Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.08.2016 Справа №607/5692/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого Дзюбича В.Л.,

з участю секретаря Григорусь О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі цивільну справу за позовом приватного підприємства «Наш дім» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по утриманню будинку та прибудинкової території, -

в с т а н о в и в:

Приватне підприємство «Наш дім» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по утриманню будинку та прибудинкової території в розмірі 4996,09 грн., з яких: 3539,88 грн. основного боргу та 1309,07 грн. втрати від інфляційних процесів, 147,14 грн. 3% річних. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачі, які мешкають за адресою: АДРЕСА_1, несвоєчасно оплачують послуги з утримання будинку та прибудинкової території, у звязку з чим утворилась заборгованість в розмірі 4996,09 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, а також понесені судові витрати.

Представник позивача в судове засідання не зявився, однак подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Вимоги позовної заяви підтримує в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 в судове засідання не зявилися з невідомої на те суду причини, хоча про день та час судового засідання повідомлялися належним чином.

Суд вважає, що відповідачі про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили, а тому відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу технічними засобами.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини.

Згідно рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №320 від 28 лютого 2011 року «Про передачу будинків» виконавчий комітет міської ради вирішив: комунальному житлово-експлуатаційному підприємству передати, а комунальному житлово-експлуатаційному підприємству «Житловик» прийняти на баланс обєкти житлового фонду, оформивши матеріали відповідно до чинного законодавства згідно додатку №1; … визнати комунальне житлово-експлуатаційне підприємство «Житловик» балансоутримувачем будинків згідно додатку №2; … комунальному житлово-експлуатаційному підприємству «Житловик» дозволити укласти з приватним підприємством «Наш дім» та дочірніми підприємствами «Наш дім 1», «Наш дім 2», «Наш дім 3» та приватним підприємством «Наша оселя» договори на виконання послуг з управління та утримання обєктів житлового фонду.

Відповідно до довідки №1627 від 20 квітня 2016 року, виданої ДП «Наш дім 3», ОСОБА_1, ОСОБА_2 зареєстровані і проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідачі є споживачами житлово-комунальних послуг, що надаються приватним підприємством «Наш дім».

Нарахування розміру оплати за утримання будинку та прибудинкової території приватне підприємство «Наш дім» здійснює на підставі рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №1603 від 28 вересня 2011 року, яким встановлено та погоджено тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затверджено структуру витрат в межах діючого тарифу за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затверджено періодичність та строки виконання робіт по наданню послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, встановлено та погоджено тарифи на послуги з вивезення та знешкодження твердих побутових відходів, встановлено тарифи та технічне обслуговування ліфтів тощо.

В силу ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки можуть виникати з актів цивільного законодавства. У випадках встановленими такими актами, цивільні права та обовязки виникають безпосередньо з актів органів держаної влади та органів місцевого самоврядування.

В судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачами у справі склались відносини, які регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого cамоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (ст.1, ч.2 ст.3, ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Позивач у цій справі є належним балансоутримувачем, а тому він має права, передбачені ч.1 ст.24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а саме: здійснювати функції утримання на балансі переданого йому за договором з власником майна та управляти їм чи передавати за договором повністю або частково функції управління управителю; визначати порядок утримання, експлуатації та ремонту майна; укладати договори на надання житлово-комунальних послуг; приймати рішення щодо використання коштів на виконання капітального та поточного ремонтів; здійснювати господарську діяльність у порядку, визначеному законом; звертатися до суду про звернення стягнення на майно осіб, які відмовляються оплачувати рахунки за споживання житлово-комунальних послуг або відшкодовувати завдані збитки майну, що перебуває в нього на балансі.

Згідно зі ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Пунктом 1 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст.20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Питання оплати житлово-комунальних послуг, у тому числі і щодо належного виконання відповідних зобовязань, житловим законодавством не регулюється.

Натомість, відповідно до ч.1 ст.1 ЦК України особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників, регулюються цивільним законодавством.

Приватним підприємством «Наш дім» заявлено позов про захист свого цивільного права шляхом солідарного стягненняіз ОСОБА_1, ОСОБА_2 заборгованості за надані житлово-комунальні послуги по утриманню будинку та прибудинкової території в розмірі 4996,09 грн.

За визначенням, наданим у ст.1 Закону, житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч.1 ст.4 зазначеного Закону законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Згідно з ч.2 ст.4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу.

Відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених ст.526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом ч.1 ст.901, ч.1 ст.903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено виключно цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

З урахуванням наведеного, беручи до уваги те, що відповідачі протягом тривалого часу користувалися послугами приватного підприємства «Наш дім» та від них не відмовлялася, суд прийшов до висновку, що правовідносини між сторонами існували протягом усього періоду надання житлово-комунальних послуг за який позивач просить стягнути заборгованість, а тому заявлені позовні вимоги є підставними та обґрунтованими.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом солідарного стягнення з відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 в користь приватного підприємства «Наш дім» суми боргу по оплаті за утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 4996,09 грн.

В силу ч.1 ст.88 ЦПК України, із відповідачів в користь позивача слід стягнути 689,60 грн. судового збору.

Керуючись ст.61, 88, 169, 209, 213-215, 217, 218 223-226, 232-233 ЦПК України, ст.ст.4, 11, 509, 526, 901, 903 ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (з наступними змінами і доповненнями), Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою КМУ №572 від 08.10.1992 року, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Стягнути солідарно із ОСОБА_1, ОСОБА_2 (проживають у ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь приватного підприємства «Наш дім» заборгованість по утриманню будинку та прибудинкової території в розмірі 4996 (чотири тисячі девятсот девяносто шість) грн. 09 коп.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь приватного підприємства «Наш дім» судовий збір в розмірі 344 грн. 50 коп.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь приватного підприємства «Наш дім» судовий збір в розмірі 344 грн. 50 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити рішення суду в загальному порядку. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Головуючий В. Дзюбич