Апеляційний суд Житомирської області
Справа №276/875/15-ц Головуючий у 1-й інст. Сульженко Л. П.
Категорія 27 Доповідач Павицька Т. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Павицької Т.М.

суддів Талько О.Б., Трояновської Г.С.

секретаря Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 10 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 27.10.2010 року ОСОБА_2 отримав у нього в позику грошову суму в розмірі 12 000 грн., що підтверджується розпискою. Станом на 13.07.2015 року відповідач кошти не повернув. У зв'язку з невиконанням боржником свого обов'язку повернути грошові кошти, просив з урахуванням уточненої заяви стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 7 452 грн. витрат від інфляції, 1545 грн. 88 коп. 3 % річних, 5514 грн. 75 коп. процентів за користування коштами.

Рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 10 червня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати від інфляції в сумі 122 грн. 76 коп., 3 % річних в сумі 192 грн. 32 коп., 9837 грн. 94 коп. проценти за користування коштами. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 1378 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 27 жовтня 2010 року було укладено договір позики грошових коштів в сумі 12 000 грн. Строк виконання грошового зобов'язання договором позики не встановлений.

Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

У відповідності до частин першої, другої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: сума позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) та проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу.

Із змісту договору позики вбачається, що договором не встановлений розмір процентів.

Відповідач ОСОБА_2 повернув борг позивачу в сумі 12 000 грн. 11 лютого 2016 року, що підтверджується розпискою останнього.

Тому суд першої інстанції правильно застосував до правовідносин сторін положення ст.1048 ЦК України та дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення процентів за договором позики на рівні облікової ставки Національного банку України за період з 27.10.2010 року по 10.02.2016 року.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат від інфляції та 3 % річних.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду, щодо визначення періоду за який стягнуто ці витрати з відповідача на користь позивача, а саме з 31.07.2015 року по 10.02.2016 року.

Встановлено, що спірним договором позики строк виконання грошового зобов'язання не встановлений.

Системний аналіз ч.2 ст.1049 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, то позикодавець зобов'язаний пред'явити вимогу до позичальника про повернення позики.

Позивач ОСОБА_1 на підтвердження того, що він у липні 2014 року звертався до відповідача з вимогою про повернення позики посилався на покази свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4 та рекомендований лист від 30.08.2014 року.

Відповідно до рекомендованого листа, який був наданий ОСОБА_1 в апеляційній інстанції, в ньому знаходилася письмова вимога направлена позивачем ОСОБА_2М 25 липня 2014 року про повернення позики в сумі 12 000 грн. Зазначений лист був повернутий ОСОБА_1 з відміткою у зв'язку із закінченням терміну зберігання.

За таких обставин колегія суддів вважає, що вимога про повернення позики була направлена позивачем ОСОБА_2 відповідно до вимог ч.2 ст.1049 ЦК України. Перебування відповідача в цей період за межами України та не отримання ним у зв'язку з цим вимоги про повернення позики, не звільняє ОСОБА_2 виплатити позивачу витрати від інфляції та 3 % річних через тридцять днів після направлення вимоги, а саме з 26 серпня 2014 року.

З врахуванням наведених вимог закону та обставин справи, колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати від інфляції та 3 % річних за період з 26 серпня 2014 року по 10 лютого 2016 року.

Розрахунок 3% річних від простроченої суми за період з 26 серпня 2014 року по 10 лютого 2016 року становить: 12 000 грн. х 3% х 533 дн. : 365 дн. = 525 грн.70 коп.

Індекси інфляції за час прострочення грошового зобов'язання з 01 вересня 2014 року по січень 2016 року становить: вересень 2014 р. - 102,9, жовтень 2014 р. 102,9 % , листопад 101,9%, грудень - 103%, = 111,13; 2015 р. : січень 103,1 % , лютий 105,3%, березень- 110,8%, квітень- 114%, травень- 102,2%; червень -100,4%, липень -99,0%, серпень -99,2 %, вересень -102,3 %, жовтень 98,2, листопад -102,3 %, грудень -100,7 % = 143,3 % 2016 рік : січень - 100,9 %. Всього 111,13 х 143,3% х 100,9% = 160,68%.

Розмір інфляційних за час прострочення з вересня 2014 року по січень 2016 року становить:12 000 грн. х 160,68 % : 100 = 19 281 грн. 60 коп. 12 000 = 7 281 грн.60 коп.

З огляду на наведене рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 витрат від інфляції та 3 % річних підлягає зміні, із збільшенням стягнутих сум.

Правильним є рішення суду в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди, оскільки між сторонами виникли договірні правовідносини, а договором позики не передбачено відшкодування моральної шкоди за його порушення.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 10 червня 2016 року в частині про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат від інфляції, 3% річних змінити, збільшити розмір витрат від інфляції з 122 грн. 76 коп. до 525 грн. 70 коп., 3 % річних з 192 грн. 32 коп. до 7 281 грн. 60 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді