 46, що знаходиться в м. Суми по вул. Петропавлівська, 68, набуте за нотаріальним посвідченим договором від 23 лютого 2012 року, передавши її ОСОБА_4 та визнано за ОСОБА_4 право власності на вказану квартиру № 46 що знаходиться в м. Суми по вул. Петропавлівська, 68 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_7, який помер у м. Суми 07 березня 2012 року.

В задоволенні позову в іншій частині відмовлено за необґрунтованістю вимог.

Стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 по 796 грн. 80 коп., з кожної, на відшкодування понесених судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом першої інстанції при ухваленні рішення норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення Зарічного районного суду м. Суми від 21 грудня 2015 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 07 березня 2012 року помер ОСОБА_7 батько ОСОБА_4, яка 19 березня 2012 року звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та є єдиним спадкоємцем померлого за законом, який прийняв спадщину. З 12 вересня 1969 року по 22 лютого 2012 року ОСОБА_7 був зареєстрований та проживав у належній йому на праві приватної власності однокімнатній квартирі АДРЕСА_1. За життя ОСОБА_7 склав заповіт щодо розпорядження всім своїм майном на імя відповідачки ОСОБА_5, а 23 січня 2012 року ОСОБА_7 уклав договір дарування вказаної квартири на користь ОСОБА_5

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 24 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: Сумська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3, про визнання недійсним договору дарування квартири та заповіту задоволено вимоги позивача та на підставі ч. 1 ст. 225 ЦК України, ч. 2 ст. 1257 ЦК України, визнано недійсними Договір дарування квартири квартирі АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_5, посвідчений 23 січня 2012 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу та зареєстрованого за № 28, заповіт ОСОБА_7, посвідчений 10 січня 2012 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу та зареєстрований за № 15. ОСОБА_7 на момент складання заповіту 10 січня 2012 року та договору дарування 23 січня 2012 року виявляв тяжкий психічний розлад у формі маячного розладу, за своїм психічним станом був нездатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Ставши титульним власником квартири ОСОБА_5 за договором купівлі продажу, який був укладено 23 лютого 2012 року та посвідчено приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_6, продала спірну квартиру ОСОБА_3 за 152 000 грн.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що приймають участь у справі, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Відповідно до ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Згідно ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При розгляді справи суд першої інстанції належним чином з`ясував та перевірив доводи та заперечення сторін, дав належну оцінку зібраним у справі доказам та обґрунтував висновки викладені в рішенні.

Суд першої інстанції обґрунтовано частково задовольнив позовні вимоги.

Доводи ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції грубо порушуючи норми чинного законодавства безпідставно та за своєю ініціативою вийшов за межі позовних вимог, а саме, вирішив не заявлену позовну вимогу і витребував з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 однокімнатну квартиру житловою площею 17, 6 кв.м. № 46 по вул. Петропавлівська, 68 в м. Суми не спростовують висновків суду першої інстанції.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції обґрунтовано виходи в з того, що право позивача не підлягає захисту шляхом визнання оспорюваного договору та його державної реєстрації недійсними, однак він має право витребувати спірне майно та вимагати за ним права власності на нього. Вказаний висновок суду першої інстанції узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України у справі 6 164 цс12 В.

При цьому суд обґрунтовано прийняв до уваги те, що позивачка в своєму позові посилалась на ст. 388 ЦК України, а вимогу сформулювала помилково.

Ствердження в апеляційній скарзі про те, що суд перщої інстанції не надав ніякого значення тому, що не можна витребовувати з володіння ОСОБА_3 вказану квартиру, оскільки в ній вона проживає з малолітньою дитиною є необґрунтованими.

Судом було достовірно встановлено порушення права ОСОБА_4 на спадщину, яке має бути захищено у спосіб передбачений чинним законодавством.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

За таких обставин колегія суддів вважає, що судове рішення ухвалено, з додержанням вимог матеріального та процесуального права

У звязку з цим апеляційну скаргу на рішення необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 315, ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 21 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: