Провадження № 22-ц/779/1875/2016
Головуючий у 1 інстанції Мелещенко Л. В.
Суддя-доповідач Горейко М.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Бойчук І.В., Ясеновенко Л.В.

секретаря Драганчук У.М.

з участю представника апелянта ОСОБА_2, представника відповідача Веремчука В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання дій незаконними, зміну формулювання причин звільнення, зобов'язання внести відповідний запис до наказу про звільнення та трудової книжки, стягнення невиплачених сум при звільненні та середнього заробітку, відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на рішення Івано-Франківського міського суду від 22 липня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

В грудні 2015 року ОСОБА_4 звернулася в суд з вищенаведеним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що відповідно до постанови Правління ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 04.06.2015 року №П-107/1 розпочато процедуру закриття (ліквідації) Івано-Франківської обласної дирекції вказаного банку, що включає скорочення штату та чисельності працівників. Наказом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 19.06.2015 року №1016/-10-к посаду начальника управління операційної підтримки Івано-Франківської обласної дирекції, яку вона займала починаючи з 2007 року, скорочено. Відповідно до штатного розпису, затвердженого постановою Правління ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 04.06.2015 року №П-107/1, з 01.05.2015 року в банку введено посаду начальника управління адміністративного обслуговування у місті Львові. 16.06.2015 року нею на електронну адресу директора Львівської обласної дирекції було направлено резюме для переведення її на вказану посаду, а 19.08.2015 року направлено листа з аналогічною пропозицією. 28.08.2015 року за результатами співбесіди, що проходила у форматі відео конференції, їй відмовлено у задоволенні поданих нею заяв. 03 та 04 вересня 2015 року вона направляла директору Департаменту персоналу листи про необхідність її звільнення в порядку скорочення, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, на що головним експертом з правових питань Департаменту персоналу їй направлено відповідь з відмовою у звільненні в порядку скорочення. 07.09.2015 року відповідачем було видано наказ №2440к «Про зміну істотних умов праці», згідно якого її переведено на двогодинний робочий день з погодинною оплатою праці та понижено посадовий оклад. 10.11.2015 року її було звільнено із займаної посади в порядку п. 6 ст. 36 КЗпП України на підставі наказу №3047к. Згідно даного наказу їй було виплачено вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку і грошову компенсацію, що складалася з щорічної основної відпустки за період з 12.10.2014 року по 11.10.2015 року та з щорічної доплати за особливий характер праці з 12.10.2014 року по 11.10.2015 року. Однак, відповідачем не виплачено їй премію за виконання Угоди про виконання роботи на 2014 рік у розмірі 23 370,00 грн. та премію за 10 місяців 2015 року у розмірі 19 475,00 грн. Неправомірні дії відповідача щодо відмови звільнити її на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, а також невиплати їй премій призвели до втрати її нормальних життєвих зв'язків, глибоких душевних страждань, занепокоєння за професійне майбутнє і вимагають від неї значних зусиль для організації свого життя. Крім того 06.04.2011 року між нею та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» бук укладений кредитний договір, відповідно до якого банк надав їй кредитні кошти для придбання квартири в розмірі 270 180 грн. з кінцевою датою погашення кредиту 06.04.2031 року та сплатою річної відсоткової ставки в розмірі 11,8%. Відповідно до розпорядження Правління ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 22.08.2012 року №142/1РП існуючим клієнтам - працівникам банку, що підлягають скороченню, зберігаються діючі відсоткові ставки за іпотечними кредитами, в той час як умовами кредитного договору визначено, що у разі звільнення працівника (окрім п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України «скорочення чисельності та штату працівників» та п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України «звільнення за угодою сторін») відсоткова ставка за користування кредитними коштами змінюється, без укладання додаткової угоди на 50 пунктів. Таким чином вона зазнала психологічного стресу, поновлення її законних прав вимагає додаткових, раніше непередбачуваних зусиль і матеріальних витрат на правову допомогу, було принижено її професійну честь, ділову репутацію та людську гідність. Моральну шкоду вона оцінює у розмірі 250 000,00 грн. За наведених обставин позивач просила позов задовольнити, визнати незаконними дії ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» щодо звільнення її у зв'язку з відмовою від продовження роботи зі зміною істотних умов праці, змінити підставу та формулювання причин звільнення із «звільнена у зв'язку з відмовою від продовження роботи зі зміною істотних умов праці, п. 6 ст. 36 КЗпП України» на «звільнена у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників, п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України», зобов'язати ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» внести відповідний запис до наказу від 10.11.2015 року №3047к та трудової книжки, стягнути з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» невиплачену суму винагороди за виконання Угоди про виконання роботи за 2014 рік та за 10 місяців 2015 року в загальному розмірі 42 845 грн., стягнути з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 10.11.2015 року по день фактичного розрахунку, стягнути з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 250 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 22 липня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання дій незаконними, зміну формулювання причин звільнення, зобов'язання внести відповідний запис до наказу про звільнення та трудової книжки, стягнення невиплачених сум при звільненні та середнього заробітку, відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, неналежну оцінку доказів, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема зазначає, що розглядаючи справу та ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції не дав належної оцінки тій обставині, що 19.06.2015 року на виконання постанови Правління ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 04.06.2015 року №П-107/1 про закриття (ліквідацію) Івано-Франківської обласної дирекції вказаного банку було видано наказ №1016/-10-к, яким скорочено посаду начальника управління операційної підтримки Івано-Франківської обласної дирекції, яку позивач займала з 2007 року. У зв'язку з цим позивач 03 та 04 вересня 2015 року зверталася до директора Департаменту персоналу із листами про необхідність її звільнення в порядку скорочення, передбаченому п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, на що отримала відмову. Разом з тим, 07.09.2015 року відповідачем було видано наказ №2440к «Про зміну істотних умов праці», згідно якого позивача переведено на двогодинний робочий день з погодинною оплатою праці та понижено посадовий оклад. При цьому позивач повинна була продовжувати обіймати займану нею посаду начальника управління операційної підтримки Івано-Франківської обласної дирекції, яка згідно постанови Правління ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 04.06.2015 року №П-107/1 ліквідована, як і саме управління.

Також апелянт вказує, що звільнення працівника в порядку п. 6 ст. 36 КЗпП України за своєю природою є звільненням працівника з ініціативи власника. Оскільки позивач була обрана до профспілкового комітету первинної профспілкової організації Івано-Франківської обласної дирекції банку, то її звільнення на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України вимагало отримання попередньої згоди профспілкової організації, що є обов'язковим в силу ст. 252 КЗпП України. Згідно листа первинної профспілкової організації Львівської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 23.06.2016 року, вказана профспілкова організація, членом якої була ОСОБА_4, не надавала згоди ні на зміну істотних умов праці, ні на подальше її звільнення в порядку п. 6 ст. 36 КЗпП України.

Поза увагою суду, на думку апелянта, залишилася і та обставина, що між сторонами були укладені Угоди про виконання роботи на 2014 рік та на 2015 рік, які позивачем виконані повністю. Незважаючи на повне виконання вказаних угод, премії позивачу не були виплачені. Єдиною підставою для невиплати премії було посилання банку на те, що він завершив роботу у 2014 році зі збитком. Однак, п. 5 Положення про систему управління винагородою працівників, затвердженого постановою Правління ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 31.03.2015 року №П-60/4, яким визначено вичерпний перелік підстав для невиплати змінних виплат, не містить такої підстави як неотримання банком прибутку. В такому разі відмова відповідача у виплаті позивачу належних їй преміальних сум є неправомірною. Ухвалюючи рішення в наведеній частині та відмовляючи в задоволенні вказаної позовної вимоги, суд першої інстанції таку відмову не обґрунтував, що є грубим порушенням цивільного процесуального законодавства.

Крім того, судом взагалі не обґрунтовано відмову у стягненні з відповідача на користь позивача ОСОБА_4 моральної шкоди. Поза увагою суду залишились доводи позивача про те, що звільняючи її на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України, роботодавцю наперед було відомо, що своїми діями він ставить позивача у вкрай важке матеріальне становище через збільшення щомісячного фінансового навантаження по сплаті кредитної заборгованості, до погашення якої ОСОБА_4 зможе приступити тільки після спливу трьох місяців з дня звільнення. Вказані факти доводять неправомірність дій ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», що судом першої інстанції проігноровано та свідчить про однобічність суду при розгляді справи та ухваленні оскаржуваного рішення.

