Справа № 303/1487/16-ц
УХВАЛА

/про забезпечення позову/

02 вересня 2016 року м.Мукачево

Суддя Мукачівського міськрайонного суд Закарпатської області ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Мукачево заяву представника ПАТ КБ ПриватБанк ОСОБА_2 про забезпечення позову,-

в с т а н о в и в:

10 березня 2016 року до Мукачівського міськрайонного суду надійшла цивільна справа за позовною заявою ПАТ КБ ПриватБанк до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 21 березня 2016 року, відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі.

Разом з поданою позовною заявою представник позивача ОСОБА_2 подав заяву про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_3, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме: на житловий будинок, який розташований за адресою: с.Лісарня, буд.№71, Мукачівського району, Закарпатської області та обмежити її у праві виїзду за межі України шляхом відмови у видачі паспорту (проїзного документа).

Ухвалою суду 21 березня 2016 року в задоволенні клопотання ПАТ КБ ПриватБанк про забезпечення позову по справі за позовною заявою ПАТ КБ ПриватБанк до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - відмовлено, яку ухвалою колегії суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області від 09 серпня 2016 року - скасовано та передано на новий розгляд до Мукачівського міськрайонного суду.

Дослідивши матеріали цивільної справи, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до частини 3 статті 151 Цивільно - процесуального кодексу України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

З пункту 1 частини 1 статті 152 Цивільно - процесуального кодексу України вбачається, що позов забезпечується, шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, а з частини 3 статті 152 цього Кодексу вбачається, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного суду України за № 9 від 22 грудня 2006 року Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК України), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Суддею знайдено підставність задоволення заяви позивача ПАТ КБ ПриватБанк в частині накладенні арешту на нерухоме майно, що належать ОСОБА_3, оскільки невжиття заходів забезпечення позову в подальшому може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Розглядаючи вимогу позивача про встановлення обмеження у праві виїзду ОСОБА_3 за межі України, шляхом тимчасової відмови у видачі паспорта для виїзду за кордон, приходжу до висновку, що в задоволенні даної вимоги слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини 2 статті 152 Цивільно - процесуального кодексу України у разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову.

В той же час, в пункті 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів,

-2-

що виникають із кредитних правовідносин №5 від 30 березня 2012 року вказано, що заява про забезпечення позову у спорах, що виникають із кредитних правовідносин, шляхом заборони виїзду відповідача за межі України не може бути задоволена, оскільки згідно з частиною першою статті 151 Цивільно - процесуального кодексу України, суд вживає лише ті заходи забезпечення позову, які передбачені цим Кодексом. Заборона виїзду відповідача за межі України не може належати і до інших видів забезпечення позову (частина друга статті 152 ЦПК), оскільки відповідно до статті 33 Конституції України свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України можуть бути обмежені лише законом. Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених зокрема, за позовами, що випливають із кредитних правовідносин, у порядку, передбаченому статтею 11 Закону України Про виконавче провадження та статтею 377-1 Цивільно - процесуального кодексу України, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Також, звертаю увагу на пункт 2 статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, відповідно до якого - кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власної. Відповідно до пункту 3 статті 2 Протоколу № 4 на здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Дослідивши матеріали справи, приходжу до висновку, що клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно та обмеження у праві виїзду ОСОБА_3 за межі України - необхідно задоволити частково.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 151-153, 209, 210 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Клопотання представника ПАТ ПриватБанк ОСОБА_2 про забезпечення позову - задоволити частково.

Накласти арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_3, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме: на житловий будинок, який розташований за адресою: с.Лісарня, буд.№71, Мукачівського району, Закарпатської області в межах заявленої суми позову 151 122, 05 грн..

В задоволенні решти вимог заяви - відмовити.

Допустити негайне виконання ухвали суду.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5-ти днів з дня її винесення.

Суддя М.М.Пак