У Х В А Л А

іменем україни

21 вересня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Іваненко Ю.Г., Кафідової О.В.,

КолодійчукаВ.М., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельний комплекс» до приватного акціонерного товариства «Єврокар» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди за касаційними скаргами ОСОБА_3, ОСОБА_4, товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельний комплекс» на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 жовтня 2013 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 03 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2011 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, товариство з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельний комплекс» (далі - ТОВ «Проектно-будівельний комплекс») звернулися до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 30 травня 2008 року ОСОБА_3 придбав у товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпат-Авто» (далі - ТОВ «Закарпат-Авто») автомобіль марки Skoda Fabia. 16 квітня 2011 року в автомобілі, виробником якого є приватне акціонерне товариство «Єврокар» (далі - ПрАТ «Єврокар»), через конструктивний недолік сталося загорання, у результаті чого згоріли автомобіль, гараж, в якому він перебував, предмети побутового вжитку та частина квартири по АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Враховуючи викладене та посилаючись на те, що пожежа пошкодила житловий будинок, забудовником якого є ТОВ «Проектно-будівельний комплекс», позивачі просили стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі 149 048 грн. 95 коп. та моральну шкоду у розмірі 100 тис. грн., а також стягнути з відповідача на користь ТОВ «Проектно-будівельний комплекс» матеріальну шкоду у розмірі 101 686 грн.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 жовтня 2013 року позов ОСОБА_3, ОСОБА_4, ТОВ «Проектно-будівельний комплекс» задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Єврокар» на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі 87 089 грн. 90 коп. та моральну шкоду у розмірі 40 тис. грн. В іншій частині позову відмовлено. Розподілено судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 03 грудня 2015 року рішення місцевого суду скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4, ТОВ «Проектно-будівельний комплекс» відмовлено.

У касаційних скаргах ОСОБА_3, ОСОБА_4, ТОВ «Проектно-будівельний комплекс» просять змінити рішення суд першої інстанції та скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення про задоволення їхнього позову.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що причиною пожежі є коротке замикання електрообладнання автомобіля, а ОСОБА_3 та ОСОБА_4 лише частково довели завдання їм внаслідок пожежі матеріальних збитків, а також із того, що ТОВ «Проектно-будівельний комплекс» не є власником житлового будинку, в якому сталася пожежа, тому не має права на відшкодування матеріальної шкоди.

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_3 порушив правила експлуатації автомобіля, зокрема встановив на ньому обладнання, не передбачене заводом. При цьому суд послався на те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не довели наявності дефекту автомобіля, у результаті якого сталося загорання. У частині вирішення вимог ТОВ «Проектно-будівельний комплекс» апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції про відмову в позові, оскільки будинок йому не належить.

Проте повністю з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 30 травня 2008 року ОСОБА_3 придбав у ТОВ «Закарпат-Авто» автомобіль марки Skoda Fabia, виробником якого є ПрАТ «Єврокар».

16 квітня 2011 року в автомобілі сталося загоряння, у результаті чого згорів автомобіль, гараж, в якому він перебував, та частина квартири по АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 посилались на те, що загоряння сталося через конструктивний недолік автомобіля, виробником якого є відповідач.

Відповідно до ч. 1 ст. 1209 ЦК України, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, продавець, виготовлювач товару, виконавець робіт (послуг) зобов'язаний відшкодувати шкоду, завдану фізичній або юридичній особі внаслідок конструктивних, технологічних, рецептурних та інших недоліків товарів, робіт (послуг), а також недостовірної або недостатньої інформації про них. Відшкодування шкоди не залежить від їхньої вини, а також від того, чи перебував потерпілий з ними у договірних відносинах.

Згідно з ч. 1 ст. 1211 ЦК України, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, шкода, завдана внаслідок недоліків товарів, робіт (послуг), підлягає відшкодуванню, якщо її завдано протягом встановлених строків придатності товару, роботи (послуги), а якщо вони не встановлені, - протягом десяти років від дня виготовлення товару, виконання роботи (надання послуги).

Суд апеляційної інстанції у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не дав належної правової оцінки висновку спеціаліста вибухотехника та пожежно-технічним дослідженням Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області від 29 квітня 2011 року, в яких йдеться про те, що причиною пожежі є теплова енергія, що утворилася внаслідок короткого замикання електрообладнання автомобіля з осередком у моторному відсіку автомобіля.

