АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 758/9715/14-ц Головуючий у суді першої інстанції: Сербіна Н.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Котули Л.Г., Слюсар Т.А.

при секретарі Крічфалуши С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою Галдецького Ярослава Анатолійовича - представника Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 05 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про захист прав споживачів та визнання окремих положень кредитного договору недійсним та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про солідарне стягнення кредитної заборгованості.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про захист прав споживачів та визнання окремих положень кредитного договору недійсним.

У жовтні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» звернулось із зустрічним позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про солідарне стягнення кредитної заборгованості. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 03 листопада 2014 року об′єднано в одне провадження зустрічні позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» (а.с.114 том 1).

У судовому засіданні 05 липня 2016 року представник позивача ОСОБА_7 заявив клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції УкраїниЗакону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року № 4452-УІ на підставі п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 05 липня 2016 року зупинено провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про захист прав споживачів та визнання окремих положень кредитного договору недійсним, зустрічний позов Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про солідарне стягнення кредитної заборгованості до вирішення Конституційним Судом України справи за конституційним поданням Верховного Суду України щодо конституційності Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції представник відповідача подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі представник відповідача порушує питання про скасування ухвали про зупинення провадження у справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, мотивуючи тим, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції, зупиняючи провадження у справі, не вказав, у чому полягає передбачена законом неможливість розгляду зазначеної справи до розгляду іншої справи з огляду на те, що, у цивільній справі, предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором та визнання окремих положень кредитного договору недійсним. Вважає, що суд першої інстанції зупинив провадження у справі з порушенням пункту 4 частини першої статті 201 ЦПК України та всупереч принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи.

У судовому засіданні представник відповідача -Свинар М.Ю. підтримала доводи апеляційної скарги. Позивач, його представник ОСОБА_7, відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_6 - заперечували, просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Зупиняючи провадження у справі за позовом за позовом ОСОБА_5 про захист прав споживачів та визнання окремих положень кредитного договору недійсним, зустрічний позов Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про солідарне стягнення кредитної заборгованості до вирішення Конституційним Судом України справи за конституційним поданням Верховного Суду України щодо конституційності Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», суд першої інстанції виходив із неможливості розгляду даної справи до вирішення Конституційним Судом України справи за конституційним поданням Верховного Суду України щодо конституційності Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Проте з таким висновком погодитися не можна з таких підстав.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

З матеріалів справи вбачається, що у серпні 2014 року позивач ОСОБА_9 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати окремі положення кредитного договору № 77.1/АК-01261.08.2 від 10 липня 2008 року, укладеного між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_9 недійсним. У жовтні 2014 року ПАТ «Родовід Банк» звернулось із зустрічним позовом про солідарне стягнення з ОСОБА_9 та ОСОБА_6 заборгованості за кредитним договором № 77.1/АК-01261.08.2 від 10 липня 2008 року. Ухвалою від 03 листопада 2014 року об′єднано в одне провадження зустрічні позовні вимоги ПАТ «Родовід Банк» та первісні вимоги ОСОБА_9 (а.с. 114 том 1).

Отже предметом спору є правовідносини, які виникли у сторін на підставі кредитного договору.

Розгляд справ за позовами, що виникають при укладенні, забезпеченні, виконанні та припиненні кредитних договорів, а також при визнанні їх недійсними, повинен здійснюватись у точній відповідності із законом та в установлені для цього строки.

При вирішенні таких спорів суди мають виходити з положень статей 41, 42, 99 Конституції України, статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), а також враховувати, що кредитні відносини врегульовано, зокрема, главами 52, 53, 71 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), законами України: від 7 грудня 2000 року № 2121-ІІІ «Про банки і банківську діяльність»; від 2 жовтня 1992 року № 2654-XII «Про заставу»; від 5 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку»; від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів»; від 18 листопада 2003 року № 1255-IV «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»; від 19 червня 2003 року № 979-IV «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати»; від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»; Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет про валютне регулювання) та іншими нормативно-правовими актами, у тому числі виданими Національним банком України у межах своїх повноважень, визначених Законом України від 20 травня 1999 року № 679-XIV «Про Національний банк України».

Зупиняючи провадження до вирішення Конституційним Судом України справи за конституційним поданням Верховного Суду України щодо конституційності Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що в разі визнання Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року неконституційним, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Родовід Банк» буде визнана неналежним позивачем ( повноважень автоматично набуде Національний банк України).

Разом з тим, судом першої інстанції не враховані роз′яснення Верховного Суду України, які надані у п. 33 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" про те, що підставою для зупинення провадження за пунктом 4 частини першої статті 201 ЦПК може бути відкриття Конституційним Судом України провадження за зверненням відповідно до статті 43 Закону України від 16 жовтня 199 року N 422/96-ВР "Про Конституційний Суд України" про офіційне тлумачення положень Конституції України чи закону, що мають застосовуватися при вирішенні справи, яка перебуває у провадженні суду.

Вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та не з'ясував чи відкрито Конституційним Судом України провадження про офіційне тлумачення положень Конституції України чи законів, що мають застосовуватися при вирішенні даної справи, предметом позовних вимог якої є кредитні правовідносини.

За наведених обставин, судова колегія вважає, що суд першої інстанції невірно виходив з того, що відкриття Конституційним Судом України від 10 лютого 2016 року № 9-у/2016 конституційного провадження у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року є підставою для зупинення провадження у справі.

Висновок суду першої інстанції про те, що в разі визнання Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року неконституційним, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Родовід Банк» буде визнана неналежним позивачем ( повноважень автоматично набуде Національний банк України) є припущенням і на час розгляду справи у законодавчій формі не підтверджено. До того ж саме суд при розгляді справи повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Отже, суд першої інстанції припустився помилки в застосуванні процесуального закону, а тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 313, 314, 315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Галдецького Ярослава Анатолійовича - представника Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» задовольнити частково.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 05 липня 2016 року скасувати, справу передати для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: