Справа № 158/661/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Корецька В.В.
Провадження № 22-ц/773/1076/16 Категорія: 30 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Карпук А.К., Здрилюк О.І.,

секретар судового засідання Кирилюк О.О.,

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ДП «Ківерцівське лісове господарство» - Задорожного Ю.В.

представника відповідача ВВД ФСНВ У Ківерцівському районі Волинської області - Богдан В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Державного підприємства ( далі - ДП) «Ківерцівське лісове господарство», Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Ківерцівському районі Волинської області (далі - ВВД ФСНВ у Ківерцівському районі) про відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом за апеляційною скаргою відповідача Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Ківерцівському районі Волинської області на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 13 травня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 13 травня 2016 року позов в даній справі задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ДП «Ківерцівське лісове господарство» в користь ОСОБА_4 15000 грн. моральної шкоди завданої трудовим каліцтвом.

Стягнуто з ВВД ФСНВ у Ківерцівському районі Волинської області в користь ОСОБА_4 5000 грн. моральної шкоди.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині задоволених вимог до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Ківерцівському районі Волинської області, відповідач ВВД ФСНВ у Ківерцівському районі подало апеляційну скаргу, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення в цій частині скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в позові ОСОБА_4 до ВВД ФСНВ у Ківерцівському районі відмовити.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог до Державного підприємства «Ківерцівське лісове господарство» колегією суддів в апеляційному порядку не переглядається.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок отримання професійного захворювання позивачеві завдано маральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу ушкодження здоров'я, погіршення життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Позивачеві вперше стійка втрата професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва, встановлена висновком МСЕК у 2005 році, й з цього часу у нього виникло право на відшкодування моральної шкоди, що є підставою для задоволення позовних вимог саме до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Такі висновки суду є правильними і ґрунтуються на встановлених судом обставинах справи та нормах матеріального права.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що згідно записів трудової книжки 15.11.1995 року ОСОБА_4 був прийнятий на посаду столяра 4-го розряду ДП «Ківерцівське лісове господарство»( а.с.10-11).

Актом № 2 від 01.07.2005 року стверджується настання нещасного випадку при виконанні трудових обов'язків в ДП «Ківерцівське лісове господарство», відповідно до якого 29.06.2005 року о 10 год.30 хв. позивач приступив до роботи, залишалось доробити дві заготовки, одна з них заклинила в захисних зажимах. Робітник знімає захисні зажими і працював без захисту, в цей час обривається частина ножа і наносить травму. Місце де стався нещасний випадок , у акті називається як столярний цех, а причинами нещасного випадку вказано конструктивні недоліки, недосконалість, недостатня надійність засобів виробництва. ( а.с.3-6).

Згідно акту №3 від 07.12.2005 року про нещасний випадок в ДП «Ківерцівське лісове господарство», 02.12.2005 року о 15 год. 45 хв. В столярних цех зайшов слюсар і попросив зробити ручку до молотка. ОСОБА_4 знайшов заготовку і приступив до фугування. Зробивши більшу частину роботи, притискаючи заготовку лівою рукою до станка, а правою направляв ріжучий інструмент вириває заготовку, праву руку відкидає назад, а ліва рука попадає на ріжучий інструмент. Причинами нещасного випадку вказано не виконання вимог інструкції з ОП242 ( а.с.7-9).

Відповідно до виписок з акту огляду Луцької міжрайонної МСЕК про результати визначення ступеня витрати професійної працездатності у відсотках, потреб у наданні медичної та соціальної допомоги від 07.09.2005 року встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 5% відсотків довічно, внаслідок трудового каліцтва, яке сталось 29.06.2005 року та від 09.02.2006 року встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 15% довічно, внаслідок каліцтва, яке сталось 02.12.2005 року.( а.с.12-13).

Як вбачається з витягу протоколу засідання комісії з питань охорони праці від 29.07.2005 року ОСОБА_4 зменшено розмір одноразової допомоги на 5%( а.с.14-15).

Постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України № 390 від 03.10.2005 року ОСОБА_4 призначено одноразову допомогу вразі стійкої втрати працездатності на виробництві та щомісячну грошову в разі часткової чи повної втрати професійної працездатності в розмірі 21,80 грн. внаслідок нещасного випадку, що трапився 29.06.2005 року ( а.с.43-45).

Відповідно до ст. 23,1167 ЦК України, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних страждань, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Як наслідок моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо.

Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відмова потерпілого у праці на отримання грошової суми за моральну шкоду від Фонду соціального страхування від нещасних випадків залежно від ступеня втрати професійної працездатності має обмежувальний характер.

Встановлення Законом обов'язку Фонду соціального страхування від нещасних випадків відшкодування моральну шкоду є засобом реалізації потерпілим гарантованого державою усім застрахованим громадянам забезпечення прав у страхуванні від нещасних випадку на виробництві та професійного захворювання (ст.3 Закону «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань»).

Відповідно до ч.3 ст. 28 вказаного Закону ( в редакції Закону від 16.06.2005 року) за наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому провадиться страхова виплата за моральну шкоду.

Відповідно до ч.3 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань» ( в редакції Закону від 16.06.2005 року) моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом соціального страхування від нещасних випадків за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат. Сума страхової виплати за моральну (немайнову) шкоду визначається в судовому порядку. При цьому сума страхової виплати не може перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, незалежно від будь-яких інших страхових виплат.

Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватись за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 квітня 2012 року у справі №6-26цс12.

Згідно з положеннями частини 1 ст. 9 Закону України від 14 жовтня 1992 року «Про охорону праці» ( станом на вересень 2005 року), відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, потерпілі мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, за рахунок Фонду соцстраху у разі, якщо стійку втрату працездатності вперше встановлено у період із 01 квітня 2001 року по 31 грудня 2005 року.

Оскільки право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача в вересні 2005 року, відшкодування шкоди має бути здійснено на підставі чинного на той час законодавства, а саме на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві і профзахворювань, що призвели до втрати працездатності», в редакції станом на вересень 2005 року, за нормами якого обов'язок по відшкодуванню заподіяної працівникові моральної шкоди, отриманої внаслідок ушкодження його здоров'я за наявності факту заподіяння цієї шкоди, покладено на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Також відповідно до частини 1 та 2 ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акти цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують цивільну відповідальність особи.

З урахуванням вказаних положень на правовідносини сторін розповсюджується норма Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань», яка діяла в вересні 2005 року та передбачала обов'язок Фонду виплачувати потерпілого працівнику моральної шкоди за її наявності.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212ЦПК України), дійшов правильного висновку, що позивачу встановлена висновком МСЕК у 2005 році вперше стійка втрата професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва, а тому з цього часу у нього виникло право на відшкодування моральної шкоди саме Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Разом з тим, визначаючи розмір моральної шкоди в розмірі 5000 грн., суд враховуючи положення 23 ЦК України, виходив з засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи стан здоров'я позивача.

Доводи апеляційної скарги про необхідність підтвердження факту заподіяння моральної шкоди відповідним висновком медичних органів є безпідставними та необґрунтованими, оскільки ЗУ «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань» не передбачено необхідність зазначення у висновку МСЕК факту наявності моральної шкоди.

Необґрунтованими також є покликання в апеляційній скарзі на ту обставину, що причиною нещасного випадку, який трапився з ОСОБА_4 є виключно вина останнього та роботодавця, а відтак відсутні правові підстави для покладення обов'язку по відшкодуванню моральної шкоди на Фонд. Чинний на час виникнення у ОСОБА_4 права на відшкодування шкоди ЗУ «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань» не встановлював обов'язку доведення вини Фонду у нещасному випадку на виробництві для відшкодування таким моральної шкоди .

Посилання апелянта на частину 8 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», який набрав чинність з 01.01.2015 року, за змістом якої відшкодування моральної шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України, не заслуговує на увагу, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до суб'єктивного тлумачення норм права.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права (п. 2 Постанов, Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009, № 14 "Про судове рішення у цивільній справі").

За змістом статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

З врахуванням викладеного суд першої інстанції у повній мірі забезпечив права ОСОБА_4 гарантовані йому Конституцією України, з врахуванням норм права, які регулюють дані правовідносини.

Висновки суду ґрунтуються на повно і всебічно з'ясованих обставинах справи, перевірених належними доказами, на які є покликання в рішенні суду і яким суд дав правильну юридичну оцінку.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на законність ухваленого ним рішення, яке постановлено з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Ківерцівському районі Волинської області відхилити.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 13 травня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді :