Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 310/4811/16-ц Головуючий у 1-й інстанції Троценко Т.А.
Провадження № 22-ц/778/5132/16 Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької с області у складі:

Головуючого Онищенка Е.А.

Суддів Бєлки В.Ю.

ОСОБА_2

При секретарі Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької областівід 25 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Бердянської міської ради Запорізької області, про стягнення трьох відсотків річних від простроченої суми боргу та інфляційних втрат, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Бердянської міської ради Запорізької області, про стягнення трьох відсотків річних від простроченої суми боргу та інфляційних втрат. Який згодом уточнила.

В обґрунтування позову зазначала, що рішенням Господарського суду Запорізької області від 13.06.2007 року з Бердянської міської ради Запорізької області стягнуто на її користь 69639 грн. безпідставно отриманих коштів, 696 грн. державного мита та 101, 29 грн. витрат на ІТЗ судового процесу.

24 червня 2007 року на підставі вищезазначеного рішення господарського суду був виданий виконавчий лист, проте грошові кошти були їй повернуті лише 02. 06. 2016 року, тобто через девять років.

Вважає, що відповідач повинен сплатити їй 3% річних за несвоєчасне виконання грошових зобовязань в розмірі 18 913,78 грн. та інфляційні втрати в розмірі 162 942,87 грн.

Враховуючи вищевикладене просила суд стягнути з Бердянської міської ради Запорізької області на її користь 3% річних за несвоєчасне виконання грошових зобовязань в розмірі 18 913,78 грн. та інфляційні втрати в розмірі 162 942,87 грн.; судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької областівід 25 жовтня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення її позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для зміни рішення суду першої інстанції, є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що положення ст. 625 ЦК України до грошового зобовязання яке виникло у звязку зі стягненням грошової суми за рішенням суду не застосовуються.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є право відношенням, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Судом установлено, що за рішенням Господарського суду Запорізької області від 13.06.2007 року з Бердянської міської ради Запорізької області стягнуто на користь позивача 69639 грн. безпідставно отриманих коштів.

Таке зобов'язання зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобов'язанням.

Проте судова колегія вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання.

Пункт 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов'язання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі, що презумує наявність вини, особи яка її завдала.

Судова колегія вважає, що вина за прострочення грошового зобовязання у Бердянської міської ради Запорізької області відсутня, про що свідчить Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.02.2015 року, яка набрала законної сили, та якою визнано противоправною бездіяльність Бердянського управління Державної казначейської служби України Запорізької області щодо невиконання наказу господарського суду Запорізької області від 24.06.2007 року виданого на підставі рішенням Господарського суду Запорізької області від 13.06.2007 року, з урахуванням ухвали господарського суду Запорізької області від 21.04.2013 та від 27.05.2013 років.

Зобовязано Бердянське управління Державної казначейської служби України Запорізької області виконати наказ господарського суду Запорізької області від 24.06.2007 року виданого на підставі рішенням Господарського суду Запорізької області від 13.06.2007 року, з урахуванням ухвали господарського суду Запорізької області від 21.04.2013 та від 27.05.2013 років.

Отже у звязку з відсутності вини Бердянської міської ради Запорізької області у простроченні грошового зобовязання позовні вимоги задоволенню, саме до цієї особи, не підлягають.

Судова колегія приходить до висновку, що вказані порушення призвели до неправильного вирішення справи, тому суд апеляційної інстанції на підставі ст. 309 ЦПК України рішення суду змінює в частині правового обґрунтування підстав для відмови у позові.

Посилання апеляційної скарги зводяться до спору про тлумачення між учасниками процесу положень ст. 625 ЦК України, проте спростовуються вищенаведеними доводами.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Бердянського міськрайонного суду м. Запоріжжя від 25 жовтня 2016 року у цій справі змінити в частині правового обґрунтування підстав для відмови у позову.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: