Справа № 450/1169/15-ц Провадження № 2/450/167/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2016 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Мусієвського В.Є.

при секретарях Зварич С.В., Микитів Н.С., Бідник І.Р.

з участю представників ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третьої особи ОСОБА_6 про визнання права власності в порядку спадкування за законом та позовом третьої особи, яка заявила самостійні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, усунення від права на спадкування, зміну черговості одержання права на спадкування і визнання права на спадкування, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, третьої особи, яку у процесі розгляду було залучено до участі у справі, ОСОБА_6, в якому просить визнати за ним право власності на будинковолодіння №18 по вул. Лісневицькій у м. Пустомити Львівської області в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7, який помер 01.09.2014 року.

Свої вимоги мотивує тим, що 01.09.2014 року помер його батько ОСОБА_7, 08.08.1994 року померла його баба ОСОБА_7 Євросинія Семенівна, а 10.06.1982 року помер дідо ОСОБА_8. Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина у склад якої увійшов житловий будинок №18 по вул. Лісневицькій у м. Пустомити Львівської області, що був успадкований померлим після смерті матері померлого, а баби позивача ОСОБА_7 Євросинії Семенівни, оскільки на момент смерті матері проживав разом із нею у вказаному будинку, а тому фактично вступив у спадкові права. За життя ОСОБА_7 не розпорядився своїм майном, а тому спадкування майна після його смерті повинно відбуватись за законом. 06.02.2015 року позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте отримати свідоцтво про прийняття спадщини йому не вдалось, так як відсутні правовстановлюючі документи на спірне будинковолодіння, окрім цього відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не визнають права позивача на спадкове майно. На підставі наведеного вимушений звернутись в суд для захисту свого права.

Третя особа, яку в процесі розгляду було залучено до участі у справі, ОСОБА_9 заявила самостійні позовні вимоги, які згодом уточнила та згідно яких просить суд визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини після смерті рідного брата ОСОБА_7, усунути ОСОБА_3 і ОСОБА_5 від права на спадкування після смерті їхнього батька ОСОБА_7, змінити черговість одержання нею права на спадкування і визнати за нею право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 разом із спадкоємцями ОСОБА_3 та ОСОБА_5.

Свої вимоги мотивує тим, що 01.09.2014 року помер її рідний брат ОСОБА_7, після його смерті відкрилась спадщина до складу якої увійшло будинковолодіння №18А по вул. Лісневицькій у м. Пустомити Львівської області, яке у свою чергу ОСОБА_7 успадкував на підставі заповіту після смерті матері ОСОБА_7 Євфрозини Семенівни, яка померла 08.08.1994 року. Спадкоємцями першої черги спадкування після смерті ОСОБА_7 є його діти ОСОБА_3 та ОСОБА_5, проте останні, перед смертю батька ухилились від надання йому допомоги, якої він потребував так як був важкохворим та помер від захворювання. У звязку із наведеним та керуючись ч.5 ст.1224 ЦК України вважає, що вказаних спадкоємців першої черги спадкування слід усунути від права на спадкування після смерті спадкодавця.

В свою чергу ОСОБА_9 перед смертю ОСОБА_7 спілкувалась з спадкодавцем та піклувалась про нього, оплачувала комунальні послуги за житло в якому він проживав, прибирала, готувала їжу, забезпечувала ліками, відтак, керуючись вимогами ч.2 ст.1259 ЦК України вважає, що будучи спадкоємцем другої черги спадкування має право спадкувати майно померлого разом із спадкоємцями першої черги.

Крім того зазначає, що шестимісячний строк для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті брата нею пропущено з поважних причин, оскільки їй не було відомо про заповіт ОСОБА_7 Євфрозини Семенівни, яким остання заповіла спадкове майно після своєї смерті на користь ОСОБА_7, а тому третя особа з самостійними вимогами зверталась у 1995 році до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 Євфрозини Семенівни, яка була її матірю. Про наявність вказаного заповіту вона дізналась під час розгляду в суді справи за її позовом до Пустомитівської міської ради Львівської області про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 Євфрозини Семенівни. Беручи до уваги наведене вище позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_1 у судове засідання зявився, позивач ОСОБА_3 зявився у судове засідання 16.06.2016 року, позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві, просили такі задовольнити, щодо задоволення позовних вимог третьої особи ОСОБА_6 заперечили, в задоволенні таких просили відмовити в повному обсязі за безпідставністю. Крім того представник позивача ОСОБА_1 зазначив, що його довіритель проживав за місцем реєстрації у м. Пустомити, вул. Чайковського, 76, Львівської області не разом з батьком ОСОБА_7, який проживав і був зареєстрованим у спірному будинковолодінні.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не зявились, проте подали письмові заяви про визнання та задоволення позовних вимог ОСОБА_3 у повному обсязі, розгляд справи просили проводити без їх участі.

Третя особа із самостійними вимогами ОСОБА_9 та її представник ОСОБА_2 в судове засідання зявилися, проти задоволення позовних вимог ОСОБА_3 заперечили та просили відмовити в задоволенні позову, вимоги заявлені ОСОБА_10 підтримали в повному обсязі, просили суд задовольнити такі в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві третьої особи із самостійними вимогами з врахуванням уточнених позовних вимог. Крім того ОСОБА_9 зазначила, що проживала у спірному будинковолодінні з 1980 року, однак зареєстрованою там не була. Вказали, що мають сумніви щодо ідентичності будинку №18 та №18А, що по вул. Лісневицькій у м. Пустомити Львівської області. Пояснили, що ОСОБА_4 не є належним відповідачем і такі обставини є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні 07.06.2016 року дала покази про те, що померлий ОСОБА_7 та третя особа із самостійними вимогами ОСОБА_9 є її рідними братом та сестрою. Позивача ОСОБА_3 бачила лише один раз на похороні ОСОБА_7. Вказала, що займалась похоронами брата, а за життя часто з останнім спілкувалась, ОСОБА_9 постійно відвідувала брата, а протягом останніх 15 років до його смерті разом з ним жила та ним опікувалась. Свідок провідувала брата не рідше 1 разу на місяць, а за 3 дня до смерті була у нього в гостях. Вказала, що до самої смерті останній доглядав за собою самостійно.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні 07.06.2016 року дала покази про те, що з ОСОБА_7 довгий час працювала на роботі, в гостях бувала у нього кожного тижня. Зазначила, що знає його сина ОСОБА_3, який з батьком не спілкувався та не допомагав йому, проте на похоронах був. Перед смертю ОСОБА_7 хворів і не мав засобів для існування, проте міг ходити. ОСОБА_9 жила з братом і допомагала йому. Про хворобу померлого дізналась після його смерті.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні 07.06.2016 року дала покази про те, що була сусідкою ОСОБА_7, за життя допомагала останньому та його сестрі ОСОБА_14, яка доглядала за братом, оскільки він потребував допомоги, була весь час з ним, робила все по господарству. ОСОБА_3 знає, проте бачила його рідко, так як з батьком він не спілкувався. Перед смертю ОСОБА_7 її чоловік косив подвіря померлого. Про те, що останній хворів їй було відомо, однак діагнозу вона не знала. Приблизно за тиждень до смерті провідувала померлого, він лежав у ліжку і казав що буде вмирати, крім того плакав, жалівся на те, що діти його не провідують. ОСОБА_15 бачила за тиждень до смерті ОСОБА_7.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні 07.06.2016 року дала покази про те, що була сусідкою ОСОБА_7, зазначила, що знає його сина ОСОБА_3, який з батьком не спілкувався, а в дитинстві говорив, що ОСОБА_7 йому не батько. За життя померлий хворів, потребував допомоги хоч отримував пенсію. ОСОБА_9 приїжджала до брата та допомагала йому по господарстві.

Від допиту інших свідків, яких судом ухвалено допитати на задоволення клопотання третьої особи із самостійними вимогами та які будучи належним чином повідомленими в судове засідання не зявилися, ОСОБА_9 відмовилась і така відмова прийнята судом.

Розглянувши матеріали цивільної справи та докази в їх сукупності, оглянувши матеріли цивільної справи за позовом ОСОБА_6 до Пустомитівської міської ради Львівської області про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування за законом, заслухавши пояснення сторін, їх представників та покази свідків, суд вважає, що позов ОСОБА_3 підлягає задоволенню, а в задоволенні позову третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_6 слід відмовити з наступних підстав.

Покликання третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_6 та її представника ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_4 не є належним відповідачем за позовом ОСОБА_3 спростовується матеріалами справи з яких вбачається, що ОСОБА_4 була дружиною спадкодавця ОСОБА_7, шлюб між якими розірвано у 1987 році, а відтак може входити в коло спадкоємців ОСОБА_7 при умові належності спадового майна, яке набуте подружжям, і прийняте у справі рішення може вплинути на її цивільні права.

Сторонами не заперечується, що особа ОСОБА_7 Євросинія Семенівна, ОСОБА_7 Євфрозина Семенівна та ОСОБА_17, ім'я якої в документах різниться, є матір'ю померлого ОСОБА_7.

Спадкове майно, а саме житловий будинок №18 та №18А, що по вул. Лісневицькій у м. Пустомити Львівської області, є одним і тим же об'єктом нерухомості, однак з старою та новою нумерацією.

Судом встановлено, що 08.08.1994 року померла ОСОБА_17, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-СГ № 383043 від 13.01.2015 року, яке видане повторно.

Оскільки ОСОБА_17 померла 08.08.1994 року до спадкових правовідносин після її смерті слід застосовувати вимоги ЦК України 1963 року, які діяли на той час.

Вищий спеціалізований суд України в листі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначив, що при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

Відтак, ОСОБА_17 за життя набула право власності на житловий будинок №18 по вул. Лісневицькій у м. Пустомити Львівської області, що стверджується Довідкою виконавчого комітету Пустомитівської міської ради Львівської області №2100 від 25.09.2015 року, Інвентаризаційною справою від 30.04.1998 року на будинок № (18) 18 «а» по вул. Лісневицькій у м. Пустомити Львівської області, Технічним описом будівель і споруд від 26.03.1998 року будинку №18 по вул. Лісневицькій у м. Пустомити Львівської області, згідно яких власником будинку зазначено ОСОБА_17.

Згідно ч.ч. 1-2 ст. 524 ЦК України 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до ч.1 ст. 534 ЦК України 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Із заповіту посвідченого 15.09.1989 року нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №3093, який не змінено та не скасовано, вбачається, що ОСОБА_17 належний їй на праві особистої власності житловий будинок №18 по вул. Лісневицькій у м. Пустомити Львівської області заповіла своєму синові ОСОБА_7.

Статтею 549 ЦК України 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Довідкою виконавчого комітету Пустомитівської міської ради Львівської області №2100 від 25.09.2015 року стверджується той факт, що ОСОБА_7 до дня смерті ОСОБА_17 проживав та був зареєстрований з померлою в житловому будинку №18 по вул. Лісневицькій у м. Пустомити Львівської області.

Довідкою виконавчого комітету Пустомитівської міської ради Львівської області №389 від 06.02.2012 року підтверджується та обставина, що ОСОБА_7 проживав та був зареєстрований у житловому будинку №18 по вул. Лісневицькій у м. Пустомити Львівської області до дня своєї смерті, тобто до 01.09.2014 року.

Згідно довідки виконавчого комітету Пустомитівської міської ради Львівської області №1183 від 15.04.2016 року житловий будинок, в якому до дня смерті проживала ОСОБА_7 Євфрозина Семенівна, знаходиться за адресою вул. Лісневицька №18 А у м. Пустомити Львівської області, проте попередньо мав адресу вул. Лісневицька, №18 м. Пустомити Львівської області.

Беручи до уваги наведене вище, зокрема те, що ОСОБА_17 спірний будинок заповіла своєму синові ОСОБА_7, останній прийняв спадщину оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном у визначені законом строки, прийняттям спадщини право спадкоємства для інших осіб не виникло, спадкоємці, які на підставі ст.535 ЦК України 1963 року мали б право на обовязкову частку у спадковому майні після смерті ОСОБА_17 відсутні, суд прийшов до переконання, що ОСОБА_7 за життя набув право власності на житловий будинок №18 (18А) по вул. Лісневицькій у м. Пустомити Львівської області.

