АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б., Мазурик О.Ф.

при секретарі: Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Публічного акціонерного товариства «Омега Банк» про визнання недійсними договору кредиту, договору поруки та договору іпотеки,

в с т а н о в и л а :

у лютому 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк», ПАТ «Омега Банк», в якому просили визнати недійсними кредитний договір, договір поруки, іпотечний договір та зняти заборону, накладену на квартиру АДРЕСА_1.

В обгрунтування позову зазначали, що між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк» було укладено кредитний та іпотечний договори, а між ОСОБА_2 та ВАТ «Сведбанк» було укладено договір поруки в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором. В липні 2012 року ОСОБА_1 отримала повідомлення від ПАТ «Дельта Банк» про набуття останнім прав вимоги за кредитним договором, внаслідок відступлення прав вимоги. Позивачі вважають, що договір кредиту було укладено з порушенням норм чинного законодавства України, що призводить до можливості зловживання з боку ПАТ «Дельта Банк» своїми правами за договором. Підставами визнання договорів недійсними вважають не доведення до позивача ОСОБА_1 при укладанні договору кредиту всієї необхідної інформації щодо умов кредитування, зміст кредитного договору не містить всіх необхідних та визначених законом умов та вчинений з використанням нечесної підприємницької практики. Крім того, кредитний договір укладено в іноземній валюті, а умови договору є несправедливими та створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків сторін. Визнання кредитного договору недійсним призводить до недійсності договору поруки та іпотечного договору.

Справа № 757/5126/15-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/3290/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Журавська О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22.12.2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не звернув уваги на те, що у договорі відсутня конкретна грошова сума, що складає сукупну вартість кредиту і не зазначено з якими конкретно умовами був ознайомлений позичальник на час укладення договору, а також не вказано, яка сума з щомісячного ануїтетного платежу зараховується в погашення тіла кредиту, а яка в погашення відсотків за кредитом. Судом не надано оцінки щодо відповідності спірного договору ст. 10 Закону України «Про ціни та ціноутворення». Крім того, суд не взяв до уваги, що відповідачі не надали доказів наявності на момент укладення спірного договору ліцензій або дозволів, які були видані Національним банком України на використання іноземної валюти на території України.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Представник ПАТ «Дельта Банк» просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції без змін.

ОСОБА_2 подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

ПАТ «Омега Банк» про день та час розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомив, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у його відсутності, за правилами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 07.05.2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та яке надалі було перейменовано на ПАТ «Омега Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №2627/0508/45-011, за умовами якого останній було надано грошові кошти у розмірі 125 000 доларів США зі сплатою 11,40 % річних строком до 07.05.2033 року.

Цього ж дня між ними було укладено іпотечний договір №2627/0508/45-011-Z-1, за умовами якого позичальником передано в банк в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором квартиру АДРЕСА_2.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 07.05.2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №2627/0508/45-011-Р-1.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що кредитний договір та договори, якими забезпечують виконання зобов'язань за кредитним договором укладені в письмовій формі, підписані повноважними особами, містять всі суттєві умови передбачені законом для договорів, які були узгоджені сторонами.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим у справі обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 638 цього ж Кодексу що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Сторони кредитного договору визначили у договорі всі істотні умови, як щодо суми кредиту, плати за користування кредитними коштами, строку та порядку повернення цих коштів, відповідальність сторін у випадку порушення зобов`язань по договору тощо.

Відповідно до п. 11.1 та п. 11.2 кредитного договору, укладаючи цей договір, позичальник усвідомлює та підтверджує, що умови договору для нього зрозумілі, відповідають інтересам, є розумними та справедливими. Підписанням цього договору позичальник свідчить, що він до підписання договору ознайомився з усіма його умовами, на яких ВАТ «Сведбанк» здійснює кредитування фізичних осіб на цілі, не пов'язані з підприємницькою діяльність, (у тому числі з умовами типових кредитних договорів банку), та загальною сукупною вартістю всіх витрат, пов'язаних з отриманням кредиту у ВАТ «Сведбанк», та свідомо обрав умови кредитування, викладені в цьому Договорі.

Відповідно до п. 11.13 кредитного договору підписанням цього договору позичальник підтверджує, що перед укладенням кредитного договору банк надав йому у письмовій формі всю інформацію про умови кредитування. Також при укладенні договору йому була надана вся інформація, передбачена Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168 у повному обсязі.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (п. 3 ст. 3 ЦК України).

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як на час укладення кредитного договору так і протягом дії цього договору протягом семи років ОСОБА_1 була згодна з умовами договору. Позивачка була вільною як у виборі фінансових установ для отримання кредиту так і у виборі форми кредитування.

За вказаних обставин суд першої інстанції правильно визнав, що доводи позивачів про те, що відповідачем перед укладенням договору не було надано повної інформації про сукупну вартість витрат, пов'язаних з отриманням кредиту є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги таких висновків суду не спростовують.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 192 ЦК України).

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року № 15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього Декрету.

Позивачі будь - яких доказів про те, що у відповідача була відсутня ліцензія та відповідний дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями не надали та клопотань про витребування таких документів у відповідача чи у НБУ не заявляли.

Натомість представником відповідача надано дозвіл № 38 -2 та додаток до нього, з якого вбачається, що ВАТ «Сведбанк» на час укладення договору мало банківську ліцензію № 38 від 07.12.2007 року.

16.10.2011 року вступив у силу Закон України від 22.09.2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», згідно з яким ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» було доповнено абзацом третім, відповідно до якого надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється.

Проте, у даній справі кредитний договір укладено сторонами 19.03.2008 року та на час укладення цього договору Закон України «Про захист прав споживачів» не передбачав заборони на надання споживчих кредитів в іноземній валюті.

Вимоги позивачів про недійсність договору поруки та іпотеки ґрунтувалися лише на недійсності кредитного договору, а тому судом правильно відмовлено в цій частині позовних вимог.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді