РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 534/83/15-ц

№2/534/108/16

13 грудня 2016 року м. Горішні Плавні

Комсомольський міський суд Полтавської області в складі суду:

головуючого судді Солохи О.В.

при секретарі Жуковій Н.А.,

за участі: позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із позовом, в якому просила здійснити поділ спільного майна подружжя, виділивши їй у власність ? частку вартості автомобіля марки MITSUBISHI L200, державний номерний знак НОМЕР_1, ? частку вартості човна марки «Крим-М» з мотором.

В заяві про уточнення позовних вимог позивач просила про здійснення поділу спільного майна подружжя, виділивши їй у власність автомобіль марки MITSUBISHI L200, державний номерний знак НОМЕР_1, вартість якого складає 186 083 грн.81 коп., а відповідачу човен марки «Крим-М» з мотором Tohatsu M 5002 eptol, вартість яких складає 126 412 грн.

В своїх остаточних уточненнях позовних вимог (а.с.70, т.2) позивач просила здійснити поділ спільного майна подружжя, виділивши у власність позивачу автомобіль марки MITSUBISHI L200, державний номерний знак НОМЕР_1, вартість якого складає 175 029 грн. 59 коп., відповідачу ОСОБА_3 виділити у власність човен марки «Крим-М», вартість якого складає 12 515 грн. 27 коп., з мотором Tohatsu M 5002 eptol, вартість якого складає 130 815 грн. Різницю в сумі 31 699 грн. 32 коп. стягнути з неї на користь відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час спільного проживання у шлюбі з відповідачем, ними було набуте за спільні кошти майно, а саме: автомобіль марки MITSUBISHI L200, державний номерний знак НОМЕР_1 та човен марки «Крим-М» з мотором. Після розірвання шлюбу спільно користуватися вище вказаним майном стало неможливо. У добровільному порядку відповідач ділити майно бажання не має, тому позивач змушена звернутися до суду.

Відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом до позивача, в якому просив: здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя, шляхом виділення ОСОБА_3 у власність 1/2 частки будівельних матеріалів дачно-садового будинку, розташованого у садовому товаристві «Юність-2» на ділянці №37 алеї №32 та 1/2 частку вартості земельних ділянок, розташованих у садовому товаристві «Юність-2» №41 алея 21, №37 алея 32. У подальшому після зменшення та уточнення зустрічних позовних вимог (а.с.48-49, т.2) просив здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя, виділивши ОСОБА_1 у власність будівельні матеріали садового будинку в садовому товаристві «Юність-2» вартістю 100 000 грн., ОСОБА_3 у власність автомобіль марки MITSUBISHI L200, державний номерний знак НОМЕР_1, вартість якого складає 186 083 грн.81 коп. та човен марки «Крим-М», вартість якого складає 12 515 грн. 27 коп. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в сумі 49 299 грн. 54 коп., яку до закінчення судового розгляду зобовязувався перерахувати на депозитний рахунок суду.

У судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, зустрічний позов не визнали повністю.

Відповідач за первісним та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 та його представник проти задоволення первісного позову заперечували, одночасно за зустрічним позовом просили виділити у власність ОСОБА_3 човен марки «Крим-М».

Заслухавши пояснення сторін та вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18.09.1999, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-КЕ №038867 (а.с.4 т.1). Рішенням суду від 22.12.2014 шлюб між сторонами розірвано (а.с.75 т.2).

Під час судового розгляду справи встановлено, що за час спільного проживання сторони набули наступне спільне майно: автомобіль марки MITSUBISHI L200, державний номерний знак НОМЕР_1, що підтверджується довідкою центру надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Комсомольськ та Кременчуцького району підпорядкованого УДАЇ УМВС № 42/33 від 05.02.2015, згідно якої вище вказаний автомобіль зареєстрований за ОСОБА_3 (а.с.23 т.1); човен марки «Крим-М», бортовий №КРЕ-0708к, який, згідно довідки Нижньо-Дніпровського межрегіонального територіального управління Укрморрічінспекції № 20/1а/42-06.2 від 19.03.2015 належить ОСОБА_3 (а.с.54 т.1); двигун Tohatsu M 5002 eptol серії 012302 ХК, що підтверджується договором купівлі-продажу від 08.07.2009, товарним чеком та актом прийому-передачі товару (а.с.107, 108 т.1).

