УХВАЛА

іменем україни

28 вересня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Хопти С.Ф.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Одеської області від 11 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 31 серпня 2005 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 2 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У порушення умов договору відповідач допустив заборгованість зі сплати кредиту, відсотків і комісії за користування кредитом, яка станом на 31 липня 2013 року становила 24 030 грн 37 коп.

З урахуванням зазначеного, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача на користь банку заборгованість у сумі 24 030 грн 37 коп., яка складається із заборгованості за кредитом, заборгованості за відсотками і комісією, штрафу (фіксована частина й процентна складова).

Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 20 березня 2015 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 11 лютого 2016 року рішення Кілійського районного суду Одеської області від 20 березня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість станом на 31 липня 2013 року в сумі 24 030 грн 37 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що остання сплата за карткою була здійснена 1 жовтня 2009 року, а до суду з позовом банк звернувся у вересні 2013 року, тобто з пропуском строку позовної давності, про застосування якої заявив відповідач, що є підставою для відмови у позові.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», суд апеляційної інстанції виходив з того, що банком було перевипущено картку і строк її дії становив до 7 липня 2012 року, а до суду з позовом позивач звернувся у вересні 2013 року, тобто у межах строку позовної давності.

З таким висновком суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 31 серпня 2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 укладено договір, за умовами якого відповідач отримав 2 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,0 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, який відповідає строку дії картки.

Остання сплата за карткою була здійснена 1 жовтня 2009 року у розмірі 2 086 грн 05 коп.

Згідно з розрахунком заборгованості за договором від 31 серпня 2005 року, наданим банком, станом на 31 липня 2013 року відповідач має заборгованість у розмірі 24 030 грн 37 коп., з яких: 5 535 грн 10 коп. заборгованість за кредитом; 16 874 грн 78 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом; 500 грн штраф (фіксована частина) і 1 120 грн 49 коп. штраф (процентна складова).

Також встановлено, що вказаний договір складається із заяви позичальника та Умов, Правил надання банківських послуг (далі - Умови) та Правил користування платіжною карткою (далі - Правила).

Відповідно до п. п. 9.3, 9.12 Умов картрахунки відкриті на невизначений термін. Договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, і, якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу про припинення договору, він автоматично лонгується на такий же строк.

Карта дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця. Дата закінчення дії карток, виданих довіреним особам держателем, співпадає з датою закінчення дії карти держателя. По закінченню строку дії відповідна карта продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії), якщо раніше до початку місяця закінчення строку дії не надійшла письмова заява держателя про закриття картрахунку, а також при умові наявності грошових коштів на картрахунку для оплати послуг з виконання розрахункових операцій по картрахунку (в передостанній день місяця закінчення строку дії). (п. п. 3.1.1, 3.1.2, 3.1.3 Правил).

Отже, вказаними Умовами та Правилами збільшено строк позовної давності, встановлено строк дії договору між сторонами, який дорівнює строку дії картрахунку, тобто на строк дії платіжної карти.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 259 ЦК України).

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як вбачається з матеріалів справи, Умови не містять підпису відповідача, у заяві позичальника від 31 серпня 2005 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає (ч. 1 ст. 259 ЦК України .

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції не встановив наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме на ці Умови погодився відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, а тому дійшов помилкового висновку про те, що позовна давність не спливла.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 4 листопада 2015 року у справі № 6-1926цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України апеляційний суд на зазначені положення закону уваги не звернув; доводів сторін як на підтвердження, так і на заперечення позову належним чином не перевірив, зокрема, доводи відповідача про те, що банк звернувся до суду з позовом із пропуском строку позовної давності, що останній платіж ним здійснено у жовтні 2009 року, а також про те, що йому не було відомо про перевипуск картки строком дії до липня 2012 року і він такої не отримував.

При новому розгляді справи апеляційному суду слід також звернути увагу на правову позицію Верховного Суду України, викладену постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлені, його рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 11 лютого 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.Ф. Хопта

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.П. Штелик