Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №320/2664/15 Головуючий у 1 інстанції: Міщенко Т.М.
Провадження № 22-ц/778/1272/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Савченко О.В., суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 січня 2016 року у справі за позовом ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_5, треті особи: орган опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, відділ державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, Мелітопольський відділ управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, про виселення,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про виселення з квартири ОСОБА_4, малолітнього ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3 Свій позов обґрунтовує тим, що 25.01.2008р. між ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 5748997, згідно якого ОСОБА_4 отримав кредит у сумі 300 000 грн. У забезпечення виконання умов кредитного договору в іпотеку позивачу передано квартиру № 31 у буд. № 40 по бул. 30-річчя Перемоги у м. Мелітополі, яка належить на праві власності ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_4, про що між ними та ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» укладений договір іпотеки. У зв'язку з невиконанням умов кредитного договору позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 07.08.2012р. позов був задоволений. На виконання рішення суду видані виконавчі листи про звернення стягнення на предмет іпотеки, які пред'явлені на примусове виконання до ВДВС Мелітопольського МУЮ Запорізької області. У ході виконання встановлено, що у квартирі, на яку звернуто стягнення, зареєстрована малолітня дитина - ОСОБА_5, що унеможливлює її подальшу реалізацію на прилюдних торгах. Тому Банк в позові просив виселити відповідачів разом з неповнолітньою дитиною з іпотечної квартири без надання іншого житла та із зняттям з реєстраційного обліку.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 січня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ПАТ «Перший Український Міжнарод-

ний банк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, порушення

судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про виселення відповідачів.

Представник банку в судове засідання апеляційного суду не з»явився, будучи повідомленим належним чином про день, час та місце розгляду справи, але надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, у зв»язку з чим справу розглянуто у відсутності представника банку відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_6, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

Відповідно до укладеного договору № 5748997 від 25 січня 2008 року ОСОБА_4 отримав у ПАТ «Перший Український міжнародний банк» кредит у розмірі 300 000 грн. зі сплатою відсотків за користуванням кредитом в розмірі 11,99 % річних зі строком повернення кредиту до 25 січня 2015 року ( а.с. 4-11).

Для забезпечення виконання зобов»язання за вказаним кредитним договором між ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_7 був укладений іпотечний договір № 5991462 від 25.01.2008р., за яким іпотекодавець передала в іпотеку банку об»єкт нерухомості квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 66,5 кв. м.

Також 25 січня 2008 року для забезпечення виконання зобов`язань відповідача за кредитним договором № 5748997 від 25.01.2008р. між ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_4 укладено договір іпотеки № 5991724, згідно з умовами якого останні на добровільних засадах передали в іпотеку банку належний їм на праві власності об'єкт нерухомості, а саме: квартиру № 31 в будинку № 40 по бул. 30-річчя Перемоги в м. Мелітополі загальною площею 64,1 кв.м ( а.с. 12-14).

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07 серпня 2012 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 5748997 від 25 січня 2008 року в розмірі 467 509,06 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 5991724 квартиру № 31 в будинку № 40 по бул. 30-річчя Перемоги в м. Мелітополі, а також на предмет іпотеки за договором іпотеки № 5991462 квартиру АДРЕСА_2 ( а.с. 18-20).

На виконання вказаного рішення суду були видані виконавчі листи, за якими постановами державного виконавця від 19.07.2013р. ВП № 38894373, від 27.08.2013р. ВП № 39462818, від 27.08.2013р. ВП № 39462923 відкрито виконавче провадження ( а.с. 27-29).

У ході виконання судовим виконавцем було встановлено, що у квартирі № 31 в будинку № 40 по бул. 30-річчя Перемоги в м. Мелітополі, зареєстрована малолітня дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що унеможливлює реалізацію цієї квартири на прилюдних торгах.

Дійсно, згідно з довідкою ЖБК № 38 «Райдуга», у спірному іпотечному житловому приміщенні зареєстровані: ОСОБА_2, 1951р.н., ОСОБА_4, 1970р.н., ОСОБА_3, 1982р.н., а також неповнолітня дитина: ОСОБА_5, 29.02.2012р.н.

Відповідно до письмової вимоги № ZAP-61/65 від 27.01.2015р., ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3 повідомлено про необхідність у відповідності до ст. 40 Закону України «Про іпотеку» виселитись з предмету іпотеки ( а.с. 31).

Вказану вимогу відповідачі отримали 02.02.2015р., але не виконали її ( а.с. 32-33).

Оскільки відповідачі вимоги про виселення не виконали, Банк звернуся до суду з цим позовом про їх виселення разом з неповнолітньою дитиною без надання іншого житла.

Відмовляючи в задоволенні цього позову, суд першої інстанції виходив із того, що за положеннями ч. 2 ст. 109 ЖК України відповідачам, які виселяються з іпотечного житла, на яке звернуто стягнення, має надаватись інше постійне житло, оскільки квартира, що є предметом іпотеки, була придбана відповідачами не за кредитні кошти.

Колегія погоджується з такими висновками суду, оскільки під час апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції з дотриманням вимог ст.ст. 212-215 ЦПК України належно оцінив надані сторонами докази, виконав вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно з законом, вирішивши питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин і дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Судом першої інстанції для вирішення справи правильно застосовані наступні норми матеріального права.

Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст. 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина третя ст. 109 ЖК Української PCP регулює порядок виселення громадян.

За змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК Української PCP після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК Української PCP громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, ч. 2 ст. 109 ЖК Української PCP встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Відтак, результат аналізу зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення ст.40 цього Закону, так і норма ст.109 ЖК Української РСР.

Отже, за змістом вказаних вище норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв"язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

При вирішенні спірних правовідносин суд обґрунтовано врахував правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015р. № 6-39цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов»зковою для судів, та правильно застосував до спірних правовідносин правові норми, щодо яких прийнята ця правова позиція.

Таким чином, колегія вважає, що суд першої інстанції, правильно встановивши дійсні обставини справи, а саме, що квартира № 31 в будинку № 40 по бул. 30-річчя Перемоги в м. Мелітополі належить ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності № 647065 від 18.02.2004р., виданого виконавчим комітетом Мелітопольської міської ради, тобто придбана не за кредитні кошти, які взяті відповідачем за кредитним договором від 25.01.2008р., а також врахувавши, що Банк просить виселити відповідачів без надання іншого постійного житла, суд законно та обґрунтовано відмовив в задоволенні позову банку.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що саме суд першої інстанції мав встановити, до якого житла слід виселити відповідачів з іпотечної квартири, не заслуговують на увагу з огляду на те, що судом розглянуто спір у відповідності до ст. 11 ЦПК України в межах позовних вимог, за змістом яких позивач просить виселити відповідачів саме в такий спосіб, тобто без надання іншого постійного житла. А тому у суду не було повноважень виходити за межі підстав позову.

Зважаючи на викладене, колегія не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення суду, тому у відповідності до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню із залишенням без змін оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313,314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» відхилити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 січня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: