Єдиний унікальний номер 243/691/16-ц
Номер провадження 2/243/707/2016
РІШЕННЯ

Іменем України

29 лютого 2016 року Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Носовської Л.О.

при секретареві Воліковій О.О.,

за участі позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Словянська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Святогірської міської ради, про встановлення факту, що має юридичне значення , та визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

29 січня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до Святогірської міської ради, про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності в порядку спадкування.

Позов мотивує тим, що 10 січня 2015 року у м. Святогірську за місцем свого проживання померла ОСОБА_3 Після її смерті залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку №30 по вул. Островського м. Святогірська та земельної ділянки за цією ж адресою. Інших спадкоємців, окрім позивача, після смерті ОСОБА_3 немає. Позивачка є єдиною спадкоємицею четвертої черги після смерті ОСОБА_3, тому що проживала з останньою однією сімєю з 02 лютого 2009 року, вони вели спільне господарство , мали спільний бюджет, робили спільні покупки , ремонт будинку, мали взаємні права та обовязки. З 2001 року позивач працює медичною сестрою дільничного терапевта у поліклінічному відділенні Святогірської міської лікарні. Спадкодавець проживала на дільниці, яку обслуговував лікар позивачки. ОСОБА_3 постійно жалілась, що є одинокою особою, потребує постійного догляду та первісної медичної допомоги. Оскільки позивачка також є одинокою особою, ОСОБА_3 запропонувала їй оселитися у неї , разом проживати і здійснювати за нею догляд. ОСОБА_3 також казала , що зробить на позивачку заповіт, щоб після її смерті будинок та земельна ділянка залишилися позивачці. Позивачка погодилась. З 02 лютого 2009 року позивачка постійно мешкає в будинку ОСОБА_3 однією сімєю , і вважала , що остання склала на її імя заповіт. Після смерті ОСОБА_3 позивачка звернулась до нотаріальної контори, де з,ясувалося, що спадкодавець заповіту не залишила, і нотаріус відмовив в оформленні спадщини. В звязку з викладеним позивачка змушена звернутися до суду. Просила встановити факт проживання однією сімєю з ОСОБА_3 з 02 лютого 2009 року по день її смерті, 10 січня 2015 року, визнати за собою право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно.

Позивач та її представник в судовому засіданні просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача - Святогірської міської ради в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Заперечень проти позову не надав, просив розглянути справу на розсуд суду.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача з урахуванням наданих суду доказів.

Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника , свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

За правилами ст. 234 ЦПК України, в порядку цивільного судочинства розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до змісту розяснень, що містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду з вимогою про встановлення фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Згідно до п.1 ст.256 ЦПК України суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, тощо.

Як зазначено в статтях 1216, 1217 та 1220 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) та здійснюється за заповітом, або за законом та відкривається внаслідок смерті цієї особи.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Позивач ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої ОСОБА_3 як спадкоємець згідно ст.1264 ЦК України. Однак, нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, через відсутність доказів, які підтверджують родинні та інші відносини зі спадкодавцем та було рекомендовано звернутись до суду.

Згідно до ст..1264 ГК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як п,ять років до часу відкриття спадщини.

У судовому засіданні встановлено, що 10 січня 2015 року у місті Святогірську померла ОСОБА_3, про що виконавчим комітетом Святогірської міської ради 12 січня 2015 року було складено відповідний актовий запис за № 2, та видано свідоцтво про смерть ОСОБА_3 за серією І-НО №811462.

Згідно відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 10.02.2016 року право власності на житловий будинок, розташований в м. Святогірську по вул. Островського, 30, зареєстроване за ОСОБА_3

Відповідно до довідки Відділу Держземагентства у м. Словянську Донецької області від 23.03.2015 року станом на 01.01.2013 року право приватної власності на землю за адресою: м. Святогірськ, вул. Островського, 30, зареєстроване за ОСОБА_3 згідно рішення виконкому 31.03.1999 року за №22.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 мешкала разом з ОСОБА_3 з 02 лютого 2009 року по 10 січня 2015 року за адресою: м. Святогірськ, вул. Островського, 30, що підтверджується актом обстеження житлово-матеріальних умов від 12.02.2015 року, складеного депутатом Святогірської міської ради ОСОБА_4

