Провадження № 2/761/1490/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2016 року Шевченківський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.

при секретарі Савенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Концерну радіомовлення, радіозв»язку та телебачення, треті особи: Первинна профспілкова організація Концерну радіомовлення, радіозв»язку та телебачення, Професійна спілка Концерну радіомовлення, радіозв»язку та телебачення про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. Він працював у відповідача на посаді заступника начальника відділу внутрішнього аудиту по 13.07.2015 р. Зазначає, що 07.07.2015 р. відповідачем винесено наказ про його звільнення в зв»язку із скороченням чисельності та штату працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП України. Своє звільнення позивач вважає незаконним, оскільки н було отримано попередню згоду Профспілкового комітету, членом якого він є , а саме Професійної спілки Концерну радіомовлення, радіозв»язку та телебачення. Таким чином, права позивача були порушені, а тому підлягають захисту. За таких обставин позивач просить суд: визнати незаконним наказ Концерну радіомовлення, радіозв»язку та телебачення від 07 липня 2015 р. № 30/ок про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника відділу внутрішнього аудиту Концерну радіомовлення, радіозв»язку та телебачення в зв»язку зі скороченням штату та чисельності працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП України; скасувати наказ Концерну радіомовлення, радіозв»язку та телебачення від 07 липня 2015 р. № 30/ок про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника відділу внутрішнього аудиту Концерну радіомовлення, радіозв»язку та телебачення в зв»язку зі скороченням штату та чисельності працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП України; поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу внутрішнього аудиту Концерну радіомовлення, радіозв»язку та телебачення; стягнути з Концерну радіомовлення, радіозв»язку та телебачення; стягнути з Концерну радіомовлення, радіозв»язку та телебачення на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14.07.2015 року до моменту поновлення на роботі та допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В судове засідання позивач не з»явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Скерував в адресу суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності та задовольнити вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача заперечував щодо задоволення позову, оскільки рішення прийняті адміністрацією Концерну цілком відповідають вимогам чинного законодавства України. Пояснив, що на підприємстві створено і діє первинна профспілкова організація Концерну, яка відповідно до укладеного колективного договору з адміністрацією відповідача забезпечує, зокрема, захист прав працівників, що вивільнюються. На час прийняття рішення про скорочення позивач не була членом ППО Концерну РРТ, а тому і не було необхідності питати згоди на її звільнення. ОСОБА_1 зазначає, що в Концерні створена Професійна спілка Концерну РРТ, проте щодо її створення стало відомо після прийняття рішення про скорочення штату та чисельності працівників.

. Представник Професійної спілки Концерну радіомовлення, радіозв»язку та телебачення в судове засідання не з»явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином.

Представник Первинної профспілкової організації Концерну РРТ в судовому засіданні зазначив, що на момент звернення відповідача до спілки з вимогою про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 з посади, позивач вже не був членом профспілки, про що третя особа і повідомила підприємство. Щодо членства ОСОБА_1 у Професійній спілці Концерну радіомовлення, радіозв»язку та телебачення, то дана організація створювалась після прийняття рішення і попередження позивача про звільнення і про існування спілки Концерну та третій особі стало відомо після звільнення ОСОБА_1

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Встановлено, що 07 липня 2015 р. ОСОБА_1 було звільнено з посади начальника відділу внутрішнього аудиту Концерну радіомовлення, радіозв»язку та телебачення відповідно до наказу № 30/ок від 07.07.2015 р.

Наказ «Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну радіомовлення, радіозв»язку та телебачення» за № 123 у зв»язку із необхідністю оптимізації та удосконалення системи управління Концерном було прийнято відповідачем 07.04.2015 р.

За положеннями п. 1 ст. 40 КЗпП України рудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

В свою чергу приписами ст. 43 КЗпП України встановлено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-7, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, працівником органу внутрішніх справ, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Також, згідно до ст.. 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_1 був у встановленому законом порядку попереджений про майбутнє звільнення, отримав таке повідомлення 07.04.2015 р.

Від запропонованих посад в Концерн РРТ, переведення на іншу роботу позивач відмовився, про що відповідачем 07.04.2015 р. складено відповідний Акт.

Як свідчать надані представником відповідача докази в Концерні діє Первинна профспілкову організацію Концерну радіомовлення, радіозв»язку та телебачення.

15.05.2015 р. відповідач звернувся до Первинної профспілкової організації Концерну радіомовлення, радіозв»язку та телебачення з поданням на надання згоди на звільнення ОСОБА_1 з посади.

Як свідчить лист третьої особи в адресу Концерну, відповідно до заяви позивача з 19.05.2015 р. ОСОБА_1 не є членом Первинної профспілкової організації Концерну радіомовлення, радіозв»язку та телебачення, а тому відповідачу було запропоновано проводити звільнення позивача у встановленому законом порядку.

З іншого боку, про що свідчать матеріали справи, 16.04.2015 р. Бориспільськім міськрайонним управлінням юстиції видано свідоцтво про легалізацію профспілки, об»єднання профспілок, яке свідчить про створення і легалізацію Професійної спілки Концерну радіомовлення, радіозв»язку та телебачення.

Як вбачається з Протоколу № 1 засідання профспілкового комітету Професійної спілки Концерну РРТ від 12.03.2015 р. ОСОБА_2.було прийнято до членом останньої.

За положеннями ст. 1 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» первинна організація профспілки - добровільне об'єднання членів профспілки, які, як правило, працюють на одному підприємстві, в установі, організації незалежно від форми власності і виду господарювання або у фізичної особи, яка використовує найману працю, або забезпечують себе роботою самостійно, або навчаються в одному навчальному закладі.

