У х в а л а

іменем україни

09 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., Попович О.В.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виділення в натурі частки із спільної часткової власності, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Черкаської області від 20 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, який уточнив в процесі розгляду справи, та остаточно просив поділити будинок АДРЕСА_1, виділивши йому частину вказаного житлового будинку з надвірними спорудами відповідно до варіанту № 1 висновку судово-будівельної технічної експертизи від 29 січня 2016 року № 16/15-БТ; зобов'язати сторони зробити відповідні переобладнання та стягнути з ОСОБА_4 грошову компенсацію за частку в натурі, яка стала більшою за ідеальну частку, в сумі 7 189 грн.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилався на те, що загальна площа вказаного житлового будинку становить 86,5 кв. м, житлова - 48 кв. м і площа підсобних приміщень - 38,5 кв. м.

Позивач вказував, що 01 серпня 2009 року він отримав у спадщину від свого батька 31/50 частини вказаного житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, а тому йому має належати 53,63 кв. м загальної житлової площі цього житлового будинку, проте ОСОБА_4, якій належить на праві власності 19/50 частини будинку, самовільно відгородила стіною декілька кімнат будинку, у зв'язку з чим фактично у його володінні та користуванні перебуває частина будинку площею 41, 9 кв. м, що є значно меншою по площі від частки будинку, яка належить йому на праві власності.

Посилаючись на те, що вказаний будинок з надвірними спорудами умовно розділений, має два окремих входи і відокремлені кімнати, проте між співвласниками виникають непорозуміння та суперечки з приводу користування, утримання та збереження цього майна і угоди про спосіб виділення в натурі його частки не досягнуто, ОСОБА_3 просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 20 травня 2016 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 задоволено частково, рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 квітня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Поділено житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 між співвласниками ОСОБА_3 та ОСОБА_4, відповідно до другого варіанту висновку експерта за результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи від 29 січня 2016 року № 16/15-БТ.

Виділено ОСОБА_3 та визнано право власності у житловому будинку «А-І» по АДРЕСА_1: приміщення 2-1, коридор, площею 6,2 кв. м, вартістю 10 375 грн; приміщення 2-2, кухня, площею 9,8 кв. м, вартістю 16 398 грн; приміщення 2-3, житлова кімната, площею 9,4 кв. м, вартістю 19 844 грн; приміщення 2-4, житлова кімната, площею 16,5 кв. м, вартістю 34 833 грн, а всього 41,9 кв. м, вартістю 81 450 грн, що становить 53/100 частини житлового будинку.

Із надвірних будівель виділено убиральню «Д», вартістю 2 820 грн.

Виділено ОСОБА_4 та визнано право власності у житловому будинку «А-І» по АДРЕСА_1: приміщення 1-1, житлова кімната , площею 13,0 кв. м, вартістю 27 444 грн; приміщення 1-2, житлова кімната, площею 9,1 кв. м, вартістю 19 211 грн; приміщення 1-3, кухня площею 10,7 кв. м, вартістю 22 203 грн; приміщення І, коридор площею 4,6 кв. м, вартістю 7 614 грн, а всього 37,4 кв. м, вартістю 76 472 грн, що становить 47/100 частин житлового будинку, вартістю 76 472 грн.

Із надвірних будівель виділено веранду «а», вартістю 7 086 грн.

У спільному користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишено колодязь питний № 2, вартістю 4 126 грн та огорожу № № 1, 3.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію в розмірі 20 278 грн за виділену в натурі частку, яка стала більшою за її ідеальну частку.

Зобов'язано співвласників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 здійснити реконструкцію системи опалення з метою забезпечення автономності виділених частин у житловому будинку.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що ОСОБА_4 отримала у спадщину від своєї матері ОСОБА_6 19/50 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, а саме: будинок дерев'яний, обкладений цеглою, загальна житлова площа якого 48,6 кв. м, сараї «Б», «б», льох, туалет «В», огорожа №1-3, колодязь № 2, що знаходиться у АДРЕСА_1 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03 березня 1993 року № 967276, а оскільки раніше відповідно до договору дарування ОСОБА_7 перейшли у користування приміщення І-І розміром 13 кв. м, І-2 розміром 9,7 кв. м, І розміром 4,6 кв.м, ІІ- розміром 7,2 кв. м, ІІІ - розміром 3,9 кв. м, ІУ - розміром 6,6 кв. м, ганок, 1/2 туалету «В», 1/2 частина огорожі і колодязя, тобто фактично склався порядок користування будинком, який є сталим і не порушує законних прав та інтересів співвласників, а відтак є обов'язковим для врахування, у зв'язку із чим суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов, виходив з того, що установлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них, і визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Зважаючи на вищевикладене та врахувавши висновок судового експерта від 29 січня 2016 року №16/15-БТ, апеляційний суд дійшов висновку, що прийнятним для сторін та таким, що відповідає їх ідеальним часткам, є 2 варіант розподілу житлового будинку «А-І» з прибудовами.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалено із дотриманням норм матеріального і процесуального права з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_8 подарував ОСОБА_7 19/50 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд по АДРЕСА_1, що підтверджується договором дарування від 15 серпня 1990 року, посвідченого старшим державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Лубенською В.І., відповідно до умов якого ОСОБА_7 перейшли у користування приміщення І-І розміром 13 кв. м, І-2 розміром 9,7 кв. м, І розміром 4,6 кв. м, ІІ - розміром 7,2 кв. м, ІІІ - розміром 3,9 кв. м, ІУ - розміром 6,6 кв. м, ганок, 1/2 туалету «В», 1/2 частина огорожі і колодязя. (а. с. 34).

З матеріалів інвентаризаційної справи № 973 судами установлено, що власник вказаного домоволодіння ОСОБА_8 звертався до КП БТІ із замовленням на розрахунок ідеальних часток для укладання вказаного договору дарування. При цьому, він зазначив, які саме приміщення в будинку А-1 з прибудовами та надвірні споруди він має намір передати у користування ОСОБА_10, а які залишити у своєму користуванні.

У зв'язку з цим 16 липня 1990 року здійснено розрахунок ідеальних часток, з якого вбачається, що у користуванні ОСОБА_8 залишилися наступні житлові приміщення в будинку літ. «А-1»: № 2-3, 2-4, літ. «а» - 100 %, літ. «Б» - 100 %, літ. «б» - 100%, літ. «Г» - 100 %, літ. «В» - 50 %, 1, 2, 3 по 50 %; вказані будівлі та споруди складають 31/50 частини будинковолодіння. Обдарованій ОСОБА_7 відповідно до вказаного розрахунку переходили у користування наступні житлові приміщення в будинку літ. «А-1»: № 1-1, 1-2, літ. «а 1» - 100 %, літ. «а 3» - 100 %, ганок - 100 %, літ. «В» - 50 %, 1, 2, 3 по 50 %.

Також судами установлено, що ОСОБА_4 отримала у спадщину від своєї матері ОСОБА_7 19/50 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, а саме: будинок дерев'яний, обкладений цеглою, загальна житлова площа якого 48,6 кв. м, сараї «Б», «б», льох, туалет «В», огорожа № 1-3, колодязь № 2, що знаходиться за вказаною вище адресою, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03 березня 1993 року № 967276 (а. с. 33).

04 лютого 2008 року ОСОБА_4, ОСОБА_11 (суміжний землекористувач) та співвласник будинку ОСОБА_8 склали акт визначення та погодження меж земельної ділянки, відповідно до якого ними визначено та погоджено розміри земельної ділянки ОСОБА_8 за вказаною адресою згідно зі схемою; суміжними землекористувачами (землевласниками) ніяких претензій при встановлення меж земельної ділянки не виявлено (а. с. 39).

ОСОБА_3 отримав у спадщину від свого батька ОСОБА_8 31/50 частин зазначеного житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, а саме, житлового будинку з прибудовами дерев'яного, обкладеного цеглою, жилою площею 48.0 кв. м, та надвірні споруди: сарай під літ. «Б,б», погріб під літ. «Г», вбиральня під літ. «В», огорожа під № 1,3, колодязь під № 2, вбиральня під літ. «Д», відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 01 серпня 2009 року № 1-229 та витягу про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12 серпня 2009 року (а. с. 6).

Обґрунтовуючи позовні вимоги про виділення в натурі частки із спільної часткової власності, ОСОБА_3 посилався на те, що вказаний будинок з надвірними спорудами умовно розділений та має два окремих входи і відокремлені кімнати, проте між співвласниками виникають непорозуміння та суперечки з приводу користування, утримання та збереження цього майна і угоди про спосіб виділення в натурі його частки не досягнуто.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Виходячи з аналізу зазначеної правової норми слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема при встановленні порядку користування будинком кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку, виходячи із його частки в праві спільної власності на будинок. Разом з тим виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Встановлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них.

Відтак, домовленість співвласників про порядок володіння і користування майном, що є їх спільною частковою власністю, оформлена нотаріально посвідченим договором, є обов'язковою для майбутніх співвласників при здійсненні ними правомочностей володіння і користування спільним майном. Що ж стосується існуючої у співвласника правомочності розпорядження спільним майном, то вони передбачені у ст. ст. 364, 367 ЦК України, як способи реалізації цієї правомочності при здійсненні якої передбачена ч. 4 ст. 358 ЦК України умова не є обов'язковою.

Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток в праві власності на будинок.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Зважаючи на вищевикладене та виходячи з того, що на час проведення судової будівельно-технічної експертизи у цій справі експертом було враховано існування фактичного порядку користування житловим будинком «А-І» з прибудовами і він є аналогічний тому, який вказаний у договорі дарування від 15 серпня 1990 року, та у розрахунок ідеальних часток співвласників експертом не враховані пошкоджені сарай «Б», «б», вбиральня «В», апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що прийнятним для сторін та таким, що відповідає їх ідеальним часткам, є саме 2 варіант розподілу житлового будинку «А-І» з прибудовами відповідно до висновку експерта від 29 січня 2016 року № 16/15-БТ (а. с. 54-105), оскільки він відповідає фактичному та раніше визначеному порядку користування житловим будинком, визнавався і був узгоджений попередніми співвласниками, не потребує перепланування житлових приміщень у будинку, що для відповідачки, яка є інвалідом, має суттєве значення, а також з огляду на те, що позивач у спірному будинковолодінні не проживає і знаходиться за межами України, зокрема в Російській Федерації.

При цьому судом враховано, що земельна ділянка площею 0,0380 га із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на якій розташована виділена їй зазначена вище частина житлового будинку, була приватизована ОСОБА_4 та їй видано державний акт на право власності серії НОМЕР_1 (а. с. 40).

За таких обставин колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновком апеляційного суду про наявність правових підстав для виділення в натурі частки із спільної часткової власності саме відповідно до 2 варіанту розподілу житлового будинку із стягненням з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошової компенсації у розмірі 20 278 грн, що відповідає вимогам 2 варіанту розподілу будинку у зв'язку із збільшенням розміру її ідеальної частки.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом апеляційної інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 20 травня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

Л.М. Мазур

Т.О.Писана

О.В. Попович