Свідок, ОСОБА_5, свекор позивачки, пояснив, що син одружився в 1992 році,потім шлюб розірвали , а в 2010 році син помер. Позивач мешкала в сел. Дробишево, а потім переїхала до ОСОБА_3 в Святогірськ, де працювала в лікарні. Невістка з померлою жили однією родиною, вона доглядала тьотю ОСОБА_3. Свідок на прохання позивачки, та за її гроші , купував і привозив їм фарбу, цеглу, ремонтував пічку, вони також фарбували двері, вікна, копали город. Вони разом харчувалися, невістка приносила продукти, готувала. Свідок був присутній на похоронах, ховала позивачка. Родичів у бабусі не було, вона казала , що зробить заповіт на позивачку. Позивач жила постійно разом з нею, їздили в Дробишево до батьків невістки і поверталися назад. Бабуся казала, що не збирається помирати, сама сходить до міськради переоформити будинок на позивачку, оскільки бачила в ній дочку, та несподівано вночі померла.

Свідок, ОСОБА_6, повідомила, що позивачка за місцем реєстрації в комунальній квартирі АДРЕСА_1 не живе, має заборгованість з оплати комунальних послуг.

Свідок, ОСОБА_4 пояснив , що знає позивачку як медсестру. З 2010 по 2015 рік він був депутатом міської ради. В його дільницю входила вулиця Островського, де мешкала ОСОБА_3, яка була подругою його матері , від якої йому стало відомо, що з 2009 року разом з ОСОБА_3 мешкала дівчина позивачка, з якою вони жили однією сімєю, вели спільне господарство. ОСОБА_3 була дуже задоволена відношенням до нею з боку ОСОБА_5 , казала , що вона їй як донька. Коли свідок в якості депутата обходив мешканців, то з будинку ОСОБА_3 вийшла позивачка, повідомила, що мешкає разом з бабусею . Також спілкувався з позивачкою за місцем проживання, коли розносив повідомлення про субсидію, повідомляв про покупку дров, взнавав про потреби виборців. У ОСОБА_3 були кози, випасала їх позивачка. Також вона купувала продукти, готувала їжу. Бабуся казала, що всім займається ОСОБА_1. У неї своїх дітей не було, тому своє майно вона планувала залишити позивачці,яка її поховала.

Свідок ОСОБА_7, яка мешкає в селі Дробишево, повідомила, що позивачка мешкає в Святогірську біля шести років, давала свідку гроші на сіно, яке вона їм привозила для кіз. Бабуся казала, що їй добре жити з позивачкою , бо ОСОБА_7 їй як дочка і вона склала на ОСОБА_7 заповіт. Родичів у бабусі не було, ховала її ОСОБА_7 сама.

Свідок, ОСОБА_8, мешканка м. Святогірська, повідомила, що знала померлу як подругу свекрухи. ОСОБА_3 розповідала свідку, що сама просила ОСОБА_7 переїхати до неї жити в 2009 році. Казала, що збирали гроші на дрова, тримали кіз. Світлана в неї жила як дочка, померла хотіла переписати на неї будинок, та вмирати не збиралася.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належний їй будинок №30 по вулиці Островського м. Святогірська та земельну ділянку за цією ж адресою.

Аналізуючи всі надані докази в їх сукупності , суд вважає встановленим, що позивач з 2 лютого 2009 року по день смерті - 10 січня 2015 року ОСОБА_3, мешкала разом з останньою однією сімєю, що дає підстави суду для задоволення позову у цій частині.

Вимога позивача про визнання права власності в порядку спадкування за законом не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено , що інші спадкоємці після смерті ОСОБА_3 відсутні , спор про право відсутній.

Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України 2003 року, законами України "Про нотаріат", "Про міжнародне приватне право", іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права.

При розгляді справ про спадкування суд має встановити місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України.

Обставини, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 179 Цивільного процесуального кодексу України) у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Окрім того, в матеріалах справи обовязково має бути обґрунтована постанова про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії.

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Отже, у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові.

Главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику в справах про спадкування" (далі - ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7).

Відповідно до п. 2 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

З постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.07.2015 року вбачається, що у ОСОБА_1 немає підтвердження факту проживання однією сім,єю з померлою, і їй розяснено, що для встановлення цього факту їй необхідно звернутися до суду.

Таким чином, вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом є передчасними, оскільки нотаріусом вони не оспорюються, тому жодних прав позивача в цій частині порушено не було.

Керуючись ст. 10,11,60, 212-215, 234, 256 ,259 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Святогірської міської ради, про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності в порядку спадкування задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сімєю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 2 лютого 2009 року по 10 січня 2015 року - день смерті ОСОБА_3.

В задоволенні інших заявлених позовних вимог відмовити .

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти дні з дня отримання копії цього рішення

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Апеляційним судом.

Суддя Л.О. Носовська