З наведених підстав апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити в повному обсязі.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

Представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги заперечив, рішення суду вважав законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено та вбачається з матеріалів справи, що 12.10.2004 року ОСОБА_4 призначена на посаду провідного економіста у відділ обліку банківських операцій Івано-Франківської обласної дирекції АППБ «Аваль». В подальшому позивач була переведена: 01.02.2005 року - на посаду економіста 1 категорії відділу обліку банківських операцій, 22.03.2006 року - на посаду головного економіста з податкового обліку відділу обліку банківських операцій, 01.02.2007 року - на посаду головного економіста (податковий облік) відділу внутрішньобанківських операцій, 01.11.2007 року - на посаду начальника операційного управління, 01.09.2012 року - на посаду начальника управління операційної підтримки Івано-Франківської обласної дирекції. Наведене підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_4 (а.с. 8-9 в т. 1).

Також між ОСОБА_4 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» були укладені Угоди про виконання робіт на 2014 рік та на 2015 рік (а.с. 12-19 в т. 1).

04.06.2015 року Правлінням ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» була винесена постанова «Про закриття Івано-Франківської та Волинської обласних дирекцій АТ «Райффайзен Банк Аваль», скорочення чисельності працівників та внесення змін в організаційну структуру АТ «Райффайзен Банк Аваль» (а.с. 59-64 в т. 1).

На виконання вказаної постанови 19.06.2015 року виконавчим директором Івано-Франківської обласної дирекції винесено наказ №1016/-10-к «Про попередження про наступне звільнення за скороченням штату та чисельності працівників» (а.с. 129 в т. 1). Позивач ознайомлена з вказаним наказом, однак дату та підпис про ознайомлення з наказом відмовилася ставити, що підтверджується актом від 03.07.2015 року (а.с. 130 в т. 1).

03.07.2015 року, 22.07.2015 року, 24.07.2015 року, 17.08.2015 року, 04.09.2015 року та 10.11.2015 року позивачу пропонувалися вакансії у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (а.с. 131-146 в т. 1).

28.08.2015 року з ОСОБА_4, як претендентом на вакантну посаду начальника управління адміністративного обслуговування Львівської обласної дирекції, була проведена співбесіда, за результатами якої було встановлено, що у ОСОБА_4 відсутні знання та досвід в напрямку адміністративно-господарського забезпечення потреб структурних підрозділів для здійснення організації та контролю по виконанню завдань та функцій підрозділів управління адміністративного обслуговування Львівської обласної дирекції. Таким чином кандидатура ОСОБА_4 не відповідає кваліфікаційним вимогам, які передбачені функціональними обов'язками начальника управління адміністративного обслуговування та не може бути призначена на цю посаду (а.с. 151-156 в т. 1).

07.09.2015 року головою правління АТ «Райффайзен Банк Аваль» був винесений наказ №2440к, яким у порядку, встановленому ч. 3 ст. 32 КЗпП України, начальнику управління операційної підтримки Івано-Франківської обласної дирекції банку ОСОБА_4 змінено істотні умови праці, а саме: зменшено обсяг посадових обов'язків, встановлено посадовий оклад у розмірі 8 065 грн. та встановлено неповний робочий час з режимом роботи 2 години з 9-00 год. до 11-00 год. з оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу (а.с. 147 в т. 1). Позивач відмовилася від підпису про ознайомлення з вказаним указом, що підтверджується актом від 07.09.2015 року (а.с. 148 в т. 1).

10.11.2015 року ОСОБА_4 звільнено з роботи у зв'язку з відмовою від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці, п. 6 ст. 36 КЗпП України. Наведене підтверджується наказом від 10.11.2015 року №3047к «Про звільнення з роботи» (а.с. 10 в т. 1) та копією трудової книжки ОСОБА_4 (а.с. 9 в т. 1).

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4 в частині позовних вимог про визнання незаконними дій ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» щодо звільнення її у зв'язку з відмовою від продовження роботи зі зміною істотних умов праці, зміну підстави та формулювання причин звільнення із «звільнена у зв'язку з відмовою від продовження роботи зі зміною істотних умов праці, п. 6 ст. 36 КЗпП України» на «звільнена у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників, п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України», зобов'язання ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» внести відповідний запис до наказу від 10.11.2015 року №3047к та трудової книжки, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач з 28.07.2014 року була членом профспілкового комітету первинної профспілкової організації Івано-Франківської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та на неї поширюються гарантії для працівників підприємств, установ, організацій, обраних до профспілкових органів, передбачені ст. 252 КЗпП України та ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», а саме вона не може бути звільнена з ініціативи власника або уповноваженого ним органу протягом року після закінчення строку, на який обирався склад профспілкового органу. Тому звільнення позивача на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України здійснено з дотриманням вимог законодавства про працю.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Положеннями ст. 252 КЗпП України та ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» встановлені гарантії для працівників підприємств, установ, організацій, обраних до профспілкових органів. Зокрема встановлено, що працівникам підприємств, установ, організацій, обраним до складу виборних профспілкових органів, гарантуються можливості для здійснення їх повноважень. Зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є. Звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання професійних спілок). Звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу працівників, які обиралися до складу профспілкових органів підприємства, установи, організації, не допускається протягом року після закінчення строку, на який обирався цей склад (крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі у зв'язку із станом здоров'я, що перешкоджає продовженню даної роботи, або вчинення працівником дій, за які законом передбачена можливість звільнення з роботи чи служби).

Судом встановлено, що 28.07.2014 року ОСОБА_4 була обрана заступником голови первинної профспілкової організації Івано-Франківської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (а.с. 65-67).

13.07.2015 року лічильною комісією звітно-виборних зборів первинної профспілкової організації Івано-Франківської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» прийнято рішення ліквідувати вказану первинну профспілкову організацію.

Також встановлено, що з моменту ухвалення профспілковими зборами рішення про початок ліквідації первинної профспілкової організації Івано-Франківської ОД АТ «Райффайзен Банк Аваль» члени профспілки Івано-Франківської ОД АТ «Райффайзен Банк Аваль» автоматично переходять на профспілкове обслуговування до первинної профспілкової організації Львівської обласної дирекції на умовах, передбачених статутом професійної спілки працівників ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» і колективним договором між Правлінням ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та Центральною радою профспілки працівників ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та продовжують користуватися усіма правами, передбаченими цими установчими документами (а.с. 69-71 в т. 1).

25.08.2015 року профспілковим комітетом первинної профспілкової організації Львівської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» відмовлено голові ліквідаційної комісії Івано-Франківської обласної дирекції банку у наданні згоди на звільнення ОСОБА_4 на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 90-91 в т. 1).

З урахуванням встановлених обставин справи та положень ст. 252 КЗпП України, ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання незаконними дій ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» щодо звільнення її у зв'язку з відмовою від продовження роботи зі зміною істотних умов праці, зміну підстави та формулювання причин звільнення із «звільнена у зв'язку з відмовою від продовження роботи зі зміною істотних умов праці, п. 6 ст. 36 КЗпП України» на «звільнена у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників, п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України», зобов'язання ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» внести відповідний запис до наказу від 10.11.2015 року №3047к та трудової книжки є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Доводи апелянта про те, що звільнення працівника в порядку п. 6 ст. 36 КЗпП України за своєю природою є звільненням працівника з ініціативи власника. Оскільки позивач була обрана до профспілкового комітету первинної профспілкової організації Івано-Франківської обласної дирекції банку, то її звільнення на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України вимагало отримання попередньої згоди профспілкової організації, є довільним трактуванням апелянтом цієї норми.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4 в частині позовних вимог про стягнення з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» невиплаченої суми винагороди за виконання Угоди про виконання роботи за 2014 рік та за 10 місяців 2015 року в загальному розмірі 42 845 грн., суд першої інстанції виходив з того, що згідно Положення про систему управління винагородою працівників Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», змінні виплати, а саме негарантована частина винагороди за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість, за особливі умови праці, не є гарантованими, постійними та обов'язковими і визначаються за результатами роботи Групи Райффайзен в цілому, Банку, підрозділу Банку. Оскільки 2014 рік банк закінчив із збитками, то 03.06.2015 року Спостережна рада ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» затвердила заборону нарахування та виплати змінної винагороди у АТ «Райффайзен Банк Аваль», у тому числі річної премії за результатами роботи, премії на утримання 2014 та відстрочених премій за 2014 рік.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

За змістом ст. 2 Закону України «Про оплату праці», якою визначена структура заробітної плати, заробітна плата складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

При цьому, основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Згідно ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оплату праці» форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами.

Такі ж положення передбачені і ч. 2 ст. 97 КЗпП України.

Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що джерелом коштів на оплату праці працівників госпрозрахункових підприємств є частина доходу та інші кошти, одержані внаслідок їх господарської діяльності.

Відповідно до розділу 3 Положення про систему управління винагородою працівників Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», яке є додатком №1 до колективного договору (а.с. 101-108 в т. 1), загальна винагорода складається з наступних компонентів: основна (базова) заробітна плата, додаткова заробітна плата (змінні виплати, доплати та надбавки), інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

Згідно пунктів 1.3. та 5.1 вказаного Положення змінна частина винагороди - не гарантована частина винагороди за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість, за особливі умови праці. Змінні виплати визначаються результатами роботи Групи Райффайзен в цілому, Банку, підрозділу Банку.

Розділом 7 цього Положення встановлено, що джерелом витрат на оплату праці є фонд оплати праці, який формується за рахунок доходів, одержаних банком від фінансово-господарської діяльності в межах бюджету витрат на оплату праці, затвердженого Спостережною радою.

Судом встановлено, що у зв'язку з тим, що 2014 рік ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» закінчив із збитком, то 03.06.2015 року Спостережна рада ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» затвердила заборону нарахування та виплати змінної винагороди у АТ «Райффайзен Банк Аваль», у тому числі річної премії за результатами роботи, премії на утримання 2014 та відстрочених премій за 2014 рік.

Як ствердив представник відповідача, результати роботи ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за 2015 рік відсутні і будь-які рішення уповноваженим органом управління щодо змінних виплат в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не приймалися. Матеріали справи не містять доказів на спростування таких доводів представника відповідача.

Таким чином суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_4 в наведеній частині.

При цьому, відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4 в частині позовних вимог про стягнення з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 10.11.2015 року по день фактичного розрахунку, суд першої інстанції вірно виходив з того, що вказані позовні вимоги є похідними від позовних вимог про стягнення з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» невиплаченої суми винагороди за виконання Угоди про виконання роботи за 2014 рік та за 10 місяців 2015 року в загальному розмірі 42 845 грн., а тому задоволенню не підлягають.

Доводи апелянта, що поза увагою суду залишилася та обставина, що між сторонами були укладені Угоди про виконання роботи на 2014 рік та на 2015 рік, які позивачем виконані повністю, і незважаючи на повне виконання вказаних угод, премії позивачу не були виплачені, спростовуються мотивувальною частиною рішення, згідно якої такі доводи позивача були предметом дослідження суду в сукупності з доказами, наданими сторонами на їх обґрунтування та заперечення.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 250 000 грн. моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того що такі вимоги також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від позовних вимог про зміну підстави та формулювання причини звільнення.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає наявним в матеріалах справи доказам та встановленим судом обставинам справи.

Оскільки в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення прав ОСОБА_4 в сфері трудових відносин і як наслідок, спричинення їй моральної шкоди, то суд першої інстанції з урахуванням встановлених обставин справи та положень ст. 237-1 КЗпП України, відповідно до якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову в наведеній частині.

У зв'язку з наведеним не заслуговують на увагу доводи апелянта, що судом при вирішенні вказаної позовної вимоги не враховано, що у зв'язку із її звільненням з роботи у неї відпала можливість виконувати кредитні зобов'язання і склались такі обставини, які вимагали від неї додаткових зусиль для організації свого життя, що все в свою чергу призвело до моральних страждань.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду і зводяться до переоцінки доказів, що не узгоджується з положеннями ч. 2 ст. 303 ЦПК України, за змістом якої суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

В силу ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 слід відхилити, а оскаржуване рішення залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313- 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 22 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча Горейко М.Д.

Судді: Бойчук І.В.

Ясеновенко Л.В.