Справа № 189/1939/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20.12.2016 року Покровський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючого судді Чорна О.В.

при секретареві Мотовілов М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Покровське Дніпропетровської області заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану ОСОБА_2 районного управління юстиції Дніпропетровської області про встановлення факту смерті, -

В С Т А Н О В И В :

Заявниця звернулася до суду з вищеназваною заявою, у якій просила встановити факт смерті ОСОБА_3. При цьому зазначила, що являється рідною донькою ОСОБА_3, який 27 жовтня 2016 року помер у м. Донецьк, на тимчасово окупованій території України. 20.12.2016 року заявниця звернулася до ОСОБА_2 відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області із заявою про реєстрацію смерті батька та отримання свідоцтва про смерть для подальшого оформлення спадкових прав, однак їй було відмовлено у реєстрації смерті батька ОСОБА_2 відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області у звязку з тим, що відповідно до статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території ті їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або посадовими особами, передбаченими частиною 2 цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Заявниця ОСОБА_1 у судове засідання не зявилася, надала суду письмову заяву, в якій просить суд розглянути справу за її відсутності та задовольнити заяву.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_2 відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області в судове засідання не зявився, але надіслав суду письмову заяву, в якій не заперечує проти задоволення заяви громадянки ОСОБА_1 у справі про встановлення факту смерті і просить провести судове засідання без присутності працівника відділу.

У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Зі змісту ст.3 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Як вбачається із копії свідоцтва про народження серії 1-НО №382362, виданого 16.03.2011 року відділом реєстрації актів цивільного стану Будьонівського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області, ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії П-НО №497755 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 уклали шлюб 05.08.1978 року. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_4 змінила прізвище на ОСОБА_1 (а.с.11).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 помер 27.10.2016 року в Куйбишевському районі м. Донецьк Донецької області, тобто на тимчасово окупованій території України(а.с.4)

Відповідно до копії листа ОСОБА_2 районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 20.12.2016 року ОСОБА_1 було відмовлено у реєстрації смерті її батька, ОСОБА_3, у звязку з тим, що відповідно до статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території ті їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або посадовими особами, передбаченими частиною 2 цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків (а.с.9).

Постановою Верховної Ради України №254-VIII від 17 березня 2015 року «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування.

Згідно з ч.1 Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» та Постанови Верховної Ради України №252-VIII від 17.03.2015 року (згідно додатку), яка набрала чинності 08 квітня 2015 року до окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» тимчасово запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, належать райони або їх частини, міста, селища і села, що знаходяться на територіях, які розташовані між державним кордоном України з Російською Федерацією, урізом води Азовського моря та лінією, яка визначена додатком до цієї Постанови. Місто Донецьк віднесено до населених пунктів, які визнано тимчасово окупованими територіями.

Відповідно до ч. 2 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Частиною 3 даної статті Закону передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Статтею 18 зазначеного вище закону, громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Пунктом 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/2 від 18 жовтня 2000 року, передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті, зокрема є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі: якщо заява надійшла після закінчення одного року з дня настання смерті; встановлення у судовому порядку факту смерті; звернення для реєстрації смерті особи, оголошеної судом померлою.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 234 ЦПК України, в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають юридичне значення доля охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових прав або підтвердження чи відсутність неоспорюваних прав.

Згідно ст. 257-1 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України.

Згідно з абз. 2 ч.1 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. У даному випадку заяву подано ОСОБА_1, яка є дочкою померлого.

Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2, є громадянкою України, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 «а». судом достовірно встановлено, що ОСОБА_3, який є її батьком, помер 27 жовтня 2016 року на тимчасово непідконтрольній Україні території, у місті Донецьку, що унеможливлює реєстрацію факту смерті органом державної реєстрації актів цивільного стану України.

Після його смерті заявниця не може отримати свідоцтво про смерть установленого зразку, а медичне свідоцтво про смерть №135, з якого видно, що ОСОБА_3, помер 27.08.2016 року в Будьоновському районі м. Донецьк, не може бути використано заявником для реєстрації смерті на території України.

Беручи до уваги, що від встановлення факту смерті ОСОБА_3 залежить виникнення особистих майнових прав заявника, а законом не визначено іншого порядку їх встановлення, а також той факт, що заявник має на меті встановити факт смерті ОСОБА_3 для отримання свідоцтва про смерть та для подальшого його використання в цивільно-правових відносинах згідно законодавства України, суд вважає, що вимоги заявниці підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, суд вважає факт смерті ОСОБА_3 встановленим.

Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання (ч.4 ст.257-1 ЦПК України).

Таким чином, керуючись ст.ст. 3, 15, 64, 212-215, 234, 235, 256, 257-1, 367 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану ОСОБА_2 районного управління юстиції Дніпропетровської області про встановлення факту смерті - задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, який помер 27.10.2016 року у м. Донецьк Донецької області.

Відповідно до вимог ч. ч. 4,5 ст. 257-1 ЦПК України допустити негайне виконання рішення шляхом його невідкладного направлення до ОСОБА_2 районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області для державної реєстрації смерті ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Покровський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, або у разі подання апеляційної скарги після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не скасоване.

Суддя О.В. Чорна