АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №639/9644/15-ц Головуючий І інстанції Шиянова Л.О.
Провадження №22ц/790/4583/16 Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2016 р. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Кіпенка І.С.,

суддів Хорошевського О.М., Шаповал Н.М.

за участі секретаря Брулевич В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Український бізнес Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Український бізнес Банк», третя особа ОСОБА_3 про визнання окремих положень кредитного договору недійсним з підстав захисту прав споживачів,

в с т а н о в и л а:

В листопаді 2015р. ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним позовом до ПАТ «Український бізнес Банк».

Посилаючись на невідповідність п.3.3, п.3.4 та п.4.10, п.4.3 кредитного договору №КАВНКФ/1018171.1 від 28 листопада 2013р. укладеного між ним та ПАТ «Український бізнес Банк», вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», просив визнати їх недійсними.

Представник ОСОБА_2 в судовому засіданні суду першої інстанції підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник ПАТ «Український бізнес Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб просив відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на їх безпідставність.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 квітня 2016 року позов задоволено.

Суд визнав недійсними п.3.3, п.3.4 та п.4.10, п.4.3 кредитного договору №КАВНКФ/1018171.1 від 28 листопада 2013р. укладеного між ним та ПАТ «Український бізнес Банк» та стягнув з ПАТ «Український бізнес Банк» на користь держави судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі ПАТ «Український бізнес Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить розглянути справу без їх участі, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Судова колегія, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ст.303 ЦПК України, в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 28 листопада 2013р. між ОСОБА_2 та ПАТ«Український бізнес Банк» в особі директора Харківського відділення №1 було укладено Кредитний договір №КАВНКФ/1018171.1, згідно з яким, ОСОБА_2 отримав споживчий кредит на придбання нового авто, в сумі 462200,00 грн. (чотириста шістдесят дві тисячі двісті гривень 00 копійок) та зобов'язується повернути кредит, сплатити комісії банку і проценти за користування кредитом в порядку і на умовах, встановлених даним кредитним договором.

Процентна ставка за кредитом становить 7% річних зі строком повернення до 27 листопада 2020 року.

ОСОБА_2В вважав, що п.3.3, п.3.4 та п.4.10, п.4.3 кредитного договору №КАВНКФ/1018171.1 від 28 листопада 2013р. укладеного між ним та ПАТ«Український бізнес Банк» не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та просив визнати їх недійсними.

Відповідно до п.4.3 Кредитного договору, Позичальник зобов'язується сплатити Банку щомісячно не пізніше останнього числа поточного місяця - комісію за супровід кредитного договору в розмірі 0,7% від суми кредиту.

Відповідно до п.3.3 Кредитного договору «Позичальник зобов'язаний застрахувати майно, передане в заставу Банку на весь строк дії кредитного договору в страховій компанії, що рекомендована Банком. У разі закінчення терміну дії договору страхування до закінчення строку дії цього договору, Позичальник зобов'язаний укласти із страховиком новий договір страхування предмету застави у страховій компанії, що рекомендована Банком. Договір страхування повинен визначати Банк як «Вигодонабувача».

Крім цього, п.3.4 Кредитного договору містить такі положення: «Позичальник зобов'язаний укласти договір добровільного страхування від нещасного випадку в страховій компанії, що рекомендована Банком. Розмір страхового тарифу встановлюється у розмірі 2,5% від початкової суми виданого кредиту. У разі закінчення строку дії договору страхування до закінчення строку дії даного договору Позичальник зобов'язаний на протязі усього терміну дії Договору, укладати зі страховиком новий договір добровільного страхування від нещасних випадків в страховій компанії, що рекомендована Банком».

З наведеним положенням нерозривно пов'язане положення п.4.10 Кредитного договору, відповідно до якого у разі порушення Позичальником умов п.3.4 даного Договору, Позичальник сплачує Банкові відсотки за користування кредитом в розмірі 25% річних, які нараховуються на суму залишку заборгованості за кредитом від дня, наступного за днем закінчення дії договору добровільного страхування від нещасних випадків, і по день укладення нового договору страхування на умовах, викладених в п.3.4 або до повного виконання зобов'язань за даним кредитним договором.

Аналізуючи матеріали справи суд дійшов висновку, що наведені положення порушують права позивача як споживача та суперечать законодавству України.

Однак, судова колегія з вказаними висновками суду не погоджується з наступних підстав.

Посилання ОСОБА_2 на невідповідність вимогам чинного законодавства положень п.п.3.3, 3.4, 4.10 Кредитного договору в частині умови щодо страхування предмету застави добровільного страхування від нещасного випадку, саме в страховій компанії, яка рекомендована Банком, а також, санкції, що передбачені за порушення зазначеної умови, є без підставними.

Ст.581 ЦК України передбачає можливість страхування предмету застави за згодою сторін. ОСОБА_2 надав згоду на дані зобов'язання, підписавши кредитний договір.

Згідно ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів вільного законодавства.

Згідно вимог ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет говору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також, усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Таким чином, підписавши Кредитний договір на узгоджених з банком умовах і визначивши на власний розсуд свої права та обов'язки у кредитному зобов'язанні, позивач погодився з усіма його умовами без застережень.

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно, погодившись з умовами кредитного договору, позивач протягом тривалого часу належним чином виконував умови договору, сплачував грошові кошти за користування кредитом та не заявляв незгоди з умовами кредитного договору.

Згідно п.6 ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.

За положеннями ч.5 ст.11, ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього закону про несправедливі умови в договорах, зокрема, положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договір із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Аналіз указаної норми дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміну у витратах, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Проте, в п.4.3 Кредитного договору комісія за супровід кредитного договору визначена у процентному відношенні від суми кредиту, а саме: 0,7%, і є незмінною величиною, то така умова не суперечить як положенням ч.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», так і затвердженому сторонами графіку платежів, згідно з яким боржник повинен сплачувати щомісяця фіксовану суму (додаток 2 до договору).

Частиною 4 ст.1068 ЦК України передбачено, що клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунок клієнта, якщо це встановлено договором.

Стаття 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» передбачає, що комерційні банки самостійно встановлюють процентні ставки та комісійну винагороду по своїх операціях.

Згідно ст.55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договором) між клієнтом та банком.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» від 07 грудня 2000 року №2121-111, банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. З урахуванням вищезазначеного, до переліку супутніх послуг, які можуть бути надані споживачеві при наданні банком споживчого кредиту, зокрема, можуть відноситися: відкриття поточного (карткового) рахунку, здійснення розрахунково-касового обслуговування, забезпечення обслуговування кредитної заборгованості, тощо.

З урахуванням положень Закону України «Про банки та банківську діяльність» від 07 грудня 2000 року №2121-111, можна дійти висновку, що розрахункове обслуговування, чи обслуговування кредитної заборгованості - є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії.

Аналізуючи встановлені обставини судова колегія дійшла висновку, що оспорюванні положення кредитного договору №КАВНКФ/1018171.1 від 28 листопада 2013р. укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ «Український бізнес Банк» не суперечать законодавству України, відтак, підстав для задоволення позову не вбачається.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

ПАТ «Український бізнес Банк» при поданні апеляційної скарги сплатив судовий збір в сумі 535, 92 грн. (пятсот тридцять пять гривен 92 коп.), яка підлягає стягненню з ОСОБА_2

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.3 ч.1 ст.309, ч.2 ст.314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Український бізнес Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задовольнити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 квітня 2016 року скасувати, в задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Український бізнес Банк», третя особа ОСОБА_3 про визнання окремих положень кредитного договору недійсним з підстав захисту прав споживачів, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Український бізнес Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб судові витрати в сумі 535,92грн. (пятсот тридцять пять гривен 92к.).

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, протягом двадцяти з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: І.С. Кіпенко

Судді: О.М. Хорошевський

ОСОБА_4