Справа № 474/691/15-ц
Провадження № 22ц/784/2801/15 Суддя першої інстанції - Сорочан А.В.
Категорія 27 Суддя-доповідач апеляційного суду - ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої - Крамаренко Т.В.

суддів Буренкової К.О., Кутової Т.З.

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В,.

за участю: представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 06 жовтня 2015 року по справі за позовом Фермерського господарства «Оазис» до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року Фермерського господарства «Оазис» звернувся з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Позивач зазначав, що 12 червня 2013 року він надав відповідачу позику у сумі 135 000 грн., яку позичальник зобовязався повернути до 01 липня 2014 року, між тим до теперішнього часу зобовязання не виконав. Договір позики було укладено у простій письмовій формі.

Посилаючись на викладене, остаточно уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд стягнути з відповідача суму боргу 212 642,56 грн., яка складається з суми позики 135 000 грн., інфляційних витрат 77 603,79 грн. за період з 1 липня 2014 року по 30 червня 2015 року та 4038,77 грн. три відсотка річних за порушення виконання грошового зобовязання, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 06 жовтня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Фермерського господарства «Оазис» суму боргу за договором позики від 12 червня 2013 року у розмірі 212 642,56 грн., яка складається з суми позики 135 000 грн., інфляційних витрат 77 603,79 грн. за період з 1 липня 2014 року по 30 червня 2015 року та 4038,77 грн. три відсотка річних. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційний скарзі відповідач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин справи, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання його позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 12 червня 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, за яким фермерське господарство «Оазис» зобовязалося надати ОСОБА_3 безвідсоткову позику у розмірі 135 000 грн. на строк до 1 липня 2014 року (а.с.7).

На виконання умов вказаного договору позивачем було надано відповідачу позику у загальній сумі 135 000 грн., що підтверджується видатковими касовими ордерами (а.с.31-34).

Відповідно до положень ст. 1047 ЦК України договір позики було укладено у письмовій формі, що підтверджується письмовою розпискою (а.с.19).

Згідно з вимогами ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у порядку та в строк, що встановлені законом.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки ОСОБА_4 суму боргу позикодавцеві не повернув, то суд відповідно до вимог закону дійшов обґрунтованого висновку про те, що заборгованість за договором позики у сумі 212 642,56 грн., яка складається з суми позики 135 000 грн., інфляційних витрат 77 603,79 грн. за період з 1 липня 2014 року по 30 червня 2015 року та 4038,77 грн. три відсотка річних підлягає стягненню з боржника на користь позивача.

Посилання відповідача на те, що договір позики та видаткові касові ордери ним не підписані, не можна взяти до уваги, оскільки на підтвердження цьому відповідно до вимог ст. 58 ЦПК України не надано належних доказів.

Крім того, до моменту предявлення до нього позову про повернення боргу, не оскаржував договір позики на підставах неотримання ним грошових коштів відповідно до ст. 1051 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що між позивачем та відповідачем існують інші договірні відносини відповідно до яких були отримані грошові кошти не заслуговують на увагу.

Так, з матеріалів справи вбачається, що між Фермеським господарством «Ауріка» та Фермерським господарством «Оазис» 18 червня 2013 року укладено договір спільного вирощування. Сторонами вказаного договору є фермерські підприємства. Сторонами договору безвідсоткової позики є Фермерське господарство «Оазис» та фізична особа - ОСОБА_3 на підтвердження чого позивачем, крім того, надані копії книги обліку касових ордерів по ФГ «Оазис» та книги обліку дебіторської заборгованості куди увійшла позика, надана саме ОСОБА_3 (а.с.90-95).

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду, ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 6 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча:

Судді: