АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №662/1116/15-ц Головуючий в І інстанції: Марківський О.В. Номер провадження: 22-ц/791/1404/16 Доповідач: Вейтас І.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоВейтас І.В.,
суддів:Склярської І.В.,
Цуканової І.В.,
секретар Сікора О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 06 квітня 2016 року в справі за позовною заявою ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення боргу та завдання збитків через неналежне виконання договірних зобов'язань,

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2015 року ОСОБА_5 звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що вона уклала з відповідачем депозитні договори, а саме:

- 19 серпня 2005 року № 72 на суму 900 доларів США, з поповненням 19 серпня 2006 року на 100 доларів США;

- 19 серпня 2005 року № 73 на суму 170 Євро з поповненням рахунку 19 серпня 2006 року на 20 Євро;

- 19 серпня 05 року № 74 на суму 4000 гривень з поповненням рахунку 19 серпня 2006 року на суму 5400 гривень та 600 гривень нарахованих відповідачем відсотків за рік;

- 12 липня 2006 року № 97 на суму 1240 доларів США;

- 13 липня 2006 року № 98 на суму 11000 гривень.

В липні 2007 року вона звернулась з листом до банку про видачу коштів з вказаних рахунків, однак банк частково відмовив в задоволенні вимог, мотивуючи тим, що кошти на рахунках № 72,73,74 відсутні. Так, їй було частково сплачено за договором № 97 від 12 липня 2006 року - 1 170 доларів США та за договором № 98 від 13 липня 2006 року - 8000 гривень.

Згідно вироку Чаплинського районного суду Херсонської області від 12 березня 2012 року із змінами, внесеними ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 22 липня 2014 року їй стало відомо, що в розтраті та привласненні коштів визнано винними працівників банку ОСОБА_7 та ОСОБА_8.

Після збільшення розміру позовних вимог просила суд стягнути з відповідача: за договором № 72 від 19 серпня 2005 року 1000 доларів США; за договором № 73 від 19 серпня 2005 року - 170 Євро; за договором № 74 від 19 серпня 2005 року - 9400 гривень; за договором № 97 від 12 липня 2006 року - 70 Євро; за договором № 98 від 13 липня 2006 року - 3000 гривень. Вказує, що всього борг банку в гривневому еквіваленті становить 41344, 4 гривні. Посилаючись на порушення банком грошового зобов'язання, відповідно до положень ст.625 ЦК України просила також стягнути інфляційні збитки в сумі 53458, 31 гривень, 3% річних - 10883,40 гривень, всього 105 686,11 гривень.

Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 06 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_5 в апеляційній скарзі вказує, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні позову, посилаючись на відсутність доказів внесення позивачкою коштів на рахунки банку, також зазначає що нею не було пропущено строк позовної давності для звернення до суду, оскільки лише в 2015 році їй стало відомо, що заявлений у кримінальній справі її позов до банку взагалі не розглянутий. Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу не надходили.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем не надано жодних підтверджуючих документів щодо внесення сум на депозитні рахунки за вказаними позивачем договорами. Також суд зазначив про попуск позивачем строків позовної давності. Однак з таким висновком суду не можна погодитись, оскільки суд зробив його через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи слідує, що між АППБ «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк «Аваль» та ОСОБА_5 19 серпня 2005 року укладено договір № 72 на вклад «Аваль-Депозит» (короткостроковий без пролонгації), за яким позивач внесла на рахунок вкладу кошти в сумі 900 доларів США строком на 12 місяців, відсоткова ставка по вкладу 12% річних (а.с. 44,45).

19 серпня 2005 року між вказаними сторонами укладено договір № 73 на вклад «Аваль-Депозит» (короткостроковий без пролонгації), за яким позивач внесла на рахунок вкладу кошти в сумі 150 Євро строком на 12 місяців (а.с. 46,47).

19 серпня 2005 року між сторонами укладено договір № 74 на вклад «Аваль-Депозит» (короткостроковий без пролонгації), за яким позивач внесла на рахунок вкладу кошти в сумі 4000 гривень строком на 12 місяців (а.с. 48,49).

12 липня 2006 року між сторонами укладено договір № 97 на вклад «Аваль-Депозит» (короткостроковий без пролонгації), за яким позивач внесла на рахунок вкладу кошти в сумі 1240 доларів США строком на 12 місяців (а.с. 50,51).

13 липня 2006 року між сторонами укладено договір № 98 на вклад «Аваль-Депозит» (короткостроковий без пролонгації), за яким позивач внесла на рахунок вкладу кошти в сумі 11000 гривень строком на 12 місяців (а.с. 52,53).

07 липня 2007 року ОСОБА_5 звернулась до Херсонської обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» з заявами про видачу коштів з вказаних вкладів (а.с.54-58).

ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» листами від 28 вересня 2007 року № 14/1141 та 14/1140 повідомив ОСОБА_5, що по договору № 98 від 13.07.2005 року зараховано 8000 гривень, які повернуті банком, 3000 гривень на баланс банку не надходили; по договору № 97 зараховано 1080 дол.США, які повернені банком, разом з сумою відсотків, 70 дол.США на баланс банку не надходили. Банком рекомендовано ОСОБА_5 звернутись до органів прокуратури з заявою про розслідування даних фактів (а.с.60,61).

Згідно листа ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» без дати та номеру, наданого відповідачем до суду, банк повідомив ОСОБА_5, що за договорами № 72,73,74 від 19 серпня 2005 року рахунки на її імя не відкривались, кошти не вносилися. Банком рекомендовано ОСОБА_5 звернутись до органів прокуратури з заявою про розслідування даного факту (а.с.59).

Вироком Чаплинського районного суду Херсонської області від 12 березня 2012 року встановлено, що 19 серпня 2005 року ОСОБА_9 прийняла від ОСОБА_5 4000 гривень згідно договору № 74; 990 доларів США згідно договору № 72; 150 Євро згідно договору № 73 , однак ввірене їй чуже майно на рахунки не внесла, а умисно розтратила передавши їх у день отримання ОСОБА_8. З метою приховування вчиненого розкрадання коштів підробила документи - вказані договори, шляхом внесення в них завідомо неправдивих відомостей, вказані рахунки не відкрила.

Цим же вироком суду також встановлено, що ОСОБА_9 прийняла від ОСОБА_5 12 липня 2006 року 70 доларів США згідно договору № 97 від 12 липня 2006 року, та 13 липня 2006 року 3000 гривень однак будь-яких документів про прийняття коштів не видала, кошти на рахунки не внесла.

Згідно вироку Чаплинського районного суду Херсонської області від 12 березня 2012 року та ухвали апеляційного суду Херсонської області від 22 липня 2014 року ОСОБА_9 визнана винною у скоєнні злочинів передбачених ч.5 ст.191 КК України - заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовим становищем.

Вказаним вироком суду також встановлено, що ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» відшкодовано ОСОБА_10 кошти в сумі 8000 гривень та 1170 доларів США ( за договорами № 98, 97 відповідно). Під час розгляду справи апеляційним судом, сторонами визнано факт, що вказані у вироку кошти в «сумі 4000 гривень (150 Євро та 900 доларів США)» насправді не були сплачені банком, оскільки ним не визнавались, як такі що були зараховані на вклади.

Враховуючи вказані докази укладення договорів з відповідачем, враховуючи, що згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, є обов'язковим для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно вказав про відсутність доказів існування договірних відносин між позивачем та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», оскільки встановленими у вироку суду обставинами підтверджується факт укладання договорів та внесення вказаних вище коштів до банку позивачем.

Згідно із частиною першою 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові гроші вкладника передаються останнім у власність банку, а безготівкові гроші - в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов'язання за договором банківського вкладу, згідно з яким на боці вкладника з'являється право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати відсотків на неї, а на стороні банку - відповідний обов'язок. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено передачею коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов'язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника).

Вкладник має право вимоги до банку про повернення вкладу за договором банківського вкладу з урахуванням нарахованих процентів згідно умов укладеного договору та застосуванням наслідків, передбачених договором та законом, у разі порушення банком своїх зобов'язань за договором.

Так, згідно з частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вказана правова позиція викладена у Постанові судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 6 квітня 2016 року у справі № 6-352цс16, що розглядалась з аналогічних правовідносин.

Отже враховуючи наведене, колегія суддів вважає доведеним факт існування між сторонами зобов'язань за договорами банківських вкладів: № 72 від 19 серпня 2005 року в сумі 900 доларів США; № 73 від 19 серпня 2005 року в сумі 150 Євро; № 74 від 19 серпня 2005 року на суму 4000 гривень; № 97 від 12 липня 2006 року в сумі 1240 доларів; № 98 від 13 липня 2006 року - 11000 гривень, а тому рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення зазначених сум вкладів та відповідальності за порушення грошового зобов'язання підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення таких вимог.

Разом з тим, позивачем не доведено внесення сум за договорами № 72 від 19 серпня 2005 року в сумі 100 доларів США, № 73 від 19 серпня 2005 року в сумі 20 Євро, № 74 від 19 серпня 2005 року в сумі 5400 гривень, оскільки звертаючись до банку про повернення вкладів позивач не зазначала про внесення даних сум, не встановлено такі факти і вироком суду. Тому рішення суду першої інстанції у вказаній частині є правильним, і скасуванню не підлягає.

Також колегія суддів вважає, що висновок суду про пропуск позивачем строку позовної давності є помилковим, оскільки ОСОБА_5 в межах розгляду кримінальної справи по обвинуваченню працівників банку ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зверталась з цивільним позовом до ВАТ «Райффайнзен Банк Аваль» і лише після набрання вироком законної сили 22 липня 2014 року, яким було встановлено осіб, винних у розкраданні коштів та про те, що її позов не розглянуто, дізналась про порушення її прав.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_5 підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому інфляційні втрати нараховуються лише на зобов'язання виражене в національній валюті.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_5 07 липня 2007 року звернулась з заявами до Херсонської обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» про видачу коштів з вказаних вкладів. Період прострочення виконання зобов'язання на день ухвалення рішення становить 3214 днів.

Колегія суддів не бере до уваги заперечення представника відповідача, що зі змісту вказаних заяв слідує, що ОСОБА_5 звернулась для підтвердження наявності коштів на її рахунках та проведення переоформлення вкладів, виходячи з наступного.

З матеріалів справи слідує, що за договорами № 97 від 12.07.2006 року та № 98 від 13.07.2006 року, на яких були частково зараховані кошти, банком було повернуто вказані кошти разом з нарахованими відсотками. Виплати по вказаним рахункам були проведені банком на підставі заяв поданих ОСОБА_5 07 липня 2007 року. Отже слід рахувати, що у разі наявності коштів на рахунках і по іншим договорам банк здійснив би виплату на підставі вказаних заяв, оскільки вважав їх заявами про повернення коштів, тобто про вимогу до виконання зобов'язання за договором банківського вкладу.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що підлягають задоволенню наступні позовні вимоги.

За договором № 72 від 19 серпня 2005 року - 900 доларів США та 3% річних - 237,75 доларів США. Курс гривні до долара США за офіційним курсом НБУ на день ухвалення рішення становить 2513,3711, тому стягненню підлягає сума вкладу - 22617 гривень, 3% річних - 5974,65 гривень.

За договором № 73 від 19 серпня 2005 року - 150 Євро, 3% річних 39,62 Євро. Курс гривні до Євро за офіційним курсом НБУ на день ухвалення рішення становить 2806,9328, тому стягненню підлягає сума вкладу - 4209 гривень, 3% річних - 1111,73 гривень.

За договором № 74 від 19 серпня 2005 року - 4000 гривень, інфляційні збитки - 8342,46 гривень, 3% річних -1056,66 гривень.

За договором № 97 від 12 липня 2006 року - 70 доларів США, 3% річних - 18,49 доларів США. Курс гривні до долара США за офіційним курсом НБУ на день ухвалення рішення становить 2513,3711, тому стягненню підлягає сума вкладу - 1759,10 гривень, 3% річних - 463,13 гривень.

За договором № 98 від 13 липня 2006 року - 3000 гривень, інфляційні збитки - 6256,84 гривень, 3% річних - 792,49 гривень.

Відповідно до ст.88 ЦПК України у зв'язку із скасуванням рішення суду першої інстанції, та частковим задоволенням позову понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати підлягають відшкодуванню позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог за рахунок відповідача.

Враховуючи викладене, на підставі ст.ст.526, 625, 1052, 1058-1060 ЦК України, керуючись ст.303, п.2 ст. 307, п.2-4 ч.1 ст. 309, ст. 316 ЦПК України колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 06 квітня 2016 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення вкладів за договорами № 72 від 19 серпня 2005 року в сумі 100 доларів США, № 73 від 19 серпня 2005 року в сумі 20 Євро, № 74 від 19 серпня 2005 року в сумі 5400 гривень, та збитків через неналежне виконання зобов'язань за вказаними сумами залишити без змін.

В іншій частині вказане рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_5 вклади: за договором № 72 від 19 серпня 2005 року в сумі 22617 гривень, 3% річних - 5974,65 гривень; за договором № 73 від 19 серпня 2005 року - 4209 гривень, 3% річних - 1111,73 гривень; за договором № 74 від 19 серпня 2005 року - 4000 гривень, інфляційні збитки - 8342,46 гривень, 3% річних -1056,66 гривень; за договором № 97 від 12 липня 2006 року - 1759,10 гривень, 3% річних - 463,13 гривень; за договором № 98 від 13 липня 2006 року - 3000 гривень, інфляційні збитки - 6256,84 гривень, 3% річних - 792,49 гривень.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_5 судові витрати в сумі 969,87 гривень.

Рішення набирає законної сили з дня його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.В.Вейтас

Судді: І.В.Склярська

І.В.Цуканова