Ухвала

Іменем України

20 жовтня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.

ФаловськоїІ.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради, Львівського професійного художнього ліцею, профспілкового комітету Львівського професійного художнього ліцею, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, про визнання незаконними рішень, визнання переважного права на надання квартири та виселення за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_5, на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 31 грудня 2013 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 24 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2007 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що на підставі ст. 43 ЖК УРСР та п. 50 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в УРСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Української Республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року № 470, вони мають переважне право на отримання квартири АДРЕСА_1, оскільки ОСОБА_2 пропрацювала на підприємстві понад 15 років.

Враховуючи викладене та посилаючись на те, що підстав для взяття ОСОБА_4 на облік потребуючих поліпшення житлових умов, а, відповідно, і включення в контрольний список, не було, прийняті з цього приводу рішення, а також виділення йому зазначеної вище квартири і видача ордеру є незаконними, позивачі просили визнати незаконними рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 06 серпня 2004 року № 765, спільні рішення адміністрації та профспілкового комітету Львівського професійного художнього ліцею від 24 червня 2005 року, 30 вересня 2005 року (протокол № 12) і від 19 березня 2007 року (протокол № 2); визнати за ними переважне право на отримання квартири АДРЕСА_1; зобов'язати виконавчий комітет Львівської міської ради видати їм ордер на зазначену квартиру та виселити з неї ОСОБА_4, ОСОБА_6. ОСОБА_7. ОСОБА_8

Справа розглядалась судами неодноразово. Останнім рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 31 грудня 2013 року позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 06 серпня 2004 року № 765 про зарахування ОСОБА_4 на квартирний облік. Визнано незаконним та скасовано спільне рішення адміністрації Львівського професійного художнього ліцею та профспілкового комітету Львівського професійного художнього ліцею від 30 вересня 2005 року (протокол № 12) у частині включення під № 16 ОСОБА_4 та ОСОБА_9 у контрольний список працівників Львівського професійного художнього ліцею для отримання житла. Визнано незаконним та скасовано рішення спільного засідання адміністрації Львівського професійного художнього ліцею та профспілкового комітету Львівського професійного художнього ліцею від 19 березня 2007 року (протокол № 2) про виділення черговику № 3 ОСОБА_4 двокімнатної квартири АДРЕСА_1, житловою площею 29,4 кв. м, на сім'ю з чотирьох осіб із зняттям з квартирного обліку. Визнано переважне право за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на надання їм квартири АДРЕСА_1. Зобов'язано виконавчий комітет Львівської міської ради видати ордер на квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 24 березня 2016 року рішення районного суду в частині зобов'язання Виконавчого комітету Львівської міської ради видати ордер на квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 скасовано. У задоволенні позову в цій частині відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення, посилаючись неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційним судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Частково задовольняючи позов, суди (з урахуванням того, що апеляційний суд частково скасував рішення суду першої інстанції) на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), правильно застосувавши положення ЖК УРСР та Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в УРСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР від 11 грудня 1984 року № 470, дійшли обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_2 має переважне перед ОСОБА_4 право на отримання житла, оскільки вона працювала у Львівському вищому професійному художньому училищі з 1971 року по 2002 рік, тобто 41 рік, та у 1986 році була нагороджена медаллю «Ветеран праці», а ОСОБА_4 працює у цьому училищі з 2002 року.

При цьому суди виконали вимоги ч. 4 ст. 338 ЦПК України, відповідно до якої висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Доводи касаційної скарги висновки суду не спростовують, на законність рішення апеляційного суду не впливають, а стосуються переоцінки доказів, що поза межами компетенції касаційного суду (ст. 335 ЦПК України).

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 31 грудня 2013 року (у нескасованій апеляційним судом частині) та рішення апеляційного суду Львівської області від 24 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

І.М.Фаловська