Справа № 466/3675/15 Головуючий у 1 інстанції: Білінська Г.Б.
Провадження № 22-ц/783/4445/16 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.,

секретаря Бохонко Е.Р.,

з участю позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - Качмара Івана Остаповича на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 25 квітня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Страхової компанії «Просто-Страхування» про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, -

встановила:

В травні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4, СК «Просто-Страхування»про стягнення з відповідачів матеріальних збитків, спричинених внаслідок дорожньо-транспортної події, моральної шкоди та судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що ОСОБА_4 27 лютого 2014 року о 15 год. 20 хв. на вул. Замарстинівській біля будинку № 182 у м. Львові, керуючи автомобілем СУБАРУ, реєстраційний номер НОМЕР_1, виїхала на смугу зустрічного руху, де скоїла зіткнення з автомобілем СІТРОЕН, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням позивача. В результаті ДТП пошкоджений належний ОСОБА_2 автомобіль СІТРОЕН, реєстраційний номер НОМЕР_2, а ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження.

З врахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив стягнути з ОСОБА_4 матеріальні збитки, спричинені пошкодженням автомобіля СІТРОЕН, реєстраційний номер НОМЕР_2, в розмірі 251962,36 грн., моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн., судові витрати у розмірі 2227,20 грн., а також стягнути з страхової компанії «ПРОСТО Страхування» страхове відшкодування в розмірі 50000,00 грн. (а.с. 87-88).

Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 21 квітня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, матеріальну шкоду у розмірі 251962 грн. 36 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 завдану йому моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 2227 грн. 20 коп.

Стягнуто зі страхової компанії «ПРОСТО-Страхування», , на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування в розмірі 50000 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 28.04.2016 року виправлено описку в рішенні Шевченківського районного суду м. Львова від 25 квітня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Страхової компанії «Просто-Страхування» про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою.

У вступній частині тексту рішення вказано дату ухвалення рішення замість «21 квітня 2016 року» - «25 квітня 2016 року».

Рішення суду оскаржив представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат Качмар І.О.,в апеляційній скарзі зазначає, що його довіритель з оскаржуваним рішенням не погоджується, вважає незаконним, необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі покликається на те, що на момент розгляду справи відсутні будь-які судові рішення, які б встановлювали склад злочину чи адміністративного правопорушення в діях відповідача ОСОБА_4, тому суд першої інстанції прийшов до необґрунтованого висновку про наявність її вини у заподіянні шкоди.

Звертає увагу, що кримінальне провадження від 27.02.2014 року порушено не стосовно конкретної особи, а по факту, винних осіб не встановлено, що свідчить про передчасність висновків суду.

За відсутності доказів, що підтверджують вину відповідача ОСОБА_4, позивач не довів право на відшкодування матеріальної шкоди.

Також, просить врахувати, що стягнута з його довірительки та страхової компанії сума відшкодування значно перевищує ринкову вартість автомобіля.

Просить рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 21 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечили, просять рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник Качмар І.О. будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення судових повісток (а.с. 148), в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, представник відповідача Качмар І.О. подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв»язку із участю в інших судових засіданнях.

Інші учасники розгляду справи в судове засідання не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з»явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника на заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи із наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відсутність складу злочину або складу адміністративного правопорушення не може означати відсутність вини для цивільно-правової відповідальності, тому на підставі висновку судової автотехнічної експертизи, схеми дорожньо-транспортної пригоди, пояснень учасників дорожньо-транспортної пригоди та інших матеріалів справи, які є належними та допустимими доказами дійшов висновку, що вина ОСОБА_4 у заподіянні шкоди позивачу є беззаперечною.

З урахуванням договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного між відповідачами, суд стягнув з страхової компанії 50000 грн. страхового відшкодування та з винної особи ОСОБА_4 251962,36 грн., як різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням.

Крім цього, суд прийшов висновку про необхідність стягнення витрат на проведення експертизи, згідно квитанції від 20.10.2015 р. та відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди, яку оцінив в 5000 грн.

Судом встановлено наступні юридично значимі факти та відповідні їм правовідносини.

27 лютого 2014 року о 15 год. 20 хв. на вул. Замарстинівській біля будинку № 182 у м. Львові, відповідач ОСОБА_4 керуючи автомобілем СУБАРУ, реєстраційний номер НОМЕР_1, виїхала на смугу зустрічного руху, де скоїла зіткнення з автомобілем СІТРОЕН, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням позивача ОСОБА_2

Згідно із вимогами ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Разом з тим, спеціальна норма по відношенню до загальної - ч. 2 ст. 1187 ЦК України зазначає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Судом встановлено, що 14.04.2014 р. під час ДТП ОСОБА_2 та ОСОБА_4 володіли транспортним засобом на відповідній правовій підставі з дотриманням вимог ст. 16 ЗУ "Про дорожній рух".

Відповідно до роз"яснень, які викладені у п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відсутність складу злочину, наприклад, у разі закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року, не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК України.

З витягу з ЄРДР СВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області вбачається, що відкрито кримінальне провадження за № 0000128 за ознаками злочину, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України по факту дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно інформації слідчого управління ГУ НП у Львівській області від 04.07.2016 року № ц-32/16/01-16 матеріали кримінального провадження № 0000128 за ознаками злочину, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України на той час скеровано в Київське обласне бюро судових експертиз, досудове слідство по справі не завершене.

В свою чергу, відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № 3719 від 22 грудня 2015 року, який складений судовим експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз, з технічної точки зору причиною дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 27 лютого 2014 року у м. Львові були порушення п. п. 9.2., 9.4., 10.1., 13.3., 13.4., 14.2. Правил дорожнього руху України, які були допущені водієм автомобіля СУБАРУ, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 69-73).

Відтак, на підставі висновку судової автотехнічної експертизи, схеми дорожньо-транспортної пригоди, пояснень учасників дорожньо-транспортної пригоди та інших матеріалів справи, вина відповідача ОСОБА_4 у заподіянні шкоди власнику автомобіля СІТРОЕН, реєстраційний номер НОМЕР_2, ОСОБА_2 є беззаперечною та відповідачем не спростованою.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції врахував, що законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди. Сам по собі факт непритягнення винної особи до адміністративної відповідальності чи відсутність вироку у кримінальній справі не може бути підставою для звільнення цієї особи від цивільної відповідальності, оскільки кримінальна та цивільно-правова відповідальність є різними за умовами, наслідками та не є взаємопов'язаними.

Також, судом першої інстанції встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 згідно страхового полісу серії АІ № 6104801, була застрахована ПрАТ «ПРОСТО - страхування».

Спеціальним законом, що регулює питання виплати страхового відшкодування за полісом обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Статтею 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та (або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов»язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою.

Згідно із висновком автотоварознавчого дослідження № 572/03/16 від 31 березня 2016 року розмір матеріального збитку, спричиненого ОСОБА_2 пошкодженням належного йому автомобіля СІТРОЕН, реєстраційний номер НОМЕР_2, становить 301962,36 гривень (а.с. 89-97).

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що з урахуванням страхового ліміту, визначеному у договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного між відповідачами, з страхової компанії необхідно стягнути в користь позивача 50000 грн. страхового відшкодування та з винної особи ОСОБА_4 251962,36 грн., як різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням.

Також, правильним є висновок суду в частині визначення розміру заподіяної моральної шкоди, оскільки достатнім та необхідним розміром відшкодування отриманих душевних страждань внаслідок заподіяних тілесних ушкоджень та пошкодження майна позивача буде сума 5000 грн.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Рішення відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для її задоволення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - Качмара Івана Остаповича - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 25 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин