АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/90/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1249/16Головуючий у 1-й інстанції Чуванова А.М. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді Пилипчук Л.І.,

суддів Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.,

секретар Філоненко О.В.,

за участю заявника ОСОБА_2, його представника адвоката Чередника Р.В., представника стягувачки - ОСОБА_4, представника ВДВС - Маслій А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 18 березня 2016 року

по справі за заявою ОСОБА_2 на постанову державного виконавця Київського ВДВС Полтавського МУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ( заінтересовані особи: Київський відділ державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції, ОСОБА_6),-

в с т а н о в и л а :

11.01.2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд зі скаргою на постанову державного виконавця Київського ВДВС Полтавського МУЮ від 06.02.2007 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Посилався на те, що про вказану постанову дізнався лише у листопаді 2015 року, коли приватизував квартиру та планував її продати, тому вважав причини пропуску строку на оскарження зазначеної постанови поважними та просив поновити строк. Про те, що на виконанні у державній виконавчій службі перебуває виконавчий лист про стягнення з нього аліментів, не знав, оскільки ніяких повідомлень від державного виконавця не отримував. Вважає, що постанова є незаконною, винесеною з порушенням вимог ст.55 Закону «Про виконавче провадження».

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 18 березня 2016 року в задоволенні скарги ОСОБА_2 на постанову державного виконавця Київського ВДВС Полтавського МУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою задовольнити його скаргу в повному обсязі.

Вказує, що державний виконавець у порушення вимог закону не повідомив його про відкриття виконавчого провадження, про наявність заборгованості по аліментах на час накладення арешту на все майно, таким чином позбавивши його законної можливості чи добровільно виконати рішення та сплатити борг, чи, навпаки, заперечити його, тим більше, що ще з того часу перебуває на обліку в ПОПНД.

Вважає, що оскаржувана постанова винесена з порушенням вимог ч. 2 ст. 55 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки арешт накладено більш, ніж в межах суми стягнення за виконавчим документом, яка на момент накладення арешту становила 3 120,84 грн., а вартість квартири в значну кількість разів перевищує суму боргу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення скаржника, його представника, які підтримали доводи апеляційної скарги, представників заінтересованих осіб, які заперечували проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги за наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 16.12.2005 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 стягнуті аліменти на утримання доньки ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 22.11.2005 року і до досягнення повноліття дитини./а.с.50/

На підставі зазначеного рішення 23 грудня 2005 року Октябрським райсудом м.Полтави видано виконавчий лист №2-6461/05, який перебував на виконанні у Київському ВДВС Полтавського МУЮ.

При примусовому виконанні зазначеного виконавчого документу державним виконавцем Київського ВДВС Полтавського МУЮ Роман Ю.І. 06.02.2007 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Із постанови вбачається, що підставою для прийняття вказаного рішення стала наявність у ОСОБА_2 заборгованості по аліментах станом на 01.02.2007р. в розмірі 3120,64 грн. /а.с.5/.

Перевірити доводи боржника щодо неповідомлення його про відкрите виконавче провадження та про заборгованість по аліментах на час прийняття державним виконавцем постанови про арешт майна неможливо, оскільки згідно повідомлення Київського ВДВС Полтавського МУЮ виконавче провадження, в рамках якого державним виконавцем було застосовано арешт майна, знищено./а.с.25/

На даний час у провадженні Київського ВДВС Полтавського МУЮ перебуває виконавче провадження, відкрите постановою від 22.07.2013 року, в якому державний виконавець визначив заборгованість по аліментах станом на 01.12.2015 року в розмірі 58422,58 грн./ а.с.44-48/

Відмовляючи в задоволенні скарги на постанову про накладення арешту на майно боржника, районний суд виходив з того, що виконавчий лист на даний час не виконаний, існує заборгованість, яка не погашається взагалі, тому немає підстав для зняття арешту з майна боржника. При цьому суд визнав поважними причини пропуску строку звернення до суду зі скаргою та задовольнив клопотання про поновлення вказаного строку.

Колегія суддів, погоджуючись з висновком суду першої інстанції про поважність причин пропуску ОСОБА_2 строку звернення до суду зі скаргою та поновлення цього строку, не може погодитись з висновком про відсутність підстав для скасування оскаржуваної постанови, оскільки вона є неправомірною з наступних підстав.

Згідно з ч. 2,3 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Аналізуючи зміст викладених положень закону, слід зробити висновок, що при розгляді скарги необхідно перевіряти дотримання державним виконавцем закону на момент прийняття рішення чи вчинення дії (бездіяльності), які оскаржуються .

Однак місцевий суд при розгляді скарги не перевірив належним чином, чи існували на час прийняття оскаржуваної постанови обставини, які б давали підстави для накладення арешту на майно боржника. Натомість вдався до аналізу обставин виконавчого провадження, що виникли вже після накладення арешту та відкриття виконавчого провадження 22.07.2013 року.

Згідно оскаржуваної постанови державний виконавець постановив накласти арешт на все майно, що належить ОСОБА_2, який проживає у АДРЕСА_1, керуючись ст.55 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини першої вказаної статті в редакції, що діяла на час винесення оскаржуваної постанови , арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого

провадження або за постановою про арешт майна боржника та

оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт

у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням

витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на

все майно боржника або на окремо визначене майно боржника. У разі

потреби постанова, якою накладено арешт на майно боржника та

оголошено заборону на його відчуження, надсилається державним

виконавцем до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють

реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження (ч.2 ст.55 Закону).

Відповідно до ч.6 ст.55 Закону арешт застосовується: 1) для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації;

2) для виконання рішення про конфіскацію майна боржника;

3) при виконанні ухвали суду про накладення арешту на майно, що належить відповідачу і знаходиться у нього чи в інших осіб.

Згідно статті 74 Закону порядок стягнення аліментів визначається законом. У разі неможливості стягнення аліментів із заробітної плати чи інших доходів боржника протягом трьох місяців підряд, якщо боржник не працює і не одержує доходів, стягнення звертається на майно боржника.

З огляду на викладені норми Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяли на час винесення оскаржуваної постанови, колегія суддів приходить до висновку, що, накладаючи арешт на все майно боржника та оголошуючи заборону про його відчуження, державний виконавець не дотримався вимог ст.55 Закону, яка регламентує підстави та порядок накладення арешту на майно боржника, а тому постанова від 06.02.2007 року про накладення арешту на майно ОСОБА_2 є неправомірною.

Керуючись ст. ст.303, 304, 307, 312 ч.2 п.2, ст.ст. 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 18 березня 2016 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою скаргу задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції Роман Ю.І. за НОМЕР_1 від 06 лютого 2007 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, що належить ОСОБА_2.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя : Л.І. Пилипчук

Судді: /підписи/ С.Б. Бутенко

О.В. Прядкіна

ЗГІДНО: Л.І. Пилипчук