У Х В А Л А

31 серпня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Гуменюка В.І.,Яреми А.Г.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення апеляційного суду Київської області від 7 квітня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 травня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів,

встановила:

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 3 лютого 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 51 097 грн. 65 коп.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 7 квітня 2016 року рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 3 лютого 2016 року змінено, стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 8 341 грн. 18 коп.

В решті рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 травня 2016 року ОСОБА_4 відмовлено у відкритті касаційного провадження.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного та ухвалу касаційного судів та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми матеріального права, а саме статті 196 СК України.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення розміру аліментів та в решті залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд, з висновками якого погодився суд касаційної інстанції, виходив із того, що пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів, що також відповідає постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року, якою було відступлено від правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року.

У наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ:

- від 11 квітня 2016 року суд касаційної інстанції виходив із того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів;

- від 3 червня 2015 року суд касаційної інстанції виходив із того, що оскільки аліменти призначаються та виплачуються щомісяця, то неустойка від суми несплачених аліментів нараховується не на загальну суму заборгованості, а базою для її нарахування є сума чергового несплаченого місячного платежу, а її нарахування здійснюється за кожен день прострочення по кожному місячному платежу окремо до повного погашення заборгованості виходячи зі всієї суми.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що судами касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшли протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення апеляційного суду Київської області від 7 квітня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 травня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

В.І. Гуменюк

А.Г. Ярема