Профспілки, їх об'єднання, згідно до ст. 16 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» легалізуються шляхом повідомлення на відповідність заявленому статусу. Для легалізації профспілок, об'єднань профспілок їх засновники або керівники виборних органів подають заяви. До заяви додаються статут (положення), протокол з'їзду, конференції, установчих або загальних зборів членів профспілки з рішенням про його затвердження, відомості про виборні органи, наявність організацій профспілки у відповідних адміністративно-територіальних одиницях, про засновників об'єднань. На підставі поданих профспілкою, об'єднанням профспілок документів легалізуючий орган у місячний термін підтверджує заявлений статус за ознаками, визначеними статтею 11 цього Закону, включає профспілку, об'єднання профспілок до реєстру об'єднань громадян і видає профспілці, об'єднанню профспілок свідоцтво про легалізацію із зазначенням відповідного статусу. Статус організацій всеукраїнської профспілки чи профспілки іншого статусу визначається статутом цієї профспілки. Про належність до певної профспілки організації, які діють на підставі статуту цієї профспілки, надсилають легалізуючому органу за місцем свого знаходження повідомлення із посиланням на свідоцтво про легалізацію профспілки, на підставі якого вони включаються до реєстру об'єднань громадян. Первинні профспілкові організації також письмово повідомляють про це роботодавця. Профспілка підприємства, установи, організації, яка діє на підставі власного статуту, легалізується у порядку, визначеному цією статтею. Профспілка, об'єднання профспілок набувають права юридичної особи з моменту затвердження статуту (положення). Статусу юридичної особи набувають також організації профспілки, які діють на підставі її статуту.

Як свідчать матеріали справи Концерн РРТ щодо створення Професійної спілки повідомлено листом, що його отримано відповідачем 29.04.2015 р.

Під час розгляду справи доказів того, що третя особа надавала підтверджуючі документів щодо свого статусу та сфери діяльності відповідачу отримано не було.

Також, як свідчать матеріали справи, під час попередження про звільнення позивач не повідомляв про те, що є членом новоствореної профспілки, яка захищає права працівників Концерну.

Таким чином, суд приходить до висновку, що зважаючи на те, що спілка створена після прийняття рішення про звільнення ОСОБА_1 з посади та відсутності у відповідача документів, які підтверджують статус Спілки на момент звільнення позивача, дії Концерну РРТ є такими, що відповідають вимогам чинного законодавства України.

З метою дотримання прав позивача, згідно до роз»ясень Пленуму Верховного Суду України в п. 15 постанови № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» провадження по даній справі було зупинено до отримання згоди, відмови у наданні згоди Професійною спілкою Концерну радіомовлення, радіозв»язку та телебачення на звільнення ОСОБА_2 з посади заступника начальника відділу внутрішнього аудиту Концерну радіомовлення, радіозв»язку та телебачення.

Профспілковий комітет Професійна спілка Концерну радіомовлення, радіозв»язку та телебачення, розглянувши запит Шевченківського районного суду м./Києва 26.11.2016 р. відмовив у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 з посади у зв»язку із невиконанням відповідачем положень ст. 49-4 КЗпП України, не надав профспілці обгунтованого подання про розірвання трудового договору з позивачем.

Верховний Суд України в своїй постанові № 6-703цс15 від 01.07.2015 виклав наступну правову позицію.

В аспекті положень частини сьомої статті 43 і частини шостої статті 39 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" та з урахуванням вище зазначеного висновку слідує, що оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, то суд зобов'язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості.

Враховуючи, що у зазначених нормах зміст поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу закон не розкриває, то така обґрунтованість повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (стаття 8 Конституції України, стаття 3 ЦК України, статті 1, 213 ЦПК України) та лексичного значення (тлумачення) самого слова "обґрунтований", яке означає "бути достатньо, добре аргументованим, підтвердженим науково, переконливими доказами, доведеним фактами".

Отже рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо, добре аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.

З огляду на те, що висновок про обґрунтованість чи необґрунтованість рішення профспілкового комітету про відмову у наданні згоди на звільнення працівника може бути зроблений судом лише після перевірки відповідності такого рішення нормам трудового законодавства, фактичних обставин і підстав звільнення працівника, його ділових і професійних якостей, то посилання на відсутність у суду повноважень здійснювати перевірку та давати юридичну оцінку рішенню профспілкового комітету (яке відповідно до вимог статей 57, 212 ЦПК є одним із доказів у справі і не має для суду наперед встановленого значення), не можна визнати правильним.

Зважаючи на викладене необхідно наголосити, що за приписами ст. 43 КЗпП України рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову у наданні згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим.

Слід зазначити, що посилання третьої особи на положення ст. 49-4 КЗпП України щодо повідомлення профспілки про скорочення чисельності або штату працівників не може вважатися обґрунтованим, оскільки застосовуються в разі ліквідації, реорганізації підприємств, зміни форм власності або часткове зупинення виробництва.

Також зважаючи на те, що відповідач не отримував документів на підтвердження легалізації створеної профспілки на момент прийняття рішення про звільнення позивача, не може визнано належним і обґрунтування відмови надання згоди на звільненні обставина не звернення Концерну до третьої особи з відповідним поданням.

За таких обставин, суд погоджується з доводами представника відповідача, що права ОСОБА_1 порушено не було.

З огляду на викладене підстав для визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відсутні.

Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 3,11,57,60,88,169,212-215 ЦПК України, ст.ст. 40,43,235 КЗпП України,Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили в разі закінчення вищезазначених строків, або якщо його не скасовано після розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Суддя: