Справа № 308/3282/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

26 квітня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої - Готри Т.Ю.,

суддів - Кожух О.А., Кеміня М.П.,

при секретарі - Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 23 лютого 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Закарпатського відділення ПАТ «Дельта Банк», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживачів, повернення банківського вкладу, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 23 лютого 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_2 залишок суми вкладу за договором №2913 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий з любов'ю on-line» у доларах США та договором №001-06000-161014 банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у доларах США, в розмірі 6421,12 доларів США, що згідно курсу НБУ еквівалентно 173434,45 грн.; 1120,53 доларів США, що згідно курсу НБУ еквівалентно 30265,51 грн. - упущеної вигоди; 373,50 доларів США, що згідно курсу НБУ еквівалентно 10088,23 грн. - 3% річних від простроченої суми вкладу; 10000 грн. - моральної шкоди.

Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь держави судовий збір у розмірі 2237,88 грн.

У решті заявлених позовних вимог - відмовлено.

У апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 просить змінити зазначене рішення суду в частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_2 по курсу НБУ на дату винесення рішення 136330,60 доларів США - пені на підставі ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», та задовольнити цю позовну вимогу повністю, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції в цій частині постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав.

Позивач ОСОБА_2 та представник відповідача ПАТ «Дельта Банк» у судове засідання не з'явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином (під розписку), а тому їх неявка згідно ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи вважає, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 23 лютого 2016 року в частині стягнення з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_2 залишку суми вкладу за договором №2913 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий з любов'ю on-line» у доларах США та договором №001-06000-161014 банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у доларах США, в розмірі 6421,12 доларів США, що згідно курсу НБУ еквівалентно 173434,45 грн.; 1120,53 доларів США, що згідно курсу НБУ еквівалентно 30265,51 грн. - упущеної вигоди; 373,50 доларів США, що згідно курсу НБУ еквівалентно 10088,23 грн. - 3% річних від простроченої суми вкладу; 10000 грн. - моральної шкоди, - сторонами не оскаржується, а тому таке в цій частині апеляційним судом Закарпатської області не переглядається.

Стосовно рішення суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_2 136330,60 доларів США пені на підставі ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», то суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що вказані вимоги не підлягають задоволенню за таких обставин.

З матеріалів справи вбачається, що 09 квітня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір №2913 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий з любов»ю on-line» у доларах США, згідно якого банк прийняв від вкладника та зарахував на відкритий для нього вкладний (депозитний) рахунок НОМЕР_1 грошові кошти в розмірі 4000 доларів США, на строк по 08 липня 2014 включно, з процентною ставкою на суму вкладу в розмірі 10% річних (а.с.5).

16 жовтня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та ОСОБА_2 був укладений договір №001-06000-161014 банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у доларах США, згідно якого банк прийняв від вкладника та зарахував на відкритий для нього вкладний (депозитний) рахунок НОМЕР_2 грошові кошти в розмірі 12000,00 (Дванадцять тисяч) доларів США, на строк по 15 листопада 2014 включно, з процентною ставкою на суму вкладу в розмірі 9,25% річних (а.с.6).

На початку грудня 2014 року позивач ОСОБА_2 повідомив банк про те, що розриває договори банківського вкладу і бажає повернути всю суму, яка на той момент знаходилась на його депозитних рахунках (тіло і відсотки). Однак банк листом від 26.01.2015 року відмовив йому у видачі всієї суми грошей, посилаючись на постанову Правління НБУ №758 від 01.12.2014 р. «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», якою зобов'язало уповноважені банки обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати банків у межах до 15 000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ (а.с.10).

З матеріалів справи слідує, що на підстави постанови Правління НБУ від 02 березня 2015 року №150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №51 від 02.03.2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», відповідно до якого з 03.03.2015 року у Банку запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації.

Також з матеріалів справи вбачається, що АТ «Дельта Банк» здійснив позивачу ОСОБА_2 виплату в межах гарантованої суми в розмірі 200000 грн.

Станом на 18.06.2015 року залишок суми депозитного вкладу за вище вказаними договорами банківського вкладу становить 6421,12 доларів США, яку банк відмовляється виплатити вкладнику.

Позивач посилаючись на те, що банк прострочив виконання грошового зобов'язання, просив стягнути з відповідача на його користь пеню у розмірі 136330,60 доларів США на підставі ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», якою передбачено, що у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Однак, зазначена вимога задоволенню не підлягає, оскільки у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» від 12 квітня 1996 року №5 (із наступними змінами і доповненнями) судам роз'яснено, що при вирішенні питання про відповідальність та про наявність і розмір збитків, заподіяних споживачеві у зв'язку з недоліками товару (робіт, послуг), суду належить виходити як із загальних положень Закону або статей 203-206 ЦК, так і зі спеціальних норм законодавства (статей 263, 271, 326, 337, 341, 347, 403, 410, 412, 419, 420, 422 ЦК), а також з умов укладеного сторонами договору.

Судам слід мати на увазі, що неустойка (штраф, пеня) стягуються лише тоді, коли це передбачено укладеним сторонами договором чи відповідним нормативним актом.

Оскільки укладеними між сторонами договорами банківського вкладу від 09.04.2014 року та від 16.10.2014 року - не передбачено відповідальність банку за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за цими договорами, тому стягнення з Банку на користь ОСОБА_2 пені на підставі положень ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», є безпідставним.

Суд першої інстанції правильно виходив із того, що після укладення між сторонами договорів банківського вкладу, між ними виникли зобов'язальні відносини, які регулюються нормами зобов'язального права та положеннями укладеного договору банківського вкладу, і вірно дійшов висновку про відсутність підстав, передбачених ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», для стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 136330,60 доларів США.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині, що оскаржується, у відповідності до ст.308 ЦПК України слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу представника позивача без задоволення, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення в цій частині з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 23 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча :

Судді :