Справа №718/2723/15-ц
Провадження №2/718/1337/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2016 року Кіцманський районний суд Чернівецької області в складі: головуючого судді Мізюка В.М., секретаря Безушко М.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кіцмань справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Відділ опіки та піклування Кіцманської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Відділ опіки та піклування Кіцманської РДА про позбавлення батьківський прав, мотивуючи свої вимоги тим, що 27 липня 2008 року вона з відповідачем уклала шлюб, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3. 27 лютого 2012 року заочним рішенням Кіцманського районного суду шлюб між ними розірвано. Зазначає, що після розірвання шлюбу, син залишився проживати біля неї і знаходиться на її повному утриманні. 22 лютого 2012 року Кіцманським районним судом винесено рішення про стягнення аліментів з ОСОБА_2, на утримання дитини у розмірі по 300 гривень щомісячно до її повноліття. Посилається на те, що відповідач, допомоги на утримання дитини не надає, не проявляє зацікавленості у житті сина, не спілкується з ним в обсязі достатньому для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, що негативно впливає на його фізичний та духовний розвиток. Вихованням сина займається тільки вона, її батьки та теперішній чоловік, і саме вони створюють усі умови для повного та всебічного розвитку дитини, а тому просить суд задовольнити позов.

Позивачка та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Відповідач в судове засідання двічі не з'явився, хоча завчасно був повідомлений про час і місце слухання справи. Клопотань та заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило.

Представник третьої особи: Відділ опіки та піклування Кіцманської РДА заперечувала проти заявлених вимог ОСОБА_1 та просила відмовити у їх задоволенні, вказуючи на те, що позивачка зверталася у Відділ опіки та піклування, з питанням щодо позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, однак комісією було проведено ряд досліджень та відмовлено ОСОБА_1 у даній заяві. При огляді домогосподарства ОСОБА_2 встановлено, що він наданий час перебуває за межами України, уже на протязі 4 років, і не має змоги дзвонити, так як числиться там нелегально. Зі слів матері відповідача, він дуже любить сина, хоче з ним бути, однак зараз немає змоги.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що онук ОСОБА_3 не знає свого біологічного батька ОСОБА_2, оскільки батьком називає теперішнього чоловіка позивачки. Відповідач та його батьки не спілкуються та не хочуть спілкуватися з дитиною, а тому онуку буде краще без батька.

Свідок ОСОБА_6 пояснив суду, що відповідач не бере та раніше не брав ніякої участі у вихованні дитини.

Так, свідок ОСОБА_7 пояснила, що жодного разу не бачила, щоб відповідач вітав дитину з днем народження, дарував подарки і взагалі брав участь у її вихованні.

Аналогічні пояснення суду надав свідок ОСОБА_8

Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у п.6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків.

Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язанні виховувати дитину, піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток та забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, що не у повній мірі виконує відповідач ОСОБА_2

Зокрема, згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Статтею 11 Закону України Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, № 2402-III передбачено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Так, судом встановлено ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_1. (а.с. 16)

Рішенням Кіцманського районного суду від 22 лютого 2012 року стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3., 2009 року народження, у розмірі по 300 гривень щомісячно до його повноліття. (а.с. 20)

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов, виданого Білянською сільською радою Кіцманського району від 16 листопада 2015 року, ОСОБА_1 разом з малолітнім сином проживає в житловому будинку своїх батьків. Зі слів ОСОБА_1 та сусідів, батько дитину не навідує, аліменти не платить, у вихованні дитини участь не бере. Дитину виховує та доглядає мама. (а.с. 10)

Як вбачається із свідоцтва про позашкільну освіту №77/2015 від 30 червня 2015 року, малолітній ОСОБА_3 навчався в центрі естетичного виховання «Юність Буковини» у школі розвитку творчих здібностей «Малюк» з 15 вересня 2014 року по 30 червня 2015 року. (а.с. 15)

Статтею 18 Конвенції про права дитини, передбачено - батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини.

Стаття 27 Конвеції ООН від 20.11.1989 року, ратифікованою згідно з постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789- XII передбачає, що батько (ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України батьки або один з них можуть бути позбавленні батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 15 постанови №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Позбавлення батьківських прав є найбільш суворою мірою відповідальності, яка може бути застосована до батьків у разі постійного та злісного ухилення ними від виконання своїх обов'язків.

Як вбачається з п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і у сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Згідно п.18 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволені позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і покласти на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Відповідно ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

З матеріалів справи вбачається, що з часу розірвання шлюбу, а фактично з часу припинення шлюбних відносин (з липня 2011 року), ОСОБА_2 перестав брати участь у вихованні та розвитку сина, не спілкується з ним, не виховує, не переймається здоров'ям розвитком, не бере участі в його утриманні, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу.

Згідно довідки-розрахунку виданої відділом ДВС Кіцманського РУЮ від 27 листопада 2015 року, вбачається що заборгованість по аліментах ОСОБА_2 станом на 01 лютого 2015 року становить 10945,05 гривень. (а.с.21)

Вказані обставини є підставою для покладення на відповідача відповідальності у вигляді позбавлення батьківських щодо його сина ОСОБА_10

Що стосується висновку органу опіки та піклування Кіцманської РДА від 03 лютого 2016 року №01-15/7-48, яким визнано за недоцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 по відношенню до малолітньго сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с. 39-40), відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд вважає, що вказаний висновок дійсно не є обґрунтованим та повним, так як органом опіки та піклування Кіцманської РДА не зазначено згідно яких джерел зроблені такі висновки, щодо недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, а посилання на думку батьків відповідача, не є виключенням винної поведінки та ухиленням ОСОБА_2 від своїх обов'язків як батька.

Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку що під час розгляду справи було достовірно доведено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків, та обставин, на які посилається позивач, враховуючи їх явну повноту, дають підстави для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, відносно відповідача ОСОБА_2, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 179, 209, 212, 213, 214, 215, 292, 294 ЦПК України, і на підставі ст.ст.150, 164, 165, 166 СК України, постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст.ст.1-3, 12 Конвенції ООН «Про права дитини», принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Відділ опіки та піклування Кіцманської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьківських прав відносно сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області через Кіцманський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а в разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: В.М. Мізюк