Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.

за участі секретаря Локоткова І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення плати за користування автомобілем, пені за прострочку платежу та матеріальної шкоди,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 відповідно поданого позову та заяви зі зменшеним розміром заявлених вимог просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість з платежів за користування автобусом у розмірі 6 040,80 грн., пеню за прострочення платежів в сумі 2 449 грн. 50 коп., матеріальну шкоду заподіяну пошкодженням автобуса у розмірі 23 706 грн. 89 коп., витрати по оплаті вартості експертного автотоварознавчого дослідження в сумі 500 грн. та судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Вимоги мотивує тим, що 21.08.2015 року між ним та відповідачем було укладено договір позички належного йому на праві власності автобуса марки «Мерседес Бенц», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, відповідно до якого того ж дня, 21 серпня 2015 р. згідно акту прийому-передачі автобус було передано у користування відповідачу в справному стані, укомплектованим, без будь-яких пошкоджень.

Відповідно до п. 2.1.3 договору за користування автобусом ОСОБА_2 зобов'язана була сплачувати йому щомісячно по 7 000 грн. не пізніше останнього дня поточного місяця, тобто, місяця, за який здійснюється платіж. У разі прострочення відповідач зобов'язана сплатити пеню в розмірі 1% суми заборгованості за кожен день прострочення.

Згідно до п. 2.1.2 договору відповідач зобов'язалася нести витрати з підтримання автобуса в належному технічному стані, в тому числі з купівлею і заміною за власний рахунок необхідних вузлів і деталей, а також за власний рахунок здійснювати ремонт автобуса у разі його пошкодження.

Проте ОСОБА_2 порушила умови договору і вимоги ч. 1 ст. 530 ЦК України щодо строку виконання зобов'язання та не сплачувала йому за користування автобусом, у зв'язку з чим на підставі п. 2.4.1 договір було розірвано 01 листопада 2015 р. і в той же день згідно акта прийому - передачі відповідач повернула йому автобус.

При прийомі-передачі було виявлено, що автобус пошкоджений, а саме: розбите лобове скло, яке непридатне до подальшого використання, та повністю зношені протектори чотирьох шин, які також непридатні до подальшого використання. Добровільно усунути за власний рахунок несправності і сплатити заборгованість по оплаті за користування автобусом відповідач відмовилась.

Внаслідок невиконання умов договору відповідач заборгувала та зобов'язана йому сплатити за десять днів серпня 2330 грн., за вересень і жовтень по 7 000 грн., а загалом - 16 330 грн.

Також відповідач зобов'язана сплатити пеню за прострочення виконання плати за користування автобусом за період з 1 по 15 листопада 2015 року у розмірі 2 449 грн. 50 коп.

Згідно висновку експертного товарознавчого дослідження від 11.11.2015р. № 189 розмір матеріальної шкоди, завданої йому внаслідок пошкодження автобуса при експлуатації відповідачем становить 23 706,89 грн.

Також з відповідача підлягають до стягнення судові витрати, а саме: 500 грн. вартість експертного товарознавчого дослідження згідно квитанції і акта виконаних робіт від 11.11.2015 р. та судовий збір у розмірі 551,20 грн.

В судовому засіданні позивач підтримав позов зі зменшеним розміром заявлених вимог у частині нарахованої пені та викладені у заяві обставини.

Відповідач в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні повних вимог, пояснила, що договір з позивачем вона підписувала, за користування автобусом не сплачувала, проте розмір заявлених вимог щодо відшкодування шкоди безпідставний, так як після передачі автобусу ОСОБА_1 ще два дні транспортний засіб працював на маршруті та тільки після цього вже була проведена експертиза, до того ж при проведенні оцінки заподіяної шкоди вона не була присутня за станом здоров'я, на той час у неї був гіпертонічний криз; автобус в оренду вона отримувала у такому ж стані, як і передавала, за виключенням розбитого скла; при укладенні договору з позивачем домовлялися про те, що за оренду за серпень 2015 року вона не платитиме. До укладення нею договору з ОСОБА_1 у останнього цей же автобус брав у користування її чоловік по розпискам.

Допитаний свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні засвідчив, що він є чоловіком відповідача, у позивача спочатку він брав в оренду пасажирський автобус «Мерседес Бенц», реєстраційний номер НОМЕР_1, робив він на цьому автобусі водієм з вересня 2014 року по 01.11.2015 р. Затрати на автобус перевищували прибутки, тому він домовився з ОСОБА_1 про розірвання договору, після чого його дружина підписала новий договір. Автобус часто ламався, тому його повернули, так як ремонтували за свої кошти ще й платили за користування автобусом. З позивачем намагалися домовитися про відстрочку оплати коштів. При передачі автобуса ОСОБА_1 покришки були у придатному до експлуатації стані, інакше б до роботи у подальшому транспортний засіб не допустили, однак він ще їздив на маршруті.

Суд, вислухавши позивача, відповідача, свідка, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 21.08.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позички транспортного засобу, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу у користування транспортний засіб: автобус марки «Мерседес Бенц», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (надалі по тексту - договір, а.с. 2, 2 зв.).

Позивач є власником вказаного автобусу, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 19).

Відповідно п. 1.2 договору, строк на який передається об'єкт позички (транспортний засіб), становить три роки, користувач зобов'язується повернути об'єкт позички позикодавцеві після закінчення вказаного строку в належному справному стані з у рахуванням нормального зносу.

Згідно п. 2.1. договору, користувач зобов'язується самостійно нести витрати з підтримання об'єкта позички в належному технічному стані, в т.ч. з купівлею і заміною за власний рахунок необхідних вузлів і деталей. У випадку пошкодження автобуса, в т.ч. внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, здійснювати ремонт автобуса за власний рахунок.

На виконання умов договору 21 серпня 2015 року