АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2002/16 Справа № 205/5429/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Романюк М.М.
24 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі :

головуючого Романюк М.М.

суддів Котушенко С.П., Козлова С.П. при секретарі Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 28 жовтня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства "АКТАБАНК" про стягнення грошових коштів за договором депозиту, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернулася до суду з зазначеним вище позовом 22 липня 2015 року. В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що 06 серпня 2014 року між нею та відповідачем було укладено договір банківського вкладу №В04-207977/Т/631125 "Банківська класика", відповідно до умов якого, Банк відкрив депозитний рахунок №1125 та прийняв від позивача грошові кошти в сумі 133 999 грн. 99 коп. терміном на 1 місяць з 06 серпня 2014 року по 06 вересня 2014 року під 18% річних. Оскільки відповідач, у строк визначений договором, не виплатив належні позивачу кошти, вона вимушена звернутись до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з останнього грошові кошти у розмірі 135 982 грн. 06 коп. які складаються з 133 999 грн. 99 коп. сума вкладу та 1 982 грн. 47 коп. проценти.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 28 жовтня 2015 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено та вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів, дійшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає на таких підставах.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх незаконності.

З даним висновком погоджується і колегія апеляційного суду виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 06 серпня 2014 року між ПАТ "АКТАБАНК" та ОСОБА_2 було укладено договір банківського вкладу №В04-207977/Т/631125 "Банківська класика", згідно умов якого остання передала Банку грошові кошти в сумі 133 999 грн. 99 коп. терміном на 1 місяць, з 06 серпня 2014 року по 06 вересня 2014 року, під 18% річних.

Для зберігання зазначених коштів відповідачем було відкрито депозитний рахунок №1125.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 16 вересня 2014 року за №90, ухваленого на підставі постанови Правління Національного банку України від 16 вересня 2014 року №567, з 17 вересня 2014 року в ПАТ "АКТАБАНК" запроваджено тимчасову адміністрацію і розпочато процедуру виведення банку з ринку.

Як розяснено у п.16 ст.2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" тимчасова адміністрація це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п.6 ст.2 цього Закону, ліквідація банку це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Згідно підпунктам 1, 2 ч.5 вказаної статті, під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Згідно ч.2 ст.46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Отже, з аналізу вказаних матеріально-правових норм можна дійти висновку, що у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, застосуванню підлягає Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є приоритетним відносно інших законодавчих актів України у справах даної категорії, та який в свою чергу наголошує на тому, що кошти за вкладами, строк дії яких закінчився, та за договорами банківського рахунку виплачуються в межах граничної суми відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб у визначений Законом спосіб та за певною процедурою.

Оскільки, на момент звернення до суду, 22 липня 2015 року, у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 20 січня 2016 року про розгляді справи №6-2001 цс 15.

Посилання апелянта з приводу того, що відповідач не повернув кошти після закінчення строку дії банківського вкладу, 06 вересня 2019 року, в той час як Банк визнано неплатоспроможнім лише 16 вересня 2014 року, а тому дані правовідносини мають іншу правову площину ніж визначено судом першої інстанції, не може бути прийнятим до уваги, оскільки у будь-якому випадку позивач є кредитором банку, у звязку з чим до даних правовідносин підлягає застосуванню Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який в свою чергу говорить про те, що задоволення вимог кредиторів здійснюється у визначеному цим Законом порядку.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи відповідача не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права.

Відповідно до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст.307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 28 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.М.Романюк

Судді: С.П.Котушенко

ОСОБА_3