Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 27 Доповідач Борисюк Р. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Галацевич О.М., Широкової Л.В.,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання незаконним підвищення відсоткової ставки за кредитним договором та визнання недійсним його умов,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 09 лютого 2016 року,

встановила:

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся з даним позовом та після його уточнення остаточно просив визнати незаконним підвищення з 17 квітня 2012 року Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» (далі ПАТ «Ідея Банк») відсоткової ставки за користування кредитом по кредитному договору № 910.77385 від 17.05.2011; визнати процентну ставку, викладену в п.1 параграфу 2 кредитного договору, як проценти річні в розмірі, що разом з маржею банку складає 16,10%, які є незмінними до повного виконання договору; зобов'язати відповідача здійснити коригуючі операції щодо зниження відсотків, починаючи з 17.05.2011 за користування кредитом з 20,38% річних до 16,10% річних; визнати недійсною умову пункту 3 параграфа 2 кредитного договору в частині щодо визначення актуального розміру процентної ставки та її впровадження без обґрунтування та повідомлення позичальника письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни та без внесення змін (доповнень) до договору; визнати недійсною умову пунктів 5 та 6 параграфу 2 кредитного договору щодо застосування фіксованої ставки у розмірі 50% річних у випадку ліквідації Національного банку України Звіту ф350 або в разі, якщо зобов'язання про змінну частину ставки стає недійсним з інших передбачених законом підстав; визнати недійсною умову параграфу 6 кредитного договору щодо права банку ініціювати перед позичальником перегляд (зміну) фіксованої процентної ставки, передбаченої пунктом 6 параграфа 2 договору; визнати недійсною умову п.1 параграфа 7 кредитного договору щодо права банку згідно зі своїми тарифами стягувати оплати і комісії за надання таких послуг: зміна графіку, пов'язана із зміною строку кредиту, зміна графіку, пов'язана з достроковим частковим погашенням кредиту, зміна графіку, пов'язана із зміною порядку визначення розміру/структури щомісячних платежів, висилання позичальнику нагадування про сплату кредиту та інші послуги, передбачені тарифами банку.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 17 травня 2011 між ним та ПАТ «Ідея Банк» було укладено кредитний договір № 910.77385, за умовами якого він отримав кредит в сумі 114125 грн. на купівлю автотранспортного засобу строком на 84 місяці, зі сплатою 16,10 % річних. З позовної заяви ПАТ «Ідея Банк» до нього про звернення стягнення на предмет застави йому стало відомо про зміну відповідачем відсоткової ставки з 16,10% на 20,38% річних. Листа-повідомлення про зміну відсоткової ставки та нового графіку погашення заборгованості він не отримував. Вважає, що оскільки ОСОБА_3 змінив в односторонньому порядку процентну ставку по кредитному договору без повідомлення його, як позичальника, то такі дії Банку є неправомірними. Крім того, пунктами 1, 3, 5, 6 параграфу 2 кредитного договору ОСОБА_3 залишив за собою право в будь-який час підвищувати процентну ставку, а також передбачив своє право, в разі незгоди позичальника, чи взагалі без згоди, вимагати сплату процентів у розмірі 50% річних.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 09 лютого 2016 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним підвищення ПАТ «Ідея Банк» з 17 квітня 2012 року відсоткової ставки за користування кредитом по кредитному договору № 910.77385 від 17.05.2011. Визнано процентну ставку, викладену в п.1 параграфу 2 цього кредитного договору, як проценти річні в розмірі, що разом з маржею банку складає 16,10%, які є незмінними до повного виконання договору. Зобов'язано відповідача здійснити коригуючі операції щодо зниження відсотків по кредитному договору, починаючи з 17.05.2011 за користування кредитом з 20,38% річних до 16,10% річних. Визнано недійсною умову пункту 3 параграфа 2 кредитного договору в частині щодо визначення актуального розміру процентної ставки та її впровадження без внесення змін (доповнень) до договору. Визнано недійсною умову пунктів 5 та 6 параграфу 2 кредитного договору щодо застосування фіксованої ставки у розмірі 50% річних у випадку ліквідації НБУ Звіту ф350 або в разі, якщо зобов'язання про змінну частину ставки стає недійсним з інших передбачених законом підстав. Визнано недійсною умову параграфу 6 кредитного договору щодо права банку ініціювати перед позичальником перегляд (зміну) фіксованої процентної ставки, передбаченої пунктом 6 параграфа 2 договору. Визнано недійсним пункт 1 параграфа 7 кредитного договору. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду, ПАТ «Ідея Банк» подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, зазначає, що даним Кредитним договором передбачена річна змінювана (не фіксована) процентна ставка, що було погоджено сторонами при укладанні даного договору. Тому посилання суду про заборону Банку в односторонньому порядку змінювати фіксовану проценту ставку взагалі не стосується предмета спору.

Також посилання суду, що позивач був неналежно повідомлений Банком про зміну відсоткової ставки з тієї підстави, що лист не містив дати та вихідного номера є необґрунтованим, оскільки там була наявна інформація про всі істотні зміни положень Договору. Крім того, позивач даний лист отримав і був з ним належно та вчасно ознайомлений, а факт його не погодження зі змістом листа не може слугувати підставою, що позичальник був неналежно повідомлений Банком про підвищення відсоткової ставки.

Щодо плати за обслуговування кредитної заборгованості зазначає, що така форма витрат визначається кожним банком індивідуально та затверджується внутрішніми актами, що і було зроблено їхнім Банком.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення із таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Судом встановлено, що 17 травня 2011 між ПАТ «Плюс Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Ідея Банк» - банк) та ОСОБА_2 (позичальник) було укладено кредитний договір № 910.77385, згідно п.1 параграфу 1 якого ОСОБА_3 надає позичальнику кредит в сумі 114125,00 грн. на строк 84 місяців (а.с.8).

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що підвищення відсоткової ставки Банком є незаконним.

Однак з таким висновком не може погодитись колегія суддів апеляційного суду виходячи з наступного.

Умовами кредитного договору, зокрема п. п. 1, 3, 5, 6 параграфу 2, передбачено право банку підвищувати відсоткову ставку в односторонньому порядку, чим він і скористався підвищивши її 17 квітня 2012 року з 16,10 % річних до 20,38 % річних, а також право банку у разі незгоди позичальника чи взагалі без згоди вимагати сплату процентів річних у розмірі 50 %.

Пред'являючи позов, ОСОБА_2 посилався на неправомірність підвищення відсоткової ставки за кредитом та на те, що умови п. 3 параграфа 2, п. 6 параграфа 2, п. п. 5 та 6 параграфу 2, параграфу 6 та п. 1 параграфу 7 кредитного договору суперечать Закону України «Про захист прав споживачів» та Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженим Постановою Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168.

Відповідно до ч. 5 ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року у справі № 6-80цс12 та від 25 вересня 2013 року у справі № 6-80цс13 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Відповідно до §2 п. 4 Кредитного договору позичальник стверджує, що розуміє суть і принципи визначення процентної ставки, усвідомлює ризики, які випливають з змінної частини ставки за весь період кредитування і погоджується на ці ризики.

Суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним умовам Кредитного договору.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.,

У п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі статтею 1056-1 ЦК України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Розяснення Пленуму безпосередньо стосуються питання фіксованої процентної ставки за користування кредитними коштами.

Суд першої інстанції не перевірив тверджень відповідача про те, що кредитним договором передбачена змінювана процентна ставка, а не фіксована, а також про те, що плата за обслуговування кредитної заборгованості визначена не за формулою зі змінними величинами, а відображена чітко визначеною фіксованою сумою, що не суперечить ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Як убачається із оспорюваного договору, такий підписаний сторонами, а відтак, відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України є укладеним, оскільки сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, застережень до нього не висловлювали, підпис позивача на договорі свідчить про його згоду на укладення кредитного договору саме на таких умовах, які у ньому викладені.

Посилання позивача на те, що він не був повідомлений Банком про підвищення відсоткової ставки спростовується наявним у матеріалах справи повідомленням в.о. керівника сектору після продажного обслуговування департаменту акцептації та адміністрування кредитів і лізингу ПАТ «Ідея Банк», яке було направлене на адресу ОСОБА_2, а також тією обставиною, що позивач з 17.06.2011 до 23.12.2013 сплачував щомісячні платежі відповідно до умов кредитного договору (а.с. 10 на звороті, а.с. 12).

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою і підлягає до задоволення.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, відтак з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

У звязку із ухваленням колегією суддів нового рішення про відмову у задоволенні позову підлягають стягненню із ОСОБА_2 на користь ПАТ «Ідея Банк» 3751 грн. 44 коп. понесених витрат на оплату судового збору.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія судів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» задовольнити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 09 лютого 2016 року скасувати і ухвалити нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання незаконним підвищення відсоткової ставки за кредитним договором та визнання недійсним його умов.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» () 3751 грн. 44 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий Судді: