Справа № 297/1395/15-ц
У Х В А Л А
Іменем України

12 грудня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

судді - доповідача: Куцина М.М.,

суддів: Павліченка С. В., Собослоя Г. Г.,

при секретарі: Сочка І. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на рішення Берегівського районного суду від 16 червня 2016 року по справі за позовом заступника прокурора Закарпатської області Римарук І. в інтересах Адміністрації Державної прикордонної служби України та ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , головного управління Держземагенства в Закарпатській області, Берегівського районного управління юстиції про скасування наказів Головного управління Держземагенства в Закарпатській області та повернення у державну власність земельних ділянок з незаконного володіння, -

встановив:
Заступник прокурора Закарпатської області Римарук І. в інтересах Адміністрації Державної прикордонної служби України та ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) звернувся в Берегівський районний суд Закарпатської області із позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , Головного управління Держземагенства в Закарпатській області та Берегівського районного управління юстиції про скасування наказів Головного управління Держземагенства в Закарпатській області та повернення у державну власність земельної ділянки з незаконного володіння.

Позовні вимоги мотивовано тим, що в ході вивчення прокуратурою Закарпатської області стану додержання вимог Закону України «Про використання земель оборони» встановлено істотні порушення вимог закону, внаслідок надання у власність громадянам земельних ділянок із земель оборони Державної прикордонної служби України всупереч вимог чинного законодавства України, що зумовило порушення інтересів держави у сфері оборони.

Так, наказом Головного управління Держземагентства у Закарпатській області № 2630-СГ від 23.12.2014 року ОСОБА_3 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, яка розташована за межами населеного пункту на території Дийдянської сільської ради Берегівського району, орієнтовною площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства. На підставі цього наказу, за замовленням ОСОБА_3 , було розроблено проект землеустрою щодо відведення у власність для ведення особистого селянського господарства вищезазначеної земельної ділянки.

31.12.2014 року на підставі наказу Головного управління Держземагентства у Закарпатській області № 2911-СГ було затверджено проект землеустрою та надано ОСОБА_3 у власність земельну ділянку площею 1,875 га з кадастровим номером :02:000:0359 для ведення особистого селянського господарства із земель оборони, розташовану на території Дийдянської сільської ради за межам населеного пункту Берегівського району.

Вищезазначена земельна ділянка була відчужена.

За договором дарування № 184 від 21 січня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу Мирончук О. В., ОСОБА_1 набув право власності на вищевказану спірну земельну ділянку, кадастровий номер :02:000:0359, що стверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна № 37949599 від 22.05.2015 року .

Вважає вищевказані накази Головного управління Держземагентства у Закарпатській області незаконними, тому що видані з порушенням порядку набуття права власності на земельну ділянку , оскільки земельна ділянка, виділена ОСОБА_3 , входить до складу прикордонної смуги, що перебуває під охороною ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ), ділянка розташована між КПП «Косино» та КПП «Лужанка» на лінії державного кордону України у зоні облаштування і утримання інженерно-технічних споруд та огорож державного кордону, відноситься до земель оборони, а тому у приватну власність громадянам передаватись не могла.

Прокурор, посилаючись на зазначені у позовній заяві обставини справи, та з підстав, передбачених ст. 121 Конституції України , ст. 36-1, Закону України „ Про прокуратуру ст. 45 ЦАК України ст. ст. 20, 70, 84 п. 4 ст. 82 ЗК України , ст. 3 Закону України «Про використання земель оборони», ст. 22 Закону України «Про державний кордон України», ст. ст. 6, 10 27 «Про Державну прикордонну службу України», ст.303,388 ЦК України просив у суді першої інстанції :

- визнати недійсним та скасувати наказ Головного управління Держземагенства у Закарпатській області № 2630-СГ від 23.12.2014 року «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність», яким ОСОБА_3 надано дозвіл на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га, розташованої за межами населеного пункту на території Дийдянської сільської ради Берегівського району;

- визнати недійсним та скасувати наказ Головного управління Держземагентства у Закарпатській області № 2911-СГ від 31.12.2014 року «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки», яким ОСОБА_3 безоплатно передано у власність земельну ділянку площею 1,8875 га ріллі (кадастровий номер :02:000:0359) для ведення особистого селянського господарства, розташовану за межами населеного пункту на території Дийдянської сільської ради Берегівського району;

- витребувати земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0359, площею 1,8875 га, вартістю 57 376, 47 гривень, яка розташована за межами населеного пункту с. Дийда, Берегівського району, із незаконного володіння ОСОБА_1 на користь держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

Скасувати державну реєстрацію на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0359, зареєстровану Реєстраційною службою Берегівського районного управління юстиції 21.01.2015 року, номер запису про право власності 8452071.

Рішенням Берегівського районного суду від 16 червня 2016 року позов заступника прокурора Закарпатської області Римарук І. в інтересах Адміністрації Державної прикордонної служби України - задоволено.

Визнано недійсним та скасовано наказ Головного управління Держземагенства у Закарпатській області № 2630-СГ від 23.12.2014 року «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність», яким ОСОБА_3 надано дозвіл на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га, розташованої за межами населеного пункту на території Дийдянської сільської ради Берегівського району.

Визнано недійсним та скасовано наказ Головного управління Держземагентства у Закарпатській області № 2911-СГ від 31.12.2014 року «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки», яким ОСОБА_3 безоплатно передано у власність земельну ділянку площею 1,8875 га ріллі (кадастровий номер :02:000:0359) для ведення особистого селянського господарства, розташовану за межами населеного пункту на території Дийдянської сільської ради Берегівського району.

Витребувано земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0359, площею 1,8875 га, вартістю 57 376, 47 гривень, яка розташована за межами населеного пункту с. Дийда, Берегівського району, із незаконного володіння ОСОБА_1 на користь держави в особі Мукачівського прикордонного загону Державної прикордонної служби.

Скасовано державну реєстрацію на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0359, зареєстровану Реєстраційною службою Берегівського районного управління юстиції 21.01.2015 року, номер запису про право власності 8452071.

Вирішено питання про судові витрати.

З даним рішенням суду першої інстанції не погодились Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області, ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 і подали апеляційні скарги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просили скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Інші особи, які брали участь у справі, рішення суду першої інстанції не оскаржили.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 мотивовано тим, що у даному випадку визначення прокурором сфери захисту інтересів держави у сфері оборони є ніщо інше, як підміна понять і неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, що є наслідком звернення до суду неналежного позивача, а отже, відмови у задоволенні позову.

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області мотивовано тим, що прокуратурою не додано жодних належних та допустимих доказів того, що земельна ділянка кадастровий номер :02:000:0359, відноситься до земель оборони, та право користування нею посвідчено у встановленому законом порядку.

Представник відповідача ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 та представник Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області повторно не з`явилися в судове засідання апеляційної інстанції. Судова колегія вважає, що на підставі ч.2 ст.305 ЦПК України може розглянути справу без їх участі, тому що вони належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи та їхня неявка не перешкоджає розглядові справи. Крім цього, відповідач ОСОБА_3 повідомлявся про час та місце розгляду справи, через засоби масової інформації.

Судова колегія, заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з`явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд, керуючись принципом диспозитивності, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України та роз`яснень Верховного Суду України, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку", перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, не роблячи висновків щодо неоскарженої частини судового рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що рішення територіального органу прийняті з перевищенням повноважень, оскільки спірна земельна ділянка знаходяться в межах прикордонної смуги і відносяться до земель оборони, а тому дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання недійсними та скасування наказів Головного управління Держземагентства у Закарпатській області про відведення земельних ділянок та про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки у приватну власність відповідачеві, та витребування земельних ділянок на користь держави у добросовісного набувача відповідача на підставі ст. 388 ЦК України.

Судова колегія погоджується з висновками місцевого суду, який, розглядаючи заявлений по справі позов, повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом Головного управління Держземагентства у Закарпатській області № 2630-СГ від 23.12.2014 року ОСОБА_3 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, яка розташована за межами населеного пункту на території Дийдянської сільської ради Берегівського району, орієнтовною площею 2,00 га із земель сільськогосподарського призначення, для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межам населеного пункту на території Дийдянської сільської ради Берегівського району Закарпатської області (а. с. 6).

Наказом Головного управління Держземагентства у Закарпатській області № 2911-СГ від 31.12.2014 року було затверджено проект землеустрою та надано ОСОБА_3 у власність земельну ділянку площею 1,8875 га, з кадастровим номером :02:000:0359 із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташовану за межам населеного пункту на території Дийдянської сільської ради Берегівського району Закарпатської області (а. с. 7).

За договором дарування № 184 від 21 січня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу Мирончук О. В., ОСОБА_1 набув право власності на вищевказану земельну ділянку, кадастровий номер :02:000:0359, що стверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об`єкта нерухомого майна № 37949599 від 22.05.2015 року ( т. 1 а. с. 8).

Довідкою з питань дотримання вимог земельного законодавства від 29 травня 2015 року стверджується факт того, що спірна земельна ділянка площею 1,8875 га, з кадастровим номером :02:000:0359, яка передана у приватну власність ОСОБА_3 і яка в подальшому на підставі договору дарування була відчужена ОСОБА_1 , розташована за інженерними технічними спорудами державної прикордонної служби України, оскільки входить до складу прикордонної смуги, що перебуває під охороною ІНФОРМАЦІЯ_1 . Ця ділянка розташована між КПП «Косино» та КПП «Лужанка» на лінії державного кордону України у зоні облаштування і утримання інженерно-технічних споруд та огорож державного кордону(а. с. 53-58).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з Положенням про Головне управління Держземагентства в області, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 10 травня 2012 року № 258, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30 травня 2012 року за № 852/21164 (чинного на час видачі оскаржуваних наказів) завданням Головного управління є реалізація повноважень Держземагентства України на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці.

За змістом ст. 2 Закону України «Про використання земель оборони» військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України (далі ЗК України).

Так, відповідно до ст. 77 ЗК України, землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Навколо військових та інших оборонних об`єктів у разі необхідності створюються захисні, охоронні та інші зони з особливими умовами користування. Порядок використання земель оборони встановлюється законом.

Згідно п. 5 ст. 20 ЗК України, земельні ділянки, що належать до земель оборони, використовуються виключно згідно із Законом України «Про використання земель оборони».

Статтею 22 Закону України «Про державний кордон України» передбачено, що з метою забезпечення на державному кордоні України належного порядку, Кабінетом Міністрів України встановлюється прикордонна смуга, а також можуть установлюватися контрольовані прикордонні райони. Прикордонна смуга встановлюється безпосередньо вздовж державного кордону України на його сухопутних ділянках або вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм з урахуванням особливостей місцевості та умов, що визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 1147 від 27.07.1998 р. «Про прикордонний режим», з урахуванням особливостей місцевості та інших умов ширина прикордонної смуги може бути змінена обласними державними адміністраціями за поданням Адміністрації Державної прикордонної служби, але вона не може бути меншою від ширини смуги місцевості, що знаходиться в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруджень. Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прикордонної смуги необхідно виходити із її нормативних розмірів, встановлених статтею 22 Закону України «Про державний кордон України» та п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 1147 від 27.07.1998 р. «Про прикордонний режим». Відсутність окремого проекту землеустрою щодо встановлення прикордонної смуги не свідчить про її відсутність, оскільки її розміри встановлені законом та фактичним розташуванням прикордонних інженерних споруд.

У відповідності до ст. 3 Закону України «Про використання земель оборони», уздовж державного кордону України відповідно до закону встановлюється прикордонна смуга, в межах якої діє особливий режим використання земель.

Землі в межах прикордонної смуги та інші землі, необхідні для облаштування та утримання інженерно-технічних споруд і огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій та інших об`єктів, надаються в постійне користування військовим частинам Державної прикордонної служби України.

Навколо військових частин та оборонних об`єктів можуть створюватися зони з особливим режимом використання земель з метою забезпечення функціонування цих військових частин та об`єктів, збереження озброєння, військової техніки, іншого військового майна, охорони державного кордону України, захисту населення, господарських об`єктів і довкілля від впливу аварійних ситуацій, стихійних лих і пожеж, що можуть виникнути на цих об`єктах.

Розмір та правовий режим зон з особливим режимом використання земель встановлюється відповідно до закону.

Згідно зі ст. ст. 6, 27 «Про Державну прикордонну службу України», Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення, який виконує завдання щодо забезпечення недоторканості державного кордону та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) зоні та є спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону та фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Статтею 10 ч. 2 Закону України «Про державну прикордонну службу» встановлено, що прикордонний загін є основною оперативно-службовою ланкою Державної прикордонної служби України, на яку покладаються охорона певної ділянки державного кордону самостійно чи у взаємодії з іншими органами охорони державного кордону та Морською охороною, забезпечення дотримання режиму, а також здійснення в установленому порядку прикордонного контролю і пропуску через державний кордон України осіб, транспортних засобів, вантажів.

Отже військова частина НОМЕР_1 являється органом державної влади на місцях в системі Державної прикордонної служби України.

Відповідно до п. 4 ст. 84 Земельного кодексу України, до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі оборони.

Судова колегія погоджується з висновком місцевого суду, який вважає, що накази Головного управління Держземагентства у Закарпатській області «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» та «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки» є незаконними, так як прийняті з перевищенням повноважень , оскільки спірна земельна ділянка, передана у приватну власність відповідачеві ОСОБА_3 , входить до складу прикордонної смуги, що перебуває під охороною ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ); ділянка розташована між КПП «Косино» та КПП «Лужанка» на лінії державного кордону України у зоні облаштування і утримання інженерно-технічних споруд та огорож державного кордону, і відноситься до земель оборони, а тому у приватну власність громадянам передаватись не могли.

Крім того, спірна земельна ділянка була відчужена на підставі договору дарування відповідачеві ОСОБА_1 ..

Доводи апеляційної скарги про те, що спірна земельна ділянка, яка була передана у приватну власність ОСОБА_3 не входить до складу прикордонної смуги, що перебуває під охороною Мукачівського прикордонного загону в/ч НОМЕР_1 не ґрунтуються на фактичних обставинах справи, а також підлягають відхиленню, оскільки зібраними по справі доказами стверджується факт того, що спірна земельна ділянка площею 1,8875 га, з кадастровим номером :02:000:0359, яка передана у приватну власність ОСОБА_3 і яка в подальшому на підставі договору дарування була відчужена ОСОБА_1 , розташована за інженерними технічними спорудами державної прикордонної служби України. Крім цього, цей факт стверджується довідкою державного інспектора сільського господарства Закарпатської області за дотриманням вимог земельного законодавства Держсільгоспінспекції в Закарпатській області від 29 травня 2015 року, що спірна земельна ділянка входить до складу прикордонної смуги, що перебуває під охороною ІНФОРМАЦІЯ_1 . Ця ділянка розташована між КПП «Косино» та КПП «Лужанка» на лінії державного кордону України у зоні облаштування і утримання інженерно-технічних споруд та огорож державного кордону.

Крім того, як встановлено з матеріалів справи, на підставі договору дарування № 184 від 21 січня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу Мирончук О. В., ОСОБА_1 набув право власності на земельну ділянку площею 1,8875 га, кадастровий номер :02:000:0359, що стверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна № 37949599 від 22.05.2015 року (а. с. 8).

Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила, власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої ст. 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння.

Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

У правовій позиції, викладеній у постанові по справі № 6-99 цс 14 від 17.12.2014 р., Верховний Суд України зазначив, що захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, але не володіє ним, можливий шляхом пред`явлення індикаційного позову до незаконно володіючої цим майном особи (у разі відсутності між ними зобов`язально-правових відносин), якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які, зокрема, дають право витребувати майно в добросовісного набувача.

За таких обставин та з урахуванням правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, який, вирішуючи спір в частині позовних вимог про витребування спірних земельних ділянок з незаконного володіння відповідачів на користь держави, виходив з того, що спірна земельна ділянка вибула з володіння власника (держави) не за його волею, а внаслідок прийняття незаконного рішення органом виконавчої влади, у зв`язку з чим дійшов до висновку про їх витребування на підставі ст. ст. 388 ЦК України.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються й не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 209, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:
Апеляційні скарги Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Берегівського районного суду від 16 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: