Справа № 461/9687/15 Головуючий у 1 інстанції: Котельва К.О.
Провадження № 22-ц/783/3070/16 Доповідач в 2-й інстанції: Кабаль І. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Кабаля І.І.,

суддів: Копняк С.М., Монастирецького Д.І.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю: ПАТ«Ідея Банк» - Гошовської Р.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 03 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 03 березня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про стягнення коштів відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, при неповно з'ясованих обставинах справи. Вказує, що лист Міністерства Юстиції України від 26.12.2008 року на який посилається суд в оскаржуваному рішенні не є джерелом права. Також зазначає, що при стягненні з нього податку на проценти банк порушив рішення ЄС від 14.10.2010 року у справі «Щокін проти України». Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника ПАТ«Ідея Банк» - Гошовської Р.Г. проти мотивів, викладених в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції, оскільки вони зроблені на підставі правильного встановлення існуючих правовідносин між сторонами, а доводи апеляційної скарги правильності оскаржуваного рішення не спростовують. До такого висновку колегія суддів дійшла з врахуванням наступних обставин.

За приписами ч.1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

Відповідно до положень ст. ст. 11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Судом встановлено, що 30 жовтня 2014 року між ОСОБА_3 (вкладником) та Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» (банк), було укладено договір строкового банківського вкладу фізичної особи №90.16.000131, на строк 6 місяців, з виплатою 24,50% річних на суму вкладу (а.с.4).

19 січня 2015 року ОСОБА_3 поповнено депозитний вклад на суму 139 000 грн., що підтверджується меморіальним ордером № МТ11_327054 від 19 січня 2015 року (а.с.6); 26 березня 2015 року на суму 60 000 грн. (а.с.7).; 26 квітня 2015 року на 50 000 грн. (а.с.8).

У зв'язку із закінченням строку дії договору №90.16.000131, 30 квітня 2015 року ОСОБА_3 знято з депозитного рахунку 250 000 грн.

Позивач ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ПАТ «Ідея Банк» у якому просив стягнути 2238 грн. 82 коп. недовиплачених йому банком відсотків за депозитним договором, які банком було безпідставно нараховано та перераховано на сплату податків, як податок з доходів фізичних осіб. Внаслідок таких дій банку йому завдано моральну шкоду, яку він визначає у сумі 20000 грн. і просить стягнути з відповідача.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції керувався тим, що у відповідності до вимог п. 4.1.9ст. 4 ПК України, податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року. Разом з тим, Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо пасивних доходів» від 04 липня 2014 року, який набрав чинності 02 серпня 2014 року, передбачає оподаткування відсотків за депозитними вкладами.

Як вбачається з пункту 1 Листа Мінюсту № 758-0-2-08-19 від 26 грудня 2008 року «Щодо практики застосування норм права у випадку колізій», у разі існування неузгодженості між нормами, виданими одним і тим самим нормотворчим органом, застосовується акт, виданий пізніше, навіть якщо прийнятий раніше акт не втратив своєї чинності. Така неузгодженість може виникнути внаслідок того, що прийняття нової норми не завжди супроводжується скасуванням «застарілих» норм з одного і того ж питання.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що, Закон України від 04 липня 2014 року №1588-VII вносить відповідні зміни до Податкового кодексу України та є таким, що прийнятий пізніше за часом, і тому застосуванню підлягають саме передбачені ним норми, а відтак оподаткування з 02 серпня 2014 року відсотків, нарахованих за депозитними договорами, є правомірним.

Банк виступає податковим агентом позивача, а не платником податків під час відрахування податків з відсотків за депозитним договором, а відтак, у випадку незгоди з діями податкового органу позивач, як вкладник може оскаржувати дії податкового органу.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором чи законом (зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди). Однак відшкодування моральної шкоди у спірних правовідносинах договором банківського вкладу не передбачено. Не містять такого виду відповідальності за неналежне виконання цього договору норми гл.71, ст. 625 ЦК України та Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що в задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди також слід відмовити, оскільки встановлено, що відповідачем належним чином виконано зобов'язання за кредитним договором банківського вкладу фізичної особи за допомогою СДО ІБ № 90.16.000131 від 30 жовтня 2014 року, що стверджується представленими суду письмовими доказами.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів.

Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних у справі доказів.

З висновками суду слід погодитись, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Галицького районного суду м. Львова від 03 березня 2016 року відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 03 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Кабаль І.І.

Судді: Копняк С.М.

Монастирецький Д.І.