Справа № 202/9178/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/з а о ч н е/

23 лютого 2016 року Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі головуючого судді Марченко Н.Ю. за участю секретаря судового засідання Шишляннікова О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду, позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 15000 грн., а також а також три проценти річних від простроченої суми в розмірі 1290,82 грн. та інфляційне збільшення в розмірі 11730 грн., посилаючись на те, що 26 січня 2012 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого він передав відповідачу грошові кошти в сумі 15000 грн., а відповідач зобовязався повернути борг до 26 січня 2013 року, проте до теперішнього часу відповідач суму боргу йому не повернув.

Позивач у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся шляхом оголошення у пресі, заперечень проти позову не надав, у звязку з чим справу розглянуто на підставі наявних даних та доказів у відсутності відповідача в заочному порядку.

Суд, з'ясувавши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав:

Судом встановлено, що 26 січня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідно до якого ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 15000 грн., а останній зобов'язався повернути таку ж суму коштів до 26 січня 2013 року.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини 2 статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Позивачем на підтвердження укладення між ним та відповідачем договору позики представлений оригінал договору позики та розписка відповідача про отримання коштів у сумі 15000 грн.

За таких обставин, у суду не виникає сумнівів щодо дійсності зобов'язання відповідача перед позивачем.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Враховуючи, що відповідач свої зобов'язання перед позивачем не виконав, суму боргу позивачу не повернув, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти за договором позики в розмірі 15000 грн.

Крім того, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач зобовязався повернути грошові кошти до 26 січня 2013 року, але прострочив виконання зобов'язання, відповідач зобовязаний також сплатити позивачу три проценти річних від простроченої суми та інфляційне збільшення у межах заявлених позовних вимог за період з 27 січня 2013 року по 10 грудня 2015 року в розмірі 1290,82 грн. та 11730 грн. відповідно.

Згідно зі статтею 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору, понесені при зверненні до суду з цим позовом, у розмірі 487 грн. 20 коп.

Керуючись ст. ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 26 січня 2012 року в розмірі 15000 грн., три проценти річних у розмірі 1290,82 грн. та інфляційне збільшення 11730 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 487,20 грн., а всього 28508 (двадцять вісім тисяч п'ятсот вісім) грн. 02 коп.

Це заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська протягом 10 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Н.Ю. Марченко