Справа № 169/660/16-ц
Провадження № 2/169/237/16
ТУРІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року смт Турійськ

Турійський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Хвіц Г.Й.,

з участю секретаря Ганюк З.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Турійського району Волинської області про визнання права користування землею в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом про визнання права користування землею в порядку спадкування, посилаючись на те, що 26 січня 2011 року помер її батько ОСОБА_3, який був головою Фермерського господарства «ЛУКАШУКА» (далі ФГ «ЛУКАШУКА»), і після його смерті відкрилася спадщина, зокрема, на земельну ділянку загальною площею 77.3 га, яка розташована на території ОСОБА_2 сільської ради Турійського району Волинської області та належала спадкодавцю на праві постійного користування. Після смерті батька вона стала головою ФГ «ЛУКАШУКА» як спадкоємець за законом першої черги. Також вона звернулася до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини із заявами про прийняття спадщини та видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право постійного користування на земельну ділянку їй відмовлено у звязку з тим, що не подано всіх необхідних документів. Просила визнати за нею право постійного користування на земельну ділянку загальною площею 77.3 га, розташовану на території ОСОБА_2 сільської ради Турійського району Волинської області, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3, який помер 26 січня 2011 року.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 у судове засідання не з'явилися, однак подали адресовану суду письмову заяву про те, що вони позовні вимоги підтримують повністю і просять справу за даним позовом розглядати за їх відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Турійського району Волинської області ОСОБА_5 у судове засідання не з'явився, однак подав суду письмову заяву, в якій вказав, що не заперечує проти задоволення позову та просить розгляд справи проводити за його відсутності.

Враховуючи, що в дане судове засідання всі особи, які беруть участь у справі, не з'явилися і згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України заявили клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України не здійснювалося.

Суд, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення.

Так, із свідоцтва про смерть серії 1-ЕГ №190664, виданого повторно 21 вересня 2016 року Турійським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, видно, що ОСОБА_3 помер 26 січня 2011 року, а відповідно до свідоцтва про народження серії ІІ-ЕГ №291395, виданого 06 травня 1983 року Кульчинською сільською Радою Турійського району Волинської області, видно, що він був батьком позивача ОСОБА_1

Як вбачається із свідоцтва про шлюб серії 1-ЕГ №031504, виданого 05 лютого 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Турійського районного управління юстиції Волинської області, позивач 05 лютого 2008 року зареєструвала шлюб із ОСОБА_6, після чого змінила прізвище «Лукашук» на «Левчук».

Для ведення селянського (фермерського) господарства ОСОБА_3 для постійного користування була надана земельна ділянка загальною площею 77.3 га відповідно до Державного акта на право користування землею серії Б №006867 від 1992 року, виданого Турійською районною Радою народних депутатів Волинської області (а.с. 13-16).

Із виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії ААБ №725687, виданої 10 листопада 2016 року, видно, що керівником ФГ «ЛУКАШУКА» є ОСОБА_1 (а.с. 11).

Відповідно до ч.1 ст.92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Згідно ч.2 ст.407 ЦК України та ч.2 ст.102-1 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування.

Право постійного користування земельною ділянкою у спадкодавця виникло у 1992 році, тобто до набрання чинності ЗК України з 01 січня 2002 року. Рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 р. № 5-рп/2005 визнано неконституційним положення п.6 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України щодо зобов'язання громадян, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди на них.

Згідно п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (із збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Таким чином, право постійного користування землею, що виникло у ОСОБА_3 на підставі Державного акта на право користування землею серії Б №006867 від 1992 року не припинилося у звязку з його смертю та підлягає спадкуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту право на спадкування за законом, зокрема, у першу чергу, мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. ч. 1, 2 ст. 1223, ч. 1 ст. 1261 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Статтею 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України).

З довідки ОСОБА_2 сільської ради Турійського району Волинської області від 15 вересня 2016 року №506 видно, що відповідно до запису у погосподарській книзі №1 с.Дольськ ОСОБА_3 постійно проживав і був зареєстрований до січня 2011 року в с.Дольськ Турійського району Волинської області та після його смерті залишилося спадкове майно, зокрема й земельна ділянка загальною площею 77.3 га, розташована на території ОСОБА_2 сільської ради Турійського району Волинської області (а.с. 8).

З матеріалів справи також вбачається, що 10 травня 2011 року позивач звернулася до державного нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, а 18 листопада 2016 року із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 31, 39).

Постановою державного нотаріуса від 21 листопада 2016 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право постійного користування на земельну ділянку площею 77,3 га, яка розташована на території ОСОБА_2 сільської ради Турійського району Волинської області, у зв'язку з тим, що не подано всіх необхідних документів.

За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, відповідно до зазначених норм матеріального права та виходячи із характеру спірних правовідносин між сторонами, суд приходить до висновку про наявність у позивача права на спадкування після смерті ОСОБА_3 та правових підстав для визнання за нею права постійного користування на спадкове майно.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1216, 1223, ч. 1 ст. 1261, ч. 1 ст. 1297 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Турійського району Волинської області про визнання права користування землею в порядку спадкування задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право постійного користування на земельну ділянку загальною площею 77.3 га, розташовану на території ОСОБА_2 сільської ради Турійського району Волинської області, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3, який помер 26 січня 2011 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана апеляційному суду Волинської області через Турійський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: