Справа № 343/1702/16-ц
Провадження № 22-ц/779/2367/2016
Головуючий у 1 інстанції Тураш В. А.
Суддя-доповідач Проскурніцький П.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

Головуючого: Проскурніцького П.І.

Суддів: Бойчука І.В., Горейко М.Д.

за участю секретаря: Возняк В.Д.

сторін: відповідача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Долинського районного суду від 26 жовтня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

07.09.2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що 28 травня 2001 року був зареєстрований шлюб з відповідачем ОСОБА_2. За час спільного проживання у сторін народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні. Рішенням Долинського районного суду від 11 липня 2012 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідач ні вихованням, ні матеріальним забезпеченням сина не цікавиться, ухиляється від своїх батьківських обов'язків. ОСОБА_2 не є інвалідом, він працездатна особа, працює на сезонних роботах, отримує дохід і може надавати матеріальну допомогу, однак добровільно цього не робить.

За таких обставин позивач просила стягнути з відповідача аліменти на свою користь на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття, та витрати на надання правової допомоги.

Рішенням Долинського районного суду від 26.10.2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошовій сумі в розмірі 700 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, судовий збір та 300 грн. витрат за надання правової допомоги.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що воно постановлене з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального і процесуального права.

Вказав, що суд першої інстанції ухвалив рішення, яке не відповідає нормам права, якими врегульовано спірні правовідносини. А саме, суд застосував норми ч.1 ст.122 СК України. Проте, в судовому засіданні відповідачем було стверджено, що дитина, в інтересах якої діяла позивач, є зачатою в результаті застосування допоміжних репродуктивних технології, з чим також погодилась ОСОБА_4 Тому вважає, що в даному випадку слід застосовувати положення ч.1 ст.123 СК України.

Судом не з'ясовано, з яких підстав за відсутності згоди ОСОБА_2 у наданому позивачем свідоцтві про народження дитини вказано прізвище, по-батькові відповідача.

В порушення процесуальних норм, визначених ч.2 ст.127 ЦПК України, йому, як відповідачу, до початку судового засідання не було надіслано ухвали про відкриття провадження у справі, а також копії позовної заяви та доданих до неї документів.

Зазначив, що в судовому засіданні він ствердив, що з ОСОБА_4 під час її вагітності не проживав. Давно створив іншу сім'ю, офіційно зареєстрував шлюб з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 року у них народився син. На даний час перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Долинської РДА та отримує соціальну допомогу на сина в розмірі 1032 грн. щомісячно, що підтверджується довідкою №5501 від 02.11.2016 року. Будь-яких інших доходів не отримує.

Своє батьківство дитини, яку народила ОСОБА_4, раніше не оспорював, оскільки отсання, будучи вагітною, відмовилась пред'являти будь-які претензії стверджуючи, що народить дитину особисто для себе.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю.

Колегія суддів, вислухавши доповідача, відповідача та його представника, перевіривши матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.05.2001 року по 11.07.2012 року .

Від спільного проживання у них, 11.04.2011 року народився син ОСОБА_7 про що свідчать копія свідоцтва про народження ОСОБА_5, серії НОМЕР_1 від 20.04.2011р. , в якому в графі батько записаний - ОСОБА_2, в графі мати записана - ОСОБА_4 (а.с.3).

Рішенням Долинського районного суду від 11.07.2012 року в справі №2-621/2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 - шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 зареєстрований 28.05.2001 року виконкомом Глибоківської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, актовий запис №5 - розірвано. Неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено проживати з матір"ю, ОСОБА_4, відповідачкою по справі.

В судовому засіданні встановлено, що між сторонами по справі погіршилися стосунки, вони проживають окремо, а неповнолітня дитина перебуває на утриманні позивачки, з якою проживає.

Відповідач на даний час офіційно не працює, перебуває у відпусці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач по справі не оспорював свого батьківство відносно сина ОСОБА_7.

Відповідно до статті 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Законом України «Про державний бюджет України на 2016 рік» визначено прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років, що становить з 1 січня 2016 року - 1167 гривень, з 1 травня - 1228 гривень, з 1 грудня - 1313 гривень.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 122 СК України - дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров"я про народження дружиною дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Визначаючи розмір аліментів, судом враховано матеріальне становище позивачки ОСОБА_4, те, що вона працює, інших утриманців немає, матеріальне становище відповідача ОСОБА_2, те, що він не працює, має на утриманні іншу малолітню дитину - сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, а також інші обставини, що мають істотне значення для вирішення спору та дійшов правильного висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти у розмірі 700 гривень.

Враховуючи вищенаведене, величину прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, а також положення ст. 180 СК України про те, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, колегія суддів приходить до висновку про правильність висновків суду першої інстанції про задоволення позову.

Відповідно до вимог ч.2, ст.303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі

переоцінювати докази, які судом першої інстанції були досліджені у встановленому законом порядку. Апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, які б давали підставу для

зміни чи скасування судового рішення.

Розглянувши справу в межах позовної заяви та в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст., ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Долинського районного суду від 26 жовтня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: П.І. Проскурніцький

Судді: І.В. Бойчук

М.Д. Горейко