Справа № 461/5398/15 Головуючий у 1 інстанції: Котельва К.О.
Провадження № 22-ц/783/3057/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. Ф.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Павлишина О.Ф.,

суддів Мікуш Ю.Р., Ніткевича А.В.,

секретар: Фейір К.О.,

з участю представника Інституту народознавства НАНУ ОСОБА_2, ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Інституту народознавства Національної академії наук України на рішення Галицького районного суду м.Львова від 23 лютого 2016 року та додаткове рішення від 11 березня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Інституту народознавства Національної академії наук України, третя особа директор Інституту народознавства Національної академії наук України ОСОБА_5, про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково. Скасовано наказ №33-к від 15.04.2015 року, поновлено ОСОБА_3 на посаді провідного зберігача фондів МЕХП. Стягнуто з Інституту народознавства Національної академії наук України в користь ОСОБА_3 25318 грн.52 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання про судові витрати. Додатковим рішенням від 11 березня 2016 рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за один місяць допущено до негайного виконання.

Рішення суду та додаткове рішення оскаржив відповідач по справі. В апеляційних скаргах стверджує про порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду встановленим обставинам. Вважає помилковим висновок суду щодо необхідності отримання згоди на звільнення вищого виборного органу первинної профспілки. Посилається на невідповідність розрахунку середнього заробітку щодо загальної суми, яка підлягає стягненню. Вважає, що судом мала бути зарахована сума середньомісячної заробітної плати, яка була їй виплачена як вихідна допомога, що суд мав з»ясувати чи мала позивачка інші доходи. На думку апелянта помилковим є висновок суду, що відповідачем не надано доказів про зміну організації виробництва, наказ про скорочення штату, та посилається на акт територіальної державної інспекції з питань праці та постанову про закриття кримінального провадження від 27.01.2016 року. Зазначає, що судом також не враховано протокол засідання профкому від 17.03.2015 року про надання згоди на звільнення. Просить скасувати рішення та додаткове рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Інституту народознавства НАНУ ОСОБА_2, ОСОБА_5 на підтримання апеляційної скарги, що аналогічні її доводам, пояснення ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4 щодо заперечення вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено такі обставини.

Наказом №10-К від 10.02.2015 року ОСОБА_3 попереджено про заплановане вивільнення з 13.04.2015 року у звязку з ліквідацією посади провідного зберігача фондів МЕХП. (а.с.5)

Наказом №33-К від 15.04.2015 року ОСОБА_3 звільнено з роботи на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України - у звязку із скороченням чисельності працівників. (а.с.6).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір може бути розірваний власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом у разі змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідачем по справі не дотримано вимог законодавства при звільненні ОСОБА_3

Висновок суду відповідає встановленим обставинам.

Так, відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст. 40 КЗпП України, суди зобовязані зясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва та праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва та праці, про те що працівник відмовився від переведення на іншу роботу, або що власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Однак відповідачем не подано жодного доказу на підтвердження факту, що мали місце зміни в організації виробництва та праці.

Посилання апелянта на наказ №75 к від 11.11.2013 року, яким на підставі протоколу №5 Вченої ради Інституту народознавства НАУ від 05.11.2013 року у зв»язку з запланованим скороченням штату працівників ліквідовано посаду провідного зберігача фондів МЕХП, яку займала відповідачка по справі не може прийматись до уваги, оскільки рішенням Галицького районного суду м.Львова від 04.07.2014 року ОСОБА_3 поновлена на вказаній посаді, тобто фактично введена в штат посада останньої, однак після виконання рішення суду, відповідачем по справі не видавалось жодного наказу про скорочення чисельності або штату працівників, в тому числі і посади провідного зберігача фондів МЕХП.

Крім того, правильним є висновок суду про порушення відповідачем вимог п.3 ст.49-2 КЗпП України, оскільки 02.03.2015 року звільнено ОСОБА_6 з посади провідного організатора експозиції (а.с.42), тобто вакантною була посада, на зайняття якої подала заяву ОСОБА_3 (а.с.10), чим стверджується факт, що відповідачем протягом строку дії попередження ОСОБА_3 про наступне вивільнення їй не запропоновано іншу роботу.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності порушень ч.1 ст.43 КЗпП України, відповідно до якої розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, є підставними, однак цей помилковий висновок суду не може бути підставою для скасування рішення, так як наявні інші підстави для поновлення ОСОБА_3 на роботі.

Також підставними є доводи апеляційної скарги щодо помилковості розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Так, судом при визначенні середнього заробітку за час вимушеного прогулу не враховано, що ОСОБА_3 виплачено вихідну допомогу в сумі 1573 грн. 17 коп., та допущено помилку в розрахунку щодо загальної суми при встановленому середньоденному заробітку 76 грн. 50 коп.

А відтак в цій частині апеляційну скаргу слід задовольнити та змінити рішення в частині стягнення середнього заробітку.

Враховуючи кількість днів вимушеного прогулу позивачки за період з 15.04.2015 року по 23.02.2016 року - 218 робочих днів, виплачену вихідну допомогу в сумі 1573 грн. 17 коп., середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 15103 грн. 83 коп. (76,50 коп. х 218 = 16677 1573,17 = 15103,17).

Отже стягненню підлягає 15103 грн. 83 коп. середньомісячного заробітоку за час вимушеного прогулу.

Керуючись п.3 ч.1 ст.307, п.3 ч.1 ст.309, ст.316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Інституту народознавства Національної академії наук України задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 23 лютого 2016 року в частині стягнення середнього заробітку змінити та стягнути з Інституту народознавства Національної академії наук України в користь ОСОБА_3 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу 15103 (п»ятнадцять тисяч сто три) грн. 83 ( вісімдесят три) коп.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Павлишин О.Ф.

Судді: Мікуш Ю.Р.

ОСОБА_7