Також апеляційний суд належним чином не оцінив висновку комплексної судової пожежно-технічної, електротехнічної автотехнічної та металотехнічної експертизи, проведеної 25 червня 2015 року Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, в якому, зокрема, вказано, що причиною виникнення пожежі, яка сталася 16 квітня 2011 року, є конструктивний недолік (допущений при виробництві автомобіля) щодо прийнятого рішення із забезпеченням електропостачання споживачів електроенергії системи електрообладнання досліджуваного автомобіля застосованого заводом-виробником, який мав місце у його генераторі і пожежа в автомобілі перебуває у прямому причинно-наслідковому зв'язку з цим недоліком. Безпосередньою причиною виникнення пожежі у зазначеному висновку вказано займання ізоляції силового плюсового проводу, по якому подавалася напруга від генератора до бортової електромережі автомобіля.

Суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про встановлення ОСОБА_3 додаткового обладнання на автомобіль, оскільки не перевірив доводів висновку зазначеної вище судової експертизи, якою встановлено відсутність додаткового електричного обладнання, не передбаченого заводом-виробником, у тому числі й тривожної сигналізації.

Висновок апеляційного суду про те, що висновок судової експертизи є неналежним з підстав того, що експерти не керувалися офіційними інформаційними джерелами, що стосується конструкції автомобіля марки Skoda Fabia Kombi NEU Ambiente, зокрема його електричного обладнання, є передчасним, оскільки у порушення ч. 4 ст. 10 ЦПК України не роз'яснив сторонам можливості заявлення клопотання про призначення додаткової або повторної судової експертизи для підтвердження або спростування цих висновків.

При цьому апеляційний суд дійшов передчасного висновку про доведеність вини позивачів у виникненні пожежі, оскільки не навів належних та допустимих доказів на підтвердження цього. Посилання суду на заяву ОСОБА_3 на страхування транспортного засобу, цивільної відповідальності, життя та здоров'я водія і пасажирів від 02 червня 2008 року як на доказ порушення ним правил експлуатації автомобіля є помилковим, оскільки сама по собі заява до страхової компанії не може свідчити про встановлення в автомобілі додаткового обладнання.

Відтак, суд апеляційної інстанції ухвалив рішення на припущеннях, що заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

Згідно з ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Апеляційний суд дійшов передчасного висновку про недоведення позивачами наявності дефекту автомобіля, а, відтак, і вини відповідача, оскільки у порушення наведених норм права не звернув уваги на те, що у деліктних правовідносинах діє презумпція вини завдавача шкоди, згідно з якою вина відповідача презюмується, якщо він не доведе відсутності своєї вини. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в заподіянні шкоди позивачам.

Отже, суд апеляційної інстанції у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не встановив фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, та норми права, які регулюють ці правовідносини, не перевірив доводів та наданих сторонами доказів, належним чином не перевірив правильності й справедливості рішення суду першої інстанції.

Крім того, вирішуючи позов ТОВ «Проектно-будівельний комплекс» до ПрАТ «Єврокар», апеляційний суд не врахував того, що відповідно до ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 2 ст. 118 ЦПК України позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою.

У абз. 1 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» судам роз'яснено, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі ст. 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за ч.ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за КАС України (ст. 17) або ГПК України (ст. ст. 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 п. 15 зазначеної постанови Пленуму роз'яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року № 6-745цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Суд апеляційної інстанції наведеного не врахував та належним чином не дав оцінки можливості розгляду спору між ТОВ «Проектно-будівельний комплекс» та ПрАТ «Єврокар» в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Частиною 1 ст. 340 ЦПК України встановлено, що судове рішення підлягає скасуванню в касаційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених ст. ст. 205 і 207 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 336 ЦПК України за наслідками розгляду касаційної скарги на рішення суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про скасування судових рішень і закрити провадження в справі або залишити заяву без розгляду.

За таких обставин та враховуючи вимоги п. 1 ч. 1 ст. 205, п. 3 ч. 1 ст. 342 ЦПК України, судові рішення підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі в частині позову ТОВ «Проектно-будівельний комплекс» та ПрАТ «Єврокар».

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом апеляційної інстанції не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його часткового скасування з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4 та товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельний комплекс» задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 жовтня 2013 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 03 грудня 2015 року в частині вирішення позову товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельний комплекс» до приватного акціонерного товариства «Єврокар» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди скасувати.

Провадження у справі в частині вирішення позову товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельний комплекс» до приватного акціонерного товариства «Єврокар» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди закрити.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 03 грудня 2015 року в частині вирішення вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 до приватного акціонерного товариства «Єврокар» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: Ю.Г. Іваненко

О.В.Кафідова

В.М.Колодійчук

І.М.Фаловська