Провадження № 22ц/784/1149/16 Головуючий у 1-й інстанції Гуденко О.А.
№ 22ц/784/1202/16 Доповідач апеляційного суду Мурлигіна О.Я.
Категорія 59
У Х В А Л А
Іменем України
19 травня 2016 року м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:
головуючого - Мурлигіної О.Я.,
суддів: Козаченка В.І., Царюк Л.М.,
із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,
за участю:
позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу
за апеляційними скаргами
на ухвалу та рішення
Центрального районного суду м. Миколаєва від 5 квітня 2016 року
постановлені за позовом
ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та покладення обов`язку вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:
У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про визнання дій та бездіяльності протиправними та покладення зобов`язань вчинити певні дії.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що з 17 вересня 1944 року по 15 серпня 1946 року проходив навчання у Владивостоцькому військово морському підготовчому училищі (далі ВВМПУ, Училище). Цей період йому протиправно не зараховано до військової служби та загального стажу роботи. Відповідачем у порушенні закону не внесені відомості про навчання в Училище в його особову пенсійну справу, трудову книжку та у військовий квиток. Також, відповідачем не внесені відомості про чергове військове звання у його особову справу та військовий квиток.
Посилаючись на викладене, позивач, уточнивши свої вимоги, просив зобов`язати МОВК внести виправлення до його особової пенсійної справи, військового квитка, трудової книжки, зазначивши початок його військової діяльності та служби з 5 серпня 1944 року, а не як зазначено в документах - з 15 серпня 1946 року.
Крім того, позивач просив присвоїти йому чергове військове звання капітана 1-го рангу, внаслідок того, що йому 4 травня 2007 року надано
статус учасника бойових дій, та внести відповідні відомості до його військового квитка.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 5 квітня 2016 року закрито провадження у справі за позовними вимогами ОСОБА_1 до МОВК про зобов`язання відповідача внести зміни до особової пенсійної справи щодо початку військової діяльності та в частині зобов`язання присвоїти чергове військове звання .
Рішенням того ж суду від 5 квітня 2016 року у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_1 оскаржив ухвалу та рішення суду першої інстанції (т.2 а.с.,80-83,191-217). Зі змісту його скарг вбачається, що він просить скасувати судові рішення. На думку апелянта, ухвала суду не відповідає вимогам матеріального і процесуального права, оскільки у суду не було передбачених ст. 205 ЦПК України підстав закривати провадження у справі; суд не взяв до уваги всіх наданих ним доказів обґрунтованості його вимог, та позбавив його права на відновлення запису про військове звання.

Ухвалюючи рішення, суд також безпідставно не взяв до уваги його доводів та доказів про необхідність зарахування згаданого періоду як початку відрахування трудової діяльності, стажу, військової служби, а також вислуги років. Суд не врахував, що відповідач діючи неправомірно, не включає відомості в його військовий квиток про фактичний початок його військової служби курсантом Училища (а.с. 192). Суд першої інстанції не взяв до уваги також його письмового виступу, а пославшись на рішення фінасово-економічного управління Південного оперативного командування Міністерства оборони України, не врахував, що це рішення не має відношення до спірного питання, а у вказаний орган він не звертався.

Заявник, як це виходить зі змісту його скарг, просить скасувати рішення та ухвалу суду, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, для розгляду всіх його вимог, з врахуванням вимог військового прокурора, який в минулому звертався до суду за захистом його права (т.1, а.с.106).

Апеляційним судом об`єднано розгляд апеляційних скарг на судові рішення, про що просив позивач.

Представник МОВК, заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, просить судові рішення залишити без змін.

З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга на ухвалу суду не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга на рішення суду підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Так, ОСОБА_1 вказує, що він проходив дійсну військову службу під час навчання у ВВМПУ в якості курсанта з 17 вересня 1944 року по 15 серпня 1946 року. В обґрунтування вимог він посилається на документи, копії яких є в матеріалах справи, а саме на наказ начальника Військово-морських учбових закладів ВМФ від 15 серпня 1946 року № 205/л, архівну довідку Центрального військово морського архіву №2411/п від 31 березня 1994 року, в якій міститься посилання на наказ (т.1 а.с.23), роз`яснення Верховної ради України від 21 квітня 1994 року про значення звання «Курсант» (т.1 а.с. 24), запис в обліковій картці Члена КПРС в розділі «Початок трудової діяльності» (т.1, а.с.27).

В Послужному списку позивача, складеному 12 квітня 1950 року зазначено, що він проходив службу із серпня 1944 року. У розділі 19 цього документу зазначено, що ОСОБА_1 перебував у вказаному Училищі в якості вихованця. Тотожні відомості про навчання містяться в особовій справі позивача. Вказані відомості позивач вважає зазначеними помилково.

З наданих суду доказів виходить, що позивач звільнений із військової служби у вересні 1977 році, а з жовтня 1977 року працював інженером Військового представництва Міністерства оборони СРСР.

Після звільнення з військової служби особова справа ОСОБА_1 надійшла до МОВК, де була оформлена особово-пенсійна справа для призначення пенсії з присвоєнням нового порядкового номеру.

У військовому квитку позивача № НОМЕР_1 , копія якого надана суду, зазначено, що він проходив службу в Збройних силах СРСР з 15 серпня 1946 року (зараховано курсантом-мічманом) до 18 жовтня 1977 року - звільнений наказом Головнокомандувача ВМФ № 01196 від 19 вересня 1977 року. Також зазначено, що він отримав загальну (спеціальну) освіту у ВВМПУ в 1946 році, а військову освіту - у Тихоокеанському вищому військово-морському училищі в 1950 році.

В трудовій книжці ОСОБА_1 , яка заведена та заповнена Військовим представництвом № 1301 Міністерства оборони СРСР, також зазначено, що в Радянській армії він проходив службу з 15 серпня 1946 року по 15 жовтня 1977 року, а з 17 жовтня 1977 року по 16 листопада 1988 року перебував на посаді інженера 33 ВП МО та звільнений за власним бажанням.

Тривалий час позивач звертався в різні інстанції з приводу зарахування вказаного ним стажу у військову службу, в чому йому було відмовлено. Питання правильності розрахунку вислуги років перевірялося Міністерством оборони України. Протоколом № 6 засідання комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів, пов`язаних із визначенням учасників бойових дій та спірних питань щодо зарахування до вислуги років окремих періодів військової служби від 29 жовтня 2012 року ОСОБА_1 , капітану 2-го рангу відмовлено у зарахуванні до вислуги років на пенсію періоду його навчання у Владивостоцькому військово - морському підготовчому училищі з 5 серпня 1944 року по 15 серпня 1946 року (т.1,а.с.52-54). Рішенням Міністра оборони України від 19 липня 2011 року № К-2968 подальше листування з позивачем з цього питання припинено, про що йому повідомлено.

Позивач, вважаючи несправедливим вказані записи у зазначених документах щодо проходження ним військової служби, звернувся з позовом до суду.

Ухвалюючи рішення в частині позовних вимог до МОВК щодо внесення змін до військового квитку, суд виходив з того, що позовні вимоги в цій частині повинні розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Однак з такими висновками погодитися не можна.

Так, за ч.1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У відповідності до п. 1 ч.1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Предметом адміністративної юрисдикції, таким чином, є публічно-правові спори, в яких хоча б однією зі сторін є суб`єкт владних повноважень.

Юрисдикція адміністративних судів охоплює всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлено інший порядок судового вирішення (ч.2 ст. 4 КАСУ).

За вимогами з п.2 ч 1 ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Враховуючи вказані вимоги закону та зміст позовних вимог ОСОБА_1 , колегія суддів вважає, що спір з приводу правомірності дій МОВК щодо внесення виправлень у військовий квиток позивача в частині проходження військової служби, повинен розглядатися за правилами адміністративного судочинства, а не цивільного. При цьому мета внесення виправлень у військовий квиток, як і розрахунок проходження військової служби, не мають правового значення для визначення юрисдикції спору, який є публічно правовим.

Як роз`яснено у п. 3 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

В даному випадку не йдеться ні про цивільно правові правовідносини, ні про трудові правовідносини.

Щодо реалізації прав позивача на соціальні гарантії, на що він посилався в суді, то відповідні спори також вирішуються в порядку КАС України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 18 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні, в тому числі усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільги відповідно до ч.2 цієї статті - окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи, однією зі сторін в яких є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська, Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

За такого, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог до МОВК про внесення змін до військового квитку у відповідності до вимог п.4 ч. 1 ст.307,ч.1 ст. 310 ЦПК України підлягає скасуванню із закриттям в цій частині провадження у справі.

З викладених вище обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду в ухвалі про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про покладення на МОВК обов`язку внести зміни до особової пенсійної справи позивача щодо початку військової діяльності (як спір фізичних осіб з суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат) та в частині зобов`язання присвоїти чергове військове звання капітану І рангу.

Також, колегія суддів погоджується з рішенням суду в частині позовних вимог щодо внесення виправлень у трудову книжку ОСОБА_1 .

Відповідно до п.п. 2.6, 2.8 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України № 58 від 29 липня 1993 року (далі Інструкція), у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу. Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва. Згідно з п. 2.12 вказаної Інструкції, після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Подібні положення містилися і в

Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затвердженою Постановою Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 року N 162 , яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин.

Отже, висновки суду про те, що до повноважень МОВК не відноситься внесення виправлень до трудової книжки позивача є обґрунтованими.

Доводи в апеляційних скаргах позивача щодо неправильності судових рішень в частині оцінки характеру спірного періоду та позбавлення його судовими рішеннями судового захисту порушених, як він вважає, прав безпідставні та суперечать викладеним вище обставинам справи та змісту судових рішень.

Позивача не позбавлено права в порядку, передбаченому КАС України, на звернення до суду з приводу правомірності дій органів державної влади щодо розрахунку військової служби, присвоєння військового звання, внесення виправлень у військовий квиток, особової справи тощо.

Послання позивача на заяву прокурора, яку той подавав до суду, не впливають на правові висновки у справі.

Твердження ОСОБА_1 про те, що суд не дослідив наданих ним доказів безпідставні. До матеріалів справи приєднані всі копії документів на які в обґрунтування позовних вимог посилався позивач.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 310, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 5 квітня 2016 року відхилити, а вказану ухвалу залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 5 квітня 2016 року задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 5 квітня 2016 року в частині вирішення позовних вимог до ІНФОРМАЦІЯ_1 про внесення змін до військового квитку скасувати. Провадження у справі в цій частині закрити.

В іншій частині вказане рішення залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: