Справа № 570/5499/16-ц
Номер провадження 6/570/72/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2016 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.

при секретарі судового засідання Бардабуш В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області (м.Рівне вул.П.Могили 24) подання Рівненського міського відділу Державної виконавчої служби про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1,

в с т а н о в и в :

01 грудня 2016 року до Рівненського районного суду Рівненської області надійшло вказане клопотання у зв'язку із наявністю заборгованості по аліментам у ОСОБА_1 перед ОСОБА_2.

Державний виконавець до суду не з»явився, заінтересовані особи відповідно до вимог ч.2 ст.377-1 ЦПК України в судове засідання не викликались. Беручи до уваги вимоги закону про негайність розгляду подання, суд дійшов висновку про можливість його розгляду за відсутності державного виконавця та у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши надані матеріали, суд дійшов таких висновків.

За змістом ст.ст.10, 11, 60 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а тому кожна з них повина довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Як встановлено судом, у Рівненському міському відділі Державної виконавчої служби перебуває на виконанні виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів.

Згідно з ст.2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права та свободи, не передбачені в конвенції та в Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно з власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, окрім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоровя чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права визначено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи власну.

Відповідно до ст.33 Конституції кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, визначених законом.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст.313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла 16 років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена в здійсненні права на пересування лише у випадках, установлених законом. Це право віднесено в ЦК до особистих немайнових прав фізичної особи (кн.2), а саме - до таких, що забезпечують природне існування фізичної особи (гл.21 кн.2). Відповідно до ч.3 ст.269 ЦК України особисті немайнові права тісно повязані з фізичною особою. Остання не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд із країни та вїзд у неї, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд за кордон, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюються законом «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України».

Положеннями ст.6 цього акта встановлено, що громадянинові нашої держави може бути тимчасово відмовлено у виданні паспорта або громадянинові України, який має паспорт, можуть тимчасово заборонити виїзд за кордон, зокрема, в таких випадках:

●якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобовязання - до виконання зобовязань або розвязання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках або забезпечення зобовязань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України (п.2);

●якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням; до виконання зобовязань (п.5);

●якщо щодо нього подано позов до суду - до закінчення провадження у справі (п.8).

Згідно п.18 ч.3 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

З роз'яснень, які містяться у п.7 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень у порядку, передбаченому ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" та ст.377-1 ЦПК України, у разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

В силу вимог ст.6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" така ознака, як ухилення боржника від виконання рішення, є обов'язковою для врахування при вирішенні вказаного питання.

Не заперечуючи, що вказаною особою не виконані зобов»язання по виконавчому документу, заборгованість не погашена, що державний виконавець трактував як свідоме ухилення від виконання зобов»язань за рішенням суду, суд вважає, що такий його висновок не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Саме невиконання боржником зобов'язань не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків. Таким ухиленням є будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Суду представлені докази про те, що боржник отримав копію постанови про відкриття виконавчого провадження, він має паспорт для виїзду за кордон, є громадянином України.

Доказів про те, що їх повідомлено про подачу даного подання, а також інших належних доказів ухилення від виконання зобов'язань, покладених на нього вимогою про сплату заборгованості суду не представлено, а сам факт наявності боргу не може свідчити про такі дії боржника. Державним виконавцем не обґрунтовано тих обставин, яким чином вжиті заходи забезпечення виконання виконавчого документа у виді обмеження у праві виїзду за кордон можуть забезпечити виконання вимоги про сплату боргу. Подання ґрунтується на припущеннях, без посилання на докази, які б свідчили про його намір залишити Україну, а також суперечить положенням ст.6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України".

Оскільки суду не надано доказів, які доводять, що вони ухиляються від їх виконання, суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення клопотання.

З огляду на викладене, керуючись ст.377-1 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

відмовити у задоволенні заявиРівненського міського відділу Державної виконавчої служби про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя Кушнір Н.В.