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст.63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року №11 (далі за текстом - Постанова №11 від 21.12.2007), сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності.

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено до мовленістю між ними або законом.

Щодо вимоги відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя, виділивши ОСОБА_1 у власність будівельні матеріали садового будинку в садовому товаристві «Юність-2» вартістю 100 000 грн., то суд вказує, що дана позовна вимога не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно довідки садового товариства «Юність-2» від 23.05.2015 ОСОБА_5 являлась членом с/т «Юність-2» з 1989 по 29.11.2012 та мала земельну ділянку із будинком №37 по алеї №32, земельна ділянка не приватизована, ОСОБА_6 являвся членом с/т «Юність-2» з 1989 по 07.11.2009 та мав земельну ділянку №41 по алеї №21, земельна ділянка не приватизована (а.с.82, 83 т.1). Як вбачається із довідок садового товариства «Юність-2» від 23.05.2015 ОСОБА_1 є членом с/т «Юність-2» та користується земельною ділянкою № 41 по алеї № 21 з 2009, яка не приватизована, та земельною ділянкою №37 по алеї №32, яка не приватизована, з будинком з 2012, що раніше належали ОСОБА_5 (а.с.84, 85 т.1). З матеріалів справи вбачається, що попередній член с/т «Юність-2» ОСОБА_5 вкладала кошти на закупівлю будівельних матеріалів для будинку та здійснювала його поліпшення, що розташований на земельній ділянці №37 по алеї №32 (а.с.86-87 т.1).

Доказів на спростування того, що будівельні матеріали придбавала ОСОБА_1 та здійснювала поліпшення обєкту незакінченого будівництва на ділянці №37 по алеї №32 в с/т «Юність-2», а не ОСОБА_5, відповідачем не надано. Одночасно ОСОБА_3 не звертався з позовною вимогою до належного власника, як то може бути с/т «Юність-2», про відшкодування витрат здійснених на поліпшення обєкту незакінченого будівництва. Щодо товарних чеків (а.с.96-97 т.1) наданих відповідачем то останнім не доведено їх належність у розумінні ст.58 ЦПК України.

З висновку судової автотоварознавчої експертизи від 31.08.2015 №115 (а.с.128-136 т.1) вбачається, що ринкова вартість спірного автомобіля на день проведення експертизи складає 186 083 грн. 81 коп.

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 24.09.2016 №131(а.с.60-67 т.2) ринкова вартість спірного автомобіля на момент проведення експертизи, з урахуванням комплектності та технічного стану складає 175 029 грн. 59 коп.

Згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 4846/16-54 від 22.08.2016 (а.с.3-24 т.2) ринкова вартість спірного човна станом на момент проведення експертизи складає 12 515 грн. 27 коп.

Оскільки за приписами вказаними у Постанові №11 від 21.12.2007, вартість майна, що підлягає поділу, визначається виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, тому судом взято до уваги ринкову вартість спірного автомобіля визначеним висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 24.09.2016 №131 проведену пізніше у часі ніж судову автотоварознавчу експертизу №115 від 31.08.2015.

Судом також встановлено, що у відповідності до довідки, наданої директором міського товариства судноводіїв-любителів «Вітерець» від 15.08.2016, в журналі випуску човнів маються наступні записи від 04.05.2014: виїзд з човнової станції о 15 год. 15 хв., стоян очне місце № 191, бортовий номер човна КРЕ 0708, виїхав ОСОБА_3 на річку Дніпро; повернувся о 17 год. 30 хв. 04.05.2014 на веслах, без двигуна. Згідно запису в журналі завозу та вивозу човнів ОСОБА_3 вивіз спірний човен буз двигуна 06.03.2015 (а.с.74 т.2).

У силу вимог ч.1 ст.61 ЦПК України доказів на спростування втрати двигуна Tohatsu M 5002 eptol серії 012302 ХК під час його експлуатації, позивачем за первісним позовом суду не подано.

Оскільки за приписами п.24 Постанові №11 від 21.12.2007, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб, то вимога про виділення відповідачу ОСОБА_3 у власність човна марки «Крим-М», вартість якого складає 12 515 грн. 27 коп., з мотором Tohatsu M 5002 eptol, належить до задоволення лише у частині виділення відповідачу човна марки «Крим-М», зокрема, оскільки останній не заперечував щодо такого поділу, наголошував, що у нього мається відповідний дозвіл на керування водним засобом, а позивач такого права не має.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач за первісним позовом вніс на депозитний рахунок ТУ ДСА в Полтавській області 31 699 грн. 32 коп. у якості грошової компенсації частки відповідача.

У свою чергу позивач за зустрічним позовом вніс на депозитний рахунок ТУ ДСА в Полтавській області 49 299 грн. 54 коп. у якості грошової компенсації частки позивача за первісним позовом.

При виділенні спірного автомобіля у власність позивача за первісним позовом, судом до уваги взято вимоги ч.1 ст.71 СК України та наявність у відповідача в користуванні автомобіля марки «RENAULT» модель «Trafic», про що останній повідомив у судовому засіданні, відсутність у позивача за первісним позовом у користуванні автомобіля та не доведеність відповідачем ОСОБА_3 факту проживання у сільській місцевості.

Суд вказує, що положення ст.71 СК України та 365 ЦК України не містять прямої заборони щодо присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно.

Одночасно за приписами ч.5 ст.71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Разом з тим суд наголошує, що оскільки позовні вимоги позивача за первісним позовом задоволено частково, а розмір грошової компенсації частки відповідача у праві спільної сумісної власності внесеної позивачем на депозитний рахунок суду не є достатнім, то судом стягується з позивача за первісним позов на користь відповідача різниця грошової суми частки спірного автомобіля, що становить 62 073 грн. 11 коп. (175 029 грн. 59 коп. + 12 515 грн. 27 коп.) / 2 - 31 699 грн. 32 коп.).

Оскільки ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні позову то внесена ним грошова сума на депозитний рахунок суду у розмірі 49 299 грн. 54 коп. належить поверненню останньому.

Відповідно дост.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

У силу вимог ст.ст. 58, 59 ЦПК України інших належних і допустимих доказів сторони суду не надали.

Враховуючи вищевикладене, суд вбачає підстави для часткового задоволення первісного позову ОСОБА_1 та відмови у зустрічному позові ОСОБА_3.

Розподіл судових витрат між сторонами вирішено у відповідності до правил передбачених ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 15, 59-61, 88, 208, 212-218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Первісний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Здійснити поділ майна подружжя.

Виділити у власність ОСОБА_1 автомобіль MITSUBISHI L200, 2008р.в., державний номерний знак НОМЕР_2.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1/2 частину вартості автомобіля MITSUBISHI L200, 2008р.в., державний номерний знак НОМЕР_2, у сумі 62 722 грн. 98 коп.

Припинити право власності ОСОБА_3 у спільній сумісній власності на 1/2 частину автомобіля MITSUBISHI L200, 2008р.в., державний номерний знак НОМЕР_2 з дня отримання ОСОБА_3 компенсації вартості його частки від ОСОБА_1.

Зобовязати територіальне управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області після набрання рішенням законної сили виплатити ОСОБА_3 31 699 (тридцять одну тисячу шістсот девяносто девять) грн. 32 коп. грошової компенсації вартості його частки, що була внесена на депозитний рахунок №5950, , МФО 820172 в ГУДСКУ у Полтавській області ОСОБА_1 відповідно до квитанції від 12.12.2016 №1629691.

Виділити ОСОБА_3 човен марки «Крим-М», 1981 року побудови, бортовий номер КРЕ-0708-К.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_3) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_4) судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору у сумі 215 грн. 59 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_3) на користь держави несплачену частину судового збору ОСОБА_1 у сумі 1 032 (одну тисячу тридцять дві) грн. 67 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_4) на користь держави несплачену нею частину судового збору у сумі 717 (сімсот сімнадцять) грн. 63 коп.

У іншій частині первісного позову ОСОБА_1 відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовити повністю.

Зобовязати територіальне управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області повернути ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3) грошову суму 49 299 (сорок девять тисяч двісті девяносто девять) грн. 54 коп., що внесена на депозитний рахунок територіального управління державної судової адміністрації України у Полтавській області згідно квитанції від 13.12.2016 №16912932-1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через суд, що ухвалив рішення шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений 19.12.2016.

Суддя підпис ОСОБА_7

Згідно з оригіналом.

Суддя О.В. Солоха