Справа № 357/9620/15-ц Головуючий у І інстанції Ярмола О. Я.
Провадження № 22-ц/780/1334/16 Доповідач у 2 інстанції Гуль В. В.
Категорія 4 23.02.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

23 лютого 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: Гуля В.В.,

суддів: Даценко Л.М., Касьяненко Л.І.,

при секретарі: Яруну Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину житлового будинку, -

в с т а н о в и л а:

у липні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом, посилаючись на те, що з 19.11.1958 року перебувала з ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на будинок АДРЕСА_1 який зареєстрований на померлого.

Відповідач є спадкоємцем всього майна спадкодавця за заповітом.

Заявою від 12.11.2014 року позивач у заяві в адресу Білоцерківської районної державної нотаріальної контори відмовилася від своєї обов'язкової частки на спадщину. При цьому у заяві також повідомила, що спадкове майно, що залишилося після смерті спадкодавця є його особистою власністю, тому вона не претендує на частку у спільній сумісній власності подружжя та відмовляється від отримання свідоцтва про право власності. Вказаний односторонній правочин в частині відмови від частки у спільній сумісній власності позивач просила визнати недійсним з підстав, передбачених ст. 229 ЦК України, оскільки вона помилилася щодо обставин, які мають істотне значення.

Додатковим рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 січня 2016 року визнано частково недійсним односторонній правочин, а саме заяву ОСОБА_3 про відмову від частки у спільній сумісній власності подружжя та про визнання спадкового майна особистою власністю померлого ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі відповідач просить додаткове рішення суду скасувати у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права і в задоволенні даної вимоги відмовити.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Згідно ч. 3 ст. 347 ЦК України передбачено, що у разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру. Відповідно до ст. 181, 182 цього Кодексу будинок є нерухомую річчу, право власності на яку підлягає державній реєстрації.

З матеріалів справи вбачається, що за життя спадкодавця будинок між подружжям поділений не був, відповідно державній реєстрації права власності за нею не зареєстровано. За таких обставин нотаріально посвідчена заява про відмову від права на спільну сумісну власність права власності на майно позивача не позбавила, оскільки вона не вчинили необхідних, передбачених ч. 3 ст. 347 ЦК України дій для цього.

Отже в цій частині дана заява не є належним правочином щодо відмови від права власності, в звязку з чим підстав для задоволення даної вимоги не має.

В частині відмови позивача у цій заяві від права на обов'язкову долю на прийняття спадщини правочин не оспорюється.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 січня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 в частині визнання частково недійсною відмови від спадщини - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді