АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

24 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Саліхова В.В., Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 травня 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИЛА :

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. Позивачка зазначала, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 26.03.1994 року по 27.11.2014 року, під час якого вони набули у спільну власність наступне майно: Ѕ квартири АДРЕСА_1, квартиру АДРЕСА_2, а також зобов'язання з оплати кредиту на придбання квартири АДРЕСА_2 у розмірі 113 225,00 грн.

З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просила виділити у власність позивача та відповідача по Ѕ частин квартири АДРЕСА_2, по ј частин квартири АДРЕСА_1 в .м Києві, а також по Ѕ зобов'язань зі сплати кредиту відповідно до умов кредитної угоди № 111 від 28.12.2004 року та залишку кредиту станом на 23.09.2015 року у розмірі 109 016, 00 грн. Окрім того, просила визнати за нею право власності на ј частини квартири АДРЕСА_1 та на Ѕ частини квартири АДРЕСА_2.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 30.05.2016 року позов задоволено частково. Проведено поділ спільного майна подружжя та визнано за ОСОБА_1 право власності на 21/100 частку квартири АДРЕСА_2; визнано за ОСОБА_2 79/100 частки квартири АДРЕСА_2. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 913, 50 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового. Просить здійснити поділ спільного майна подружжя, виділивши у власність позивача та відповідача по ј частин квартири АДРЕСА_1 кожному, а також виділити у власність позивача 4818/10000 частин квартири АДРЕСА_2, а у власність відповідача - 5182/10000 частин квартири АДРЕСА_2. Позивач посилається на порушення судом норм матеріального та процессуального права, неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи, неправильну оцінку доказів та помилковість висновків суду. Зазначає, що судом був невірно проведений розрахунок часток квартири АДРЕСА_2, на які було визнано право власності за кожним з подружжя, вказує, що погашення кредиту на придбання вказаної квартири відповідачем не може впливати на співвідношення часток подружжя, оскільки розмір сплачених відповідачем грошових коштів не є значним по відношенню до дійсної вартості спірної квартири. Також позивач посилається на те, що вартість квартири АДРЕСА_1, що була зазначена у договорі її купівлі-продажу, є заниженною, половина вартості вказаної квартири була сплачена із сімейного бюджету, тому її слід вважати спільною сумісною власністю подружжя.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3апеляційну скаргу підтримали з підстав наведених в ній.

ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 просили апеляційну скаргу відхилити.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги,перевіривши законність та обгрунтованість судового рішення в цій частині ,колегія суддів вважає ,що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Вирішуючи питання поділу спільного сумісного майна сторін як подружжя та визначаючи їх частки у власності , суд виходив з того,що 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 придбана відповідачем за особисті кошти й тому не є спільною власністю подружжя,яка підлягала би поділу між ними,а квартира АДРЕСА_2 придбана за кредитні кошти,більшу частину коштів на погашення кредиту сплачено відповідачем особисто після припинення подружніх стосунків ,а відтак його частка є більшою,відповідно до розміру сплачених ним коштів.

З такими висновками суду колегія погоджується в частині щодо квартири АДРЕСА_1 .

Разом із цим не може погодитися з таким вирішенням спору в інший частині,а саме щодо квартири АДРЕСА_2,оскільки вони не грунтуються на встановлених обставинах та зроблені із порушенням норм матеріального та процессуального права,що відповідно до положень ст.309 ЦПК України,є підставою для скасування судового рішення в цій частині та ухвалення нового рішення.

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплене у статті 69 СК України.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.03.1994 року по 27.11.2014 року.

До реєстрації шлюбу ОСОБА_2 був зареєстрований та проживав разом із своєю бабусею ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_7. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_1 поселилася в зазначену квартиру,але не була в ній зареєстрована.

14.03.1996 року вказана квартира була приватизована на три особи : ОСОБА_5, ОСОБА_2 та його сина ОСОБА_6,в рівних частках.

04.04.1996 року власники приватизованої квартири продали її на Київській універсальній біржі за 3 300 000 000 карбованців і одночасно придбали у ОСОБА_7 в спільну часткову власність ОСОБА_2 та ОСОБА_6 однокімнатну квартиру АДРЕСА_1,по 1/2 кожному, за ціною 250 000 000 карбованців.

Виходячи з того,що укладання двох договорів відбулося в один і той же день ,в одному і тому ж місці, спірна квартира придбана по ціні значно нижчою ніж та що продана, а позивачкою не доведено,що вказана квартира придбавалася за спільні кошти подружжя,а не за кошти отримані від продажу квартири ,яка не належала ні в якій частці позивачці,суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав вважати,що ця квартира є спільним майном подружжя та обґрунтовано відмовив у її поділі. Доводи апеляційної скарги в цій частині не ґрунтуються на встановлених обставинах справи та наявних в ній доказах.

Разом із цим колегія суддів вважає такими,що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги стосовно помилковості висновків суду в частині визначення часток сторін у власності на квартиру АДРЕСА_2.

З матеріалів справи убачається й таке сторонами не заперечується ,що під час шлюбу, згідно кредитної угоди № 111 від 28.12.2004 року, укладеної між Регіональним відділенням в м. Києві Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву та ОСОБА_2, останній отримав кредит у сумі 209 465 грн. на будівництво житла за будівельною адресою: АДРЕСА_8 , після введення будинку в експлуатацію надана поштова адреса: АДРЕСА_2, що підтверджується додатковою угодою від 23.05.2007 р. до кредитної угоди № 111 від 28.12.2004 року.

17.02.2005 р. відповідачем на виконання п. 2.1 кредитної угоди № 111 від 28.12.2004 року сплачено 6 685 грн. та 103 663 грн., а всього 110 348 грн. .

Відповідно до умов кредитної угоди № 111 від 28.12.2004 р. відповідач з дати реєстрації свідоцтва про право власності на збудоване житло, а саме на квартиру АДРЕСА_2 ,протягом кожного кварталу, але не пізніше останнього дня звітного кварталу, зобов'язувався сплачувати кошти в рахунок погашення суми кредиту.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ( ч.3 ст.61 СК України)..

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то цивільні права та обов'язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Якщо наявність боргових зобов'язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов'язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

Така правова позиція викладена у постанові ВСУ від 14.09.2016 року у справі № 6-

539цс16.

06.12.2006 р. на ім'я відповідача було видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

18.12.2006 р. здійснена реєстрація права власності відповідача на збудоване житло, а саме на квартиру АДРЕСА_2 в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна.

Отже,відповідач набув право власності на квартиру під час шлюбу сторін за грошові кошти отриманні в кредит за договором укладеним за згодою позивачки та в інтересах їх сім'ї,а відтак ця квартира є спільною сумісною власністю подружжя в рівних частках,при цьому за позивачкою залишається обов'язок щодо погашення кредитних коштів разом з відповідачем, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники,при цьому праву на спільну сумісну власність на квартиру кореспондується боргове зобов'язання - повернення грошової суми, що позичалася на придбання цієї квартири.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 27 листопада 2014 року,що набрало законної сили, встановлено,що з 2006 року сторони припинили шлюбні відносини.

В силу ч.3 ст.61ЦПК України ці обставини не доказуються при розгляді даної справи.

Після розірвання шлюбу, починаючи з 02 квітня 2007 року відповідач самостійно здійснював погашення суми кредиту відповідно до умов кредитної угоди № 111 від 28 грудня 2004 року і 05.10.2015 року достроково погасив усю суму кредиту, що підтверджується актом про виконання зобов'язань за кредитною угодою від 08.10.2015 року.

Відповідно до п. 1.1 кредитної угоди від 28.12.2004 р. № 111,загальна сума зобов'язань становить 209 465 грн. Сума наданих пільг складає 52 366 грн. відповідно до п. 30 Положення про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім'ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) іі придбання житла, затвердженого постановою КМУ «Про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім'ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) і придбання житла» від 29.05.2001 р. № 584.

З урахуванням наданих пільг загальна сума зобов'язань за кредитною угодою складає 157 099 грн.

Відповідач має право на відшкодування позивачкою 1/2 частини сплачених ним грошових коштів на виконання кредитних зобов'язань по погашенню кредиту після розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин,проте таких вимог не заявляв.

За викладених обставин рішення суду підлягає скасуванню в частині вирішення питання про визначення часток та визнання права власності на квартиру АДРЕСА_2 з підстав встановлених ст.309 ЦПК України з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення цих позовних вимог та визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 ,за кожним ,в порядку поділу спільного майна подружжя.

В інший частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 309, 313-314, 316,317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 травня 2016 року в частині вирішення питання про визначення часток та визнання права власності на квартиру АДРЕСА_2 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення яким позовні вимоги в цій частині задовольнити. Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 ,за кожним,у порядку поділу спільного майна подружжя.

В інший частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення ,але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 752/5684/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/ 10246 /2016

Головуючий у суді першої інстанції: Шевченко Т.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.