Справа № 307/2067/16-ц
Провадження № 2/307/1204/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2016 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого

судді Гримут В.І.

при секретарі Тиводар В.І.

з участю: адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Калинівської сільської ради, третя особа Тячівська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно житловий будинок № 105 по вул. Партизанській у с. Калини, Тячівського району Закарпатської області.

Посилається на те, що 30.12.2014 р. померла його мати ОСОБА_3

Після її смерті залишилася спадщина, у склад якої входить житловий будинок № 105, який побудований нею у 1976 році по вул. Партизанській у с. Калини.

У відповідності до ст. 1261 ЦК України він входить у першу чергу спадкоємців, що стверджується свідоцтвом про народження.

Інших спадкоємців першої черги після смерті матері не має.

Довідкою Тячівського РПТІ № 07/115 від 08.06.2016 р. стверджується, що право власності на житловий будинок № 105 по вул. Партизанській у с. Калини, в ТРПТІ станом на 31.12.2012 р. не було зареєстровано.

Він народився та постійно проживає у вищевказаному будинку, що стверджується довідкою виконавчого комітету Калинівської сільської ради № 1432 від 15.06.2016 р.

В порядку ст.ст. 1297 та 1298 ЦК України він звертався у Тячівську державну нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину на вказане нерухоме майно. Однак, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну ділянку та житловий будинок, нотаріусом було відмовлено у задоволенні його заяви та усно роз'яснено про право на звернення до суду.

Представники Калинівської сільської ради та Тячівської державної нотаріальної контори у судове засідання не зявилися і не повідомили суду причини неявки про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позовну заяву слід задовольнити виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 30.12.2014 р. померла мати позивача ОСОБА_3, якій згідно довідки Калинівської сільської ради № 1431 від 15.06.2016 р. належав житловий будинок № 105 по вул. Партизанській у с. Калини, який був побудований у 1976 році і зареєстрований у погосподарській книзі за № 27, особовий рахунок № 1117-1.

Із зведеного акту вартості будинків, господарських будівель та споруд убачається, що інвентаризаційна вартість житлового будинку № 105 по вул. Партизанській у с. Калини складає 71382 грв.

Довідкою № 07/130 від 08.07.2016 р., виданою Тячівським РПТІ стверджено, що за адресою Калини, Партизанська 105, право власності на нерухоме майно в ТРПТІ не було зареєстровано.

Згідно Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 р., яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 р. № 56, Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 р. № 7/5 і зареєстрованого в Мінюсті 18.02.2002 р. за № 157/6445 (з подальшими змінами), до 2002 року державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася цими підзаконними нормативними актами. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже, будинок № 105 по вул. Партизанська в с. Калини у відповідності до діючого на той час законодавства належав ОСОБА_3 на праві приватної власності.

Відповідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частинами першою та другою статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

В ході судового розгляду було встановлено, що позивач являється єдиним спадкоємцем після смерті спадкодавця ОСОБА_3 та відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняв спадщину у встановленому законом порядку оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що стверджується довідкою Калинівської сільської ради № 1432 від 15.06.2016 р. та ксерокопією його паспорту.

Згідно положень статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

При зверненні у Тячівську держнотконтору із заявою про прийняття спадщини йому було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на спадковий будинок.

Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 р. свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Отже, виходячи з наведеного, позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на успадкований житловий будинок у нотаріальному порядку.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За таких обставин, враховуючи, що будинок був зареєстрований у погосподарській книзі за спадкодавцем, що на момент його будівництва (1976 рік) прирівнювалося до його реєстрації, ОСОБА_2 являється спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_2, в померлої відсутні правовстановлюючі документи на належний їй житловий будинок, які б дозволяли нотаріусу видати свідоцтво про право на спадщину, що перешкоджає позивачу оформити право власності на спадкове нерухоме майно через нотаріальну контору, то суд вважає за можливе позов задовольнити та визнати за позивачем право власності на будинок.

Судові витрати слід покласти на позивача.

За таких обставин керуючись ст.ст. 209, 213, 215 ЦПК України, ст.ст. 16, 328, 1216, 1217, 1220, 1222, 1261, 1297 ЦК України суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити повністю. Визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок 105 по вул. Партизанська у с. Калини, Тячівського району.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особою, яка брала участь у справі, але не була присутня у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий: Гримут В.І.