Справа № 495/8468/15-ц
З а о ч н е р і ш е н н я
18 лютого 2016 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області
у складі: головуючого - судді Заверюха В.О.,
при секретарі Червинській І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білгород-Дністровському Одеської області, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1, ПАТ «Комерційний банк» Експобанк», третя особа Відділ державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції про звільнення майна з-під арешту, -
Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» звернулося до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом, в якому, просить: звільнити з-під арешту автомобіль марки Hyundai Tucson, 2008 року випуску, обєм двигуна 1975, реєстраційний номер НОМЕР_1, шассі (кузов) KMHJN81BP9U975284, свідоцтво про реєстрацію ІІА№015437.
Далі позивач зазначає, що 18.05.2012 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до умов якого, ТОВ «Кредитні ініціативи» набуває усі права вимоги за кредитними договорами, що є дійсними на дату відступлення.
Також позивач у своєму позові зазначає, що 17.02.2012 року Відділом державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції, в рамках виконавчого провадження №31286398 було винесено постанову про арешт майна та оголошення заборони його відчуження, згідно якої накладено арешт на все рухоме майно відповідача, у тому числі і заставне майно ТОВ «Кредитні ініціативи», а саме: на автомобіль марки Hyundai Tucson, 2008 року випуску, обєм двигуна 1975, реєстраційний номер НОМЕР_1, шассі (кузов) KMHJN81BP9U975284, свідоцтво про реєстрацію ІІА№015437.
На думку позивача, наявність вказаної заборони відчуження порушує його права, як заставодержателя, у звязку з чим він просить позов задовольнити.
Позивач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про свідчить письмова розписка про отримання судової повістки, в судове засідання не зявився, але в матеріалах справи, міститься заява, яка надійшла від позивача, в якій він просить справу розглядати за його відсутністю, зазначає, що позов підтримує, та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. (а.с.37)
Відповідач ОСОБА_1, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про свідчать письмові розписки про отримання судових повісток, в судові засідання, призначені на 29.12.2015 року, 21.01.2016 року та 18.02.2016 року не зявився, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладання розгляду справи суду не надавав.
Відповідач ПАТ «Комерційний банк» Експобанк» належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про свідчать письмові розписки про отримання судових повісток, в судові засідання, призначені на 21.01.2016 року та 18.02.2016 року не зявився, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладання розгляду справи суду не надавав.
Третя особа Відділ державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, про свідчать письмові розписки про отримання судових повісток, в судові засідання, призначені на 29.12.2015 року, 21.01.2016 року та 18.02.2016 року не зявився, причини неявки суду не повідомила, заяв про відкладання розгляду справи суду не надала.
Відповідно до ч.4 ст. 169 ЦПК України якщо суд не має відомостей при причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Враховуючи зазначене та зі згоди позивача, суд вважає можливим у даній цивільній справі ухвалити заочне рішення.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Позивач у своєму позові зазначив, що 18.05.2012 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до умов якого, ТОВ «Кредитні ініціативи» набуває усі права вимоги за кредитними договорами, що є дійсними на дату відступлення.
Так відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ІІА015437 відповідач ОСОБА_1 є власником транспортного засобу, а саме: автомобіля марки Hyundai Tucson, 2008 року випуску, обєм двигуна 1975, реєстраційний номер НОМЕР_1, шассі (кузов) KMHJN81BP9U975284, свідоцтво про реєстрацію ІІА№015437. (а.с.19)
Як вбачається з витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна №21281665 від 14.10.2008 року вказаний вище автомобіль знаходиться під обтяженням, підставою якого є договір застави транспортного засобу. (а.с.20, 21)
Відповідно до виконавчого листа від 02.02.2012 року, виданого Шевченківським районним судом м. Києва з відповідача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь Комерційний банк «Експобанк» стягнуто заборгованість за кредитом. (а.с.23-24)
Як вбачається з витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна №35646437 від 11.04.2012 року державним виконавцем ВДВС Білгород-Дністровського МУЮ оголошено про арешт рухомого майна відповідача ОСОБА_1 та заборону його відчуження. (а.с.22)
Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач мотивує свої вимоги тим, що накладенням арешту на все рухоме майно ОСОБА_1 порушуються його права як заставодержателя майна, переданого у забезпечення виконання кредитного договору.
Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», чинної на час вирішення судом першої інстанції позову, правовий зміст якої аналогічний змісту ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» у чинній редакції, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.4 постанови «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» № 6 від 27 серпня 1976 року за правилами, установленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володінні ним.
Відповідно до положень ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо
інше не передбачено законом чи договором.
Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договоромзастави. Звернення стягнення на заставлене майно державного підприємства (підприємства, не менше п'ятдесяти відсотків акцій (часток, паїв) якого є у державній власності) здійснюється за рішенням суду. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що права ТОВ «Кредитні ініціативи» як заставодержателя автомобіля марки Hyundai Tucson, 2008 року випуску, обєм двигуна 1975, реєстраційний номер НОМЕР_1, шассі (кузов) KMHJN81BP9U975284, свідоцтво про реєстрацію ІІА№015437, не пов?язані ні з правом власності на майно, ні з правом володіння ним, тому вимоги банку про звільнення майна з-під арешту на законі не ґрунтуються, а посилання позивача про порушення його прав безпідставні.
Керуючись ст.ст. 10,11, 169, 224 209, 214-215, 218 ЦПК України, -
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1, ПАТ «Комерційний банк» Експобанк», третя особа Відділ державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції про звільнення майна з-під арешту - відмовити.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення та переглянуто судом за заявою відповідача в порядку передбаченому ст. 228 ЦПК України.
Суддя