Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.01.2016 Справа №607/17896/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючої Герчаківської О.Я.,

з участю секретаря Субчак Г.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто» про захист прав споживача, визнання недійсним пункту 12.1 договору фінансового лізингу, розірвання договору фінансового лізингу та стягнення коштів, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто» (надалі - ТОВ «ЛК «Ваш авто») про захист прав споживача, визнання пункту 12.1 договору фінансового лізингу недійсним, розірвання договору фінансового лізингу та стягнення коштів. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 07 жовтня 2015 року між позивачем та TOB «ЛК «Ваш авто» було укладено договір Фінансового лізингу № 001643 з додатками (надалі - Договір), згідно якого предметом лізингу є транспортний засіб МТЗ-82.1.26. Відповідно до умов Договору Лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу (МТЗ 82.1.26, зазначений у специфікації, що є додатком № 2 до договору) у власність та передати предмет лізингу у користування Лізингоодержувачу на умовах, передбачених договором. В усній формі представник відповідача роз'яснила, що позивач повинен спочатку сплатити передплату за транспортний засіб в сумі 49000,00 грн. шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок відповідача, після чого з ним буде укладено договір лізингу і протягом декількох днів TOB «ЛК «Ваш авто» передасть в користування предмет лізингу. В той же день ОСОБА_1 на рахунок відповідача було сплачено 49000,00 грн. Однак, представником відповідача не було роз'яснено призначення платежу, який виявився адміністративним платежем, тобто винагородою Лізингодавцю за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням договору. ОСОБА_1 вважав, що це часткова оплата вартості транспортного засобу (зі слів представника компанії та призначення платежу, зазначеного в рахунку). В договорі це передбачено, але у позивача не було можливості детально ознайомитися з умовами договору до його підписання, так як представник відповідача не надала достовірної інформації, завірила в тому, що всі істотні умови договору вона пояснила та спонукала його підписати договір швидше, мотивуючи тим, що на неї чекають інші особи, які бажають укласти договір лізингу. 09 жовтня 2015 року позивач на адресу відповідача надсилає лист, в якому зазначає, що представником компанії щодо всіх пунктів договору його введено в оману і просить вважати договір недійсним. Крім цього, протягом обіцяних днів предмет лізингу так і не був переданий. 01 листопада 2015 року відповідач листом №589 від 26 жовтня 2015 року надав відповідь, що сплачена сума в розмірі 49000,00 грн. є адміністративним платежем за оформлення договору. ОСОБА_1 вважає, що під час попередніх переговорів представником компанії введено його в оману щодо умов виконання договірних зобов'язань. Після підписання і вивчення змісту договору позивачу стало зрозуміло, що сплачені кошти не повернуть та можливості розірвати договір немає, оскільки договір зовсім не передбачає умов його розірвання з ініціативи Лізингоодержувача, що є порушенням прав ОСОБА_1 як споживача. Представник ТОВ «ЛК «Ваш авто» спонукала позивача до прийняття швидкого рішення та позбавила його достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення, чим ввела ОСОБА_1 в оману. В п.12.1. Договору зазначено, що Лізингоодержувач який сплатив адміністративний платіж, частково або повністю сплатив авансовий внесок та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір. В такому випадку поверненню підлягає 60% від сплаченого авансового платежу, 40% Лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає. Тобто, відповідач такою умовою Договору надав собі можливість не повертати кошти проплачені споживачем його послуги у разі розірвання договору з ініціативи останнього, та позбавив Лізингоодержувача права відмовитися від договору. Вказаний пункт Договору є незаконним та несправедливим, що має наслідком його недійсність, оскільки він порушує принципи добросовісності і справедливості, та як відповідач не обґрунтував співмірність розміру платежу за організацію Договору, виконаній послузі. Враховуючи викладене позивач просить суд визнати п.12.1 договору Фінансового лізингу № 001643 від 07 жовтня 2015 року недійсним; розірвати договір фінансового лізингу № 001643 від 07 жовтня 2015 року; стягнути з відповідача сплачені кошти в розмірі 49 000,00 грн. та сплачену банківську комісію в розмірі 588,00 грн.

Представник позивача в судове засідання не зявився, однак на адресу суду надійшла від нього заява про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача ТОВ «ЛК «Ваш авто» в судове засідання не зявився, проте надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, а також долучив до матеріалів справи письмові заперечення на позовну заяву.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу технічними засобами.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступне.

Відповідно до п.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні встановлено,що 07 жовтня 2015 року між TOB «ЛК «Ваш авто» (Лізингодавець) та ОСОБА_1 (Лізингоодержувач) було укладено договір Фінансового лізингу № 001643 з додатками, згідно якого предметом Лізингу є транспортний засіб МТЗ-82.1.26. Відповідно до умов Договору Лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу (МТЗ 82.1.26, зазначений у специфікації, що є додатком № 2 до договору) у власність та передати предмет лізингу у користування Лізингоодержувачу на умовах, передбачених Договором.

На сторінці 1 Договору зазначено, що адміністративний платіж - першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу Першого платежу, що підлягає сплаті Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення Договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір Адміністративного платежу відображається у Додатку № 1 до Договору та становить погоджений Сторонами відсоток від вартості Предмета лізингу.

Згідно п.12.1 Договору, Лізингоодержувач який сплатив адміністративний платіж, частково або повністю сплатив авансовий внесок та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити Лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання Договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу Лізингодавця та надати реквізити особистого банківського рахунку для здійснення такого. У строк, встановлений чинним законодавством, Лізингодавець розглядає заяву Лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 60% (шістдесят відсотків) від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 40% (сорок відсотків) Лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає.

Згідно заяви, адресованої ОСОБА_1 адміністрації TOB «ЛК «Ваш авто», позивач уважно прочитав та зрозумів умови договору Фінансового лізингу № 001643 від 07 жовтня 2015 року та отримав усі коректно викладені відповіді від менеджера-консультанта ОСОБА_2, а також свій примірник Договору та додатків до нього.

Як вбачається із квитанції №QS26071967 від 07 жовтня 2015 року, позивач оплатив на рахунок відповідача адміністративний платіж згідно договору фінансового лізингу № 001643 від 07 жовтня 2015 року в сумі 49 000,00 грн., а також 588,00 грн. комісії за прийняті платежі від населення згідно реєстру від 07 жовтня 2015 року.

13 жовтня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою, в якій зазначив, що представником компанії щодо всіх пунктів договору введено його в оману і просив вважати договір недійсним.

Згідно відповіді ТОВ «ЛК «Ваш авто» №5892610, грошові кошти в розмірі 49 000,00 грн. були здійснені на підставі умов договору №001642 від 07 жовтня 2015 року та визначаються як адміністративний платі по договору. Договір був укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «ЛК «Ваш авто» з дотриманням усіх відповідних норм чинного законодавства України.

Оскільки ч.1 ст.202 ЦК України вказує на те, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а ч.1 ст.626 ЦК України на те, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, то договір Фінансового лізингу № 001643 з додатками від 07 жовтня 2015 року є правочином.

Відповідно до частин першої, другої ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою ст.203 цього Кодексу.

Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Згідно ч.1 ст.806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг) або майно спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізиногоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Такому змісту відповідають положення ч.2 ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг».

Відповідно до ч.2 ст.806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Частина 1 ст.807 ЦК України передбачає, що предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

Виходячи з вищенаведеного, за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору та норм матеріального закону (ст.628 ЦК України).

Згідно ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

З договору Фінансового лізингу № 001643 від 07 жовтня 2015 року слідує, що Лізингоодержувачем є фізична особа позивач ОСОБА_1 і що даний Договір нотаріально не посвідчений.

Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним.

В силу ч.2 ст.215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У разі нікчемності правочину, визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Виходячи з встановлених обставин та вказаних правових норм, договір Фінансового лізингу № 001643 від 07 жовтня 2015 року є нікчемним. Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду країни у справі № 6-2766цс15.

Недійсним може бути визнаний судом правочин, недійсність якого прямо не встановлена законом, відповідно до норми ч.3 ст.215 ЦК України.

Отже, у даному випадку, відсутні підстави визнавати недійсним п.12.1 договору Фінансового лізингу № 001643 від 07 жовтня 2015 року.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ч.1 ст.216 ЦК України).

Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін, тобто ч.4 ст.216 ЦК України говорить про необхідність пред`явлення вимоги про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

У п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вказано, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності та про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У п`ятому абзаці п.5 вказаної Постанови, розяснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою стороною, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Проаналізувавши вищенаведене, зваживши на те, що позивачем не заявлялася вимога про встановлення нікчемності правочину та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, а також на те, що процесуальним законом суду надано право проводити розгляд справи в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до переконання, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «ЛК «Ваш авто» про захист прав споживача, визнання недійсним пункту 12.1 договору Фінансового лізингу № 001643 від 07 жовтня 2015 року, розірвання договору фінансового лізингу та стягнення коштів слід відмовити з тих підстав, що позивачем визначено неналежний спосіб захисту свого порушеного права.

Оскільки оскаржуваний договір є нікчемним через недодержання сторонами вимоги закону про його нотаріальне посвідчення, то відсутня необхідність встановлювати обставини щодо омани позивача відповідачем при укладенні договору Фінансового лізингу № 001643 від 07 жовтня 2015 року, а також обставини щодо нечесної підприємницької діяльності відповідача при його укладенні та щодо наявності чи відсутності ліцензії для надання послуг з фінансового лізингу. Вимога ОСОБА_1 про розірвання вказаного договору та стягнення коштів також не підлягає задоволенню у звязку з встановленням судом його нікчемності.

Керуючись ст.ст.3, 10, 11, 60, 160, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто» про захист прав споживача, визнання недійсним пункту 12.1 договору Фінансового лізингу № 001643 від 07 жовтня 2015 року, розірвання договору фінансового лізингу та стягнення коштів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуюча О.Герчаківська