Категорія 27Доповідач Оніщук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Оніщука В.В.

суддів: Медвецького С.К., Нікушина В.П.,

при секретарі: Маркевич Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25.08.2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за позикою, -

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2015 року позивач звернувся в суд з вказаним позовом, посилаючись на те, що він надав ОСОБА_2 безвідсоткову позику, а саме грошові кошти у розмірі 100 000 грн., що підтверджується договором безвідсоткової позики №1 від 21.05.2015 року та розпискою від 21.05.2015 року, при цьому кошти передавались в присутності свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5. Відповідно до умов договору відповідач зобов'язаний повернути позичену ним суму грошових коштів в розмірі 100 000 грн. в останній день строку користування позикою, який складає 90 днів, тобто не пізніше 21.08.2015 року. В позові зазначено, що у визначений термін відповідач кошти не повернув і на відповідні звернення належним чином не реагує, а тому позивач просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти, а саме суму боргу в розмірі 100 000 грн., а також судові витрати.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25.08.2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошові кошти, а саме суму боргу в розмірі 100 000 грн..

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, представником ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, при цьому зроблено посилання на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені в ній обставини.

Представник ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вказавши на її безпідставність та законність і обґрунтованість рішення суду.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вимогами ст. 308 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, районний суд виходив з того, що боржник не виконав взяті на себе зобов'язання за умовами договору про надання безвідсоткової позики та не повернув позичені кошти у визначений договором строк.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 21.05.2015 року між ОСОБА_3 (позикодавцем) та ОСОБА_2 (позичальником) було укладено договір №1 про надання безвідсоткової позики, за умовами якого позикодавець передає позичальнику грошові кошти в розмірі 100 000 грн., а позичальник зобов'язується повернути вказані грошові кошти.

Пунктом 4.1. договору передбачено, що загальний строк користування позикою складає 90 днів.

Згідно розписки від 21.05.2015 року на виконання договору про надання безвідсоткової позики, позивач надав, а ОСОБА_2 в присутності свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 отримав готівкові кошти в розмірі 100 000 грн., при цьому факт отримання готівки підтвердив власним підписом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Вимогами ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

У правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові від 11.11.2015 року у справі №6-1967цс15, визначено, що підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.

На підставі наведеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо наявності підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів за договором безвідсоткової позики.

Викладені в апеляційній скарзі твердження щодо відсутності у відповідача обов'язку повертати позику у зв'язку з тим, що вказані кошти йому не передавались, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки належними доказами не підтверджені, а також дані твердження спростовуються укладеним договором позики і розпискою відповідача про отримання коштів.

Крім того, не заслуговують на увагу і посилання на матеріали кримінального провадження за заявою ОСОБА_3, які були витребувані та досліджені судом першої інстанції, оскільки зазначеними матеріалами не встановлено факту не отримання відповідачем коштів за договором позики, а також не виявлено факту виконання ОСОБА_2 своїх договірних зобов'язань.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, тобто ухвалене рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25.08.2016 року - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді: /підпис/ С.К. Медвецький

/підпис/ В.П. Нікушин

Згідно з оригіналом: