ухвала

іменем україни

07 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Гримич М.К., Євтушенко О.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 23 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», позивач, банк) звернулося до суду з указаним позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що 02 грудня 2013 року за заявою ОСОБА_4 між ним та останнім було укладено договір про надання банківських послуг, за яким позичальник отримав кредитні кошти в сумі 300 грн зі сплатою 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_4 умов кредитного договору у нього утворилась заборгованість перед банком, яка станом на 18 березня 2015 року становила у загальному розмірі 14 630 грн 56 коп. та складалася з: 6 156 грн 35 коп. - заборгованість за кредитом; 6 051 грн 33 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 1 250 грн - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн - штраф (фіксована частина) та 672,88 грн - штраф ( процентна складова).

Посилаючись на викладене, банк просив суд стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором у визначеній сумі.

Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 28 грудня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість в сумі 14 630 грн. 56 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» витрати по оплаті судового збору в сумі 243 грн 60 коп.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 23 березня 2016 року рішення Баштанського районного суду м. Миколаєва від 28 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення.

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг, укладеного 02 грудня 2013 року, у розмірі 14 630 грн 56 коп. відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 23 березня 2016 року, ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що позивачем при розгляді справи не доведено обставин, якими обґрунтовувалися вимоги банку, зокрема, факту укладення спірного договору між банком та відповідачем, а відтак й виникнення у останнього зобов'язань за цим договором щодо сплати кредитної заборгованості.

Доводи касаційної скарги про те, що фактично кримінальне провадження триває, а тому відповідач мав можливість укласти кредит, а судом апеляційної інстанції не встановлено, де знаходився відповідач на час укладення договору та яким чином відбулося користування кредитною карткою є необґрунтованими.

Так, як убачається з матеріалів справи, за заявою ОСОБА_4 до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 листопада 2013 року було внесено інформацію про кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 185 КК України, зокрема за тим фактом, що 08 листопада 2013 року близько 23.20 год. в барі «Янтарний» на вул. Космонавтів невстановлена особа таємно заволоділа шкіряною курткою, що належить ОСОБА_4, в якій знаходились мобільний телефон, паспорт громадянина України, ідентифікаційний код і військовий квиток.

За цим фактом кримінальне провадження було закрите у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Між тим, в подальшому викрадений паспорт на ім'я ОСОБА_4 було підроблено засудженою особою - ОСОБА_5 шляхом заміни фотокартки власника паспорту на фотокартку із зображенням останнього.

За ці та інші протиправні дії, вчинені за допомогою підроблених документів, вироком суду від 22 вересня 2015 року ОСОБА_5 засуджено.

З наданої до апеляційного суду постанови прокуратури Ленінського району м. Миколаєва від 11 грудня 2015 року вбачається, що постанова слідчого від 15 листопада 2013 року про закриття провадження у справі скасована та матеріали кримінального провадження направленні для організації подальшого досудового розслідування, яке триває до теперішнього часу.

Як убачається з анкети-заяви від 02 грудня 2013 року про надання банківських послуг, яка є складовою частиною договору про надання банківських послуг, особу позичальника було перевірено за паспортом серії НОМЕР_1, виданого Баштанським РВ УМВД України в Миколаївський області, на ім'я ОСОБА_4

Як встановлено органами досудового слідства саме паспорт громадянина України на ім'я ОСОБА_4 із зазначеними серією, номером, датою видачі та органом, який його видав було викрадено у відповідача невстановленою особою 18 листопада 2013 року, тобто задовго до укладення договору про надання банківських послуг.

Крім того, в цій анкеті-заяві графи, які заповнені зі слів заявника, не відповідають дійсності, зокрема: дівоче прізвище матері відповідача; адреса проживання останнього зазначено як м. Полтава, де останній ніколи не бував, а також номери контактних телефонів.

Новий паспорт громадянина України відповідач отримав 26 грудня 2013 року у зв'язку з викраденням.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 23 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко М.К. Гримич О.І. Євтушенко