Судом встановлено, що 01.09.2014 року помер ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-СГ № 366889 від 02.09.2014 року.

Внаслідок смерті останнього відкрилась спадщина, до складу якої згідно ст. 1218 ЦК України, крім іншого, увійшло право власності на житловий будинок №18 по вул. Лісневицькій у м. Пустомити Львівської області.

Оскільки померлий за життя своїм майном на випадок смерті не розпорядився, то спадкування після його смерті, у відповідності до ст. 1258 ЦК України здійснюється за законом почергово.

У відповідності до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відтак, до спадкоємців першої черги спадкування після смерті ОСОБА_7 відносяться його діти, позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_5, зазначена обставина визнана сторонами у судовому засіданні, а тому у відповідності до ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягає. Під час розгляду справи судом встановлено, що інші спадкоємці першої черги спадкування після смерті ОСОБА_7 відсутні, оскільки, як вбачається із свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-СГ №416269 від 31.12.1987 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 розірвано 31.12.1987 року. З наведеного слідує, що спірний будинок набутий спадкодавцем після розірвання шлюбу з колишньою дружиною, відтак не є спільним майном подружжя. Крім того, шлюб з ОСОБА_4 розірвано задового до смерті ОСОБА_7, відтак, остання не є спадкоємцем після смерті спадкодавця.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого шестимісячного строку, він не заявив про відмову від неї.

В свою чергу ч.1 ст.1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Спадкоємець першої черги спадкування ОСОБА_3, який на момент смерті свого батька ОСОБА_7 з останнім не проживав та зареєстрованим не був, тому таким, що прийняв спадщину на підставі ч.1 ст.1269 ЦК України не вважається, однак 06.02.2015 року, тобто протягом визначеного законом шестимісячного строку, звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття у спадщину житлового будинку №18 (18А) по вул. Лісневицькій у м. Пустомити Львівської області після смерті батька ОСОБА_7, який помер 01.09.2014 року.

Частиною 1 ст.1272 ЦК України передбачено, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 на день смерті батька разом з останнім не проживала, протягом визначеного законом строку в нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини не подала, відтак вважається такою, що спадщини після смерті ОСОБА_7 не прийняла.

Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Судом встановлено, що спадкоємці, які мали б право на обовязкову частку у спадковому майні після смерті ОСОБА_7 відсутні.

Статтею 16 Цивільного кодексу України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є визнання права.

Відтак, позивач, який є спадкоємцем першої черги спадкування на момент смерті свого батька ОСОБА_7 з останнім не проживав та зареєстрованим не був, тому таким, що прийняв спадщину на підставі ч.1 ст.1269 ЦК України не вважається, однак протягом визначеного законом шестимісячного строку, звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття у спадщину спірного житлового будинку, проте в нотаріальному порядку оформити право на спадщину не зміг у звязку із тим, що спадкодавець за життя не виготовив правовстановлюючих документів на спірне будинковолодіння. Крім того, позивач є єдиним спадкоємцем першої черги спадкування, який претендує на спадкове майно, оскільки інший спадкоємець першої черги спадкування ОСОБА_5 строк для прийняття спадщини пропустила та подала суду заяву про визнання позовних вимог ОСОБА_3, спадкоємці, які мали б право на обовязкову частку у спадковому майні після смерті ОСОБА_7 відсутні.

Беручи до уваги наведене вище, суд прийшов до переконання про задоволення позовних вимог та визнання за ОСОБА_3 права власності на будинковолодіння №18 (18А) по вул. Лісневицькій у м. Пустомити Львівської області в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7, який помер 01.09.2014 року.

Третя особа із самостійними вимогами ОСОБА_9 в уточнених позовних вимогах посилається на те, що діти ОСОБА_7, спадкоємці першої черги спадкування після його смерті - ОСОБА_3 та ОСОБА_5, перед смертю батька ухилились від надання йому допомоги, якої він потребував так як був важкохворим та помер від захворювання. У звязку із наведеним та на підставі ч.5 ст.1224 ЦК України, згідно якої за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані, просить усунути ОСОБА_3 та ОСОБА_5 від права на спадкування після смерті їхнього батька ОСОБА_7.

З метою повного та всебічного дослідження матеріалів справи, на задоволення клопотання ОСОБА_6, у судовому засіданні було допитано в якості свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_16.

Відтак, згідно показів ОСОБА_11 померлий ОСОБА_7 до самої смерті доглядав за собою самостійно. Свідок ОСОБА_12 дала покази про те, що перед смертю ОСОБА_7 хворів і не мав засобів для існування, проте міг ходити. Свідок ОСОБА_13 вказала, що приблизно за тиждень до смерті провідувала померлого ОСОБА_7, який лежав у ліжку і казав що буде вмирати, крім того плакав, жалівся на те, що діти його не провідують. Свідок ОСОБА_16 зазначила, що за життя померлий потребував допомоги, хворів, хоч отримував пенсію.

Згідно довідки судово-медичного експерта Пустомитівського районного відділення судово-медичної експертизи Львівської області №130 від 02.09.2014 року, смерть ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, настала від злоякісного новоутворення носоглотки з метастазами в легені.

Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, а також показання свідків допитаних у судовому засіданні, які, як вбачається вище різняться між собою, а також різняться із обставинами викладеними у позові третьої особа із самостійними вимогами, суд прийшов до переконання, що ОСОБА_10 перед судом не доведено викладених нею обставин про те, що померлий ОСОБА_7 перед смертю перебував у безпорадному стані, оскільки таке не підтверджено показами свідків, а наявність у померлого злоякісного новоутворення носоглотки з метастазами в легені, саме по собі не стверджує перебування хворого у такому стані. Крім того, не доведено що спадкоємці першої черги ухилялись від надання допомоги спадкодавцеві.

За наведених обставин суд прийшов до переконання, що позовна вимога ОСОБА_6 про усунення ОСОБА_3 та ОСОБА_5 від права на спадкування після смерті їхнього батька ОСОБА_7 є безпідставною та такою, що задоволенню не підлягає.

Оскільки в задоволенні позовної вимоги про усунення ОСОБА_3 та ОСОБА_5 від права на спадкування після смерті їхнього батька ОСОБА_7 відмовлено, а від такої похідними є позовні вимоги про визначення ОСОБА_14 додаткового строку для прийняття спадщини після смерті рідного брата ОСОБА_7, зміну черговості одержання права на спадкування і визнання за нею право на спадкування за законом після смерті померлого разом із спадкоємцями ОСОБА_3 та ОСОБА_5, суд прийшов до переконання про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 в повному обсязі.

В процесі розгляду справи ОСОБА_10 було заявлено клопотання про визначення дійсної ринкової вартості спірного будинковолодіння №18 (18А) по вул. Лісневицькій у м. Пустомити Львівської області з наступним стягненням з ОСОБА_3 недоплаченого судового збору, оскільки останнім за подання до суду позовної заяви про визнання право власності було сплачено лише 243,60 грн. В судовому засіданні ОСОБА_14 було розяснено право заявляти клопотання, зокрема про призначення експертизи, зокрема щодо визначення дійсної ринкової вартості спірного будинковолодіння, проте остання таким процесуальним правом не скористалась, відтак у суду відсутня інформація на підставі якої можна було б визначити ціну позову ОСОБА_3 та зобовязати його доплатити розмір недоплаченого судового збору, а зобовязати позивача ОСОБА_3 в процесі розгляду справи заявити клопотання про призначення відповідної експертизи та на основі висновку такої доплатити судовий збір суд не праві.

Керуючись ст. ст. 10, 60-61, 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 524, 534-534, 549 ЦК України 1963 року, ст. ст. 16, 1216, 1218, 1224, 1241, 1258, 1261, 1268-1270,1272 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на будинковолодіння (стара назва) №18 по вул. Лісневицькій у м. Пустомити Львівської області (нова назва) №18 «А» по вул. Лісневицькій у м. Пустомити Львівської області в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7, який помер 01.09.2014 року.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області через Пустомитівський районний суд Львівської області, яка подається протягом десяти днів з дня його проголошення або отримання копії.

СуддяОСОБА_18