Справа № 212/2645/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2016 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді Пустовіт О.Г.,

при секретарі Гарасюта Л.К.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Кривого Рогу цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

В травні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. В подальшому позов було уточнено.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 25 січня 2016 року він уклав з відповідачем ОСОБА_2 договір позики, згідно до якого передав останній грошові кошти у суммі 85000,00 гривень з остаточним строком повернення до 25 березня 2016 року. У випадку неповернення боргу, відповідачка пообіцяла переоформити на його і'мя належну їй однокімнатну квартиру. Договір оформлено у письмовій формі у вигляді розписки з зазначенням усіх умов. По закінченню строку повернення боргу позивач зобов'язання не виконала, від оформлення квартири на його ім'я ухиляється. За захистом своїх прав він змушений звернутися до суду, тому просить суд, визнати за ним право власності на однокімнатну квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, житловою площею 11,7 кв.м. та загальною площею 22,3 кв.м..

Представник позивача ОСОБА_1 присутня в судовому засіданні позов ОСОБА_3 підтримала в повному обсязі та просила задовольнити позовні вимоги з урахуванням викладених підстав.

Відповідач ОСОБА_2 присутня в судовому засіданні позов визнала та підтвердила факт укладення нею 25 січня 2016 року договору позики з позивачем та отримання коштів за даним договором, а також невиконання зобовязань щодо повернення коштів. Не заперечувала проти задоволення позову в повному обсязі та визнання права власності на однокімнатну квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, житловою площею 11,7 кв.м. та загальною площею 22,3 кв.м..

Вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши обставини справи та давши оцінку доказам, наданих в їх обґрунтування, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню у повному обсязі з огляду на наступне.

Поняття позикових відносини і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (частина перша статті 207 ЦК України).

Судом встановлено, що 25 січня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір позики у формі розписки про отримання останньою грошових коштів у розмірі 85000,00 гривень.

За змістом ст.ст. 1046,1047 ЦК України, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, одностороньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Суд зазначає, що розписка, оригінал якої долучено до матеріалів справи, складена та підписана сторонами власноручно, із зазначенням строку повернення боргу, а саме до 25 березня 2016 року.

Згідно умов зазначеного договору, позивач зобовязався надати відповідачу позику у розмірі 85000,00 гривень, а відповідач зобов'язувався повернути надані кошти в продовж двох місяців, а в разі неповернення позики зобов'язувався переоформити на позивача однокімнатну квартиру, яка розташована за адресою: м. Кривий Ріг, м-н 4 Зарічний будинок 22.

У відповідності до п. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Також у відповідності до п. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 207 ЦПК України, п. 1. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Відповідно до п. 2. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

У зв'язку з викладеним, суд зазначає, що укладений договір позики підписаний уповноваженими сторонами, відповідає формі та вимогам діючого законодавства України.

Доказами виконання сторонами зобов'язань по договору є залучена до матеріалів справи розписка про отримання ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 85000,00 гривень. Доказів повернення грошових коштів ОСОБА_3 до матеріалів справи не надано.

Відповідно до розписки від 21 січня 2016 року з умовами якої погодився ОСОБА_3, ОСОБА_2 зобов'язалася в рахунок погашення заборгованості за договором позики від передати у власність ОСОБА_3 однокімнатну квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно з ч. 2 ст. 604 ЦК України зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація).

Істотними умовами новаційного правочину є: зазначення існуючого зобов'язання, яке підлягає новації, для можливості його ідентифікації (підстава виникнення, характер, предмет), умова про мету новації (припинення первісного зобов'язання і встановлення нового), а також визначення зобов'язання, що безпосередньо є новацією (його предмет, кількісні характеристики, істотні умови, тощо).

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

З аналізу вказаних норм вбачається, що новація - це угода про заміну первинного зобов'язання новим зобов'язанням між тими самими сторонами. Вона не припиняє правового зв'язку сторін, оскільки замість зобов'язання, дія якого припиняється, виникає узгоджене ними нове зобов'язання.

Юридичною підставою для зобов'язання, яке виникає при новації, є домовленість сторін про припинення первинного зобов'язання.

Угода про заміну первинного зобов'язання має договірну природу. Новація є консенсуальним, двостороннім та оплатним договором, який має правоприпинювальну природу. Істотними умовами такого договору є: предмет, вказівка на колишнє й нове зобов'язання, яке виникає замість попереднього, яке припиняється. Про намір вчинити новацію сторони повинні зазначити в договорі.

Отже, умовами здійснення новації є: новий договір укладений між тими самими сторонами, які були учасниками первинного договору позики; новий правочин оформлюється укладенням сторонами так званого новаційного договору позики, який можна визначити як договір, за яким одна сторона (позикодавець) враховує суму заборгованості, що виникла з договору позики, як сума позики, а інша сторона (позичальник) зобов'язується повернути таку суму вже на виконання нових позикових зобов'язань; дотримання форми такого правочину (новаційного договору), тобто у формі, передбаченій для укладання договору позики (ч. 2 ст. 1053 ЦК України); дійсність первинного зобов'язання.

Відповідно до звіту, складеного ФОП ОСОБА_4, вартість квартири 124 будинку 22 на м-ні 4 Зарічний у м. Кривому Розі, становить 67000,00 гривень, а заборгованості по договору позики від 13.01.2016 складає 85000,00 гривень.

Тобто, вартість квартири, що належить на праві власності ОСОБА_2 відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 лютого 2016 року, яке набрало законної сили 10 брезня 2016 року, не перевищує суму заборгованості перед ОСОБА_3.

Відповідно чиного законодавства, у разі невиконання, або неналежного виконання Позичальника своїх зобов'язань по договору позики, Позикодавець має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності на майно, що належить Позичальнику на праві власності у сумі, що не перевищує заборгованість Позичальника за договором позики перед Позикодавцем.

Щодо вимог, позивача про визнання права власності в рахунок погашення заборгованості, суд зазначає.

Відповідно до ст. 373 ЦПК України, - за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення суд може змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення суду.

У відповідності до п. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Також у відповідності до п. 2 зазначеної статті, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільного права є його визнання.

Також у відповідності до ст. 329 ЦК України, юридична особа публічного права набуває право власності на майно, передане їй у власність, та на майно, набуте нею у власність на підставах, не заборонених законом.

Підставою для проведення державної реєстрації прав власності на нерухоме майно відповідно до п.п. 10 пункту 27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ № 703 від 22.06.2011 року є рішення суду, що набрало законної сили щодо права власності на інших речових прав на нерухоме майно.

За таких підстав вимога позивача про визнання права власності підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.6, 8, 87-88,118-119, 208, 209, 212-215, 218, 224-233, 373 ЦПК України, ст.ст.16, 328, 329, 509, 610, 611, 625, 626, 629, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на однокімнатну квартиру, яка розташована за адресою: м. Кривий Ріг, мікрорайон 4 Зарічний АДРЕСА_3, житловою площею 11,7 кв.м. та загальною площею 22,3 кв.м..

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд міста ОСОБА_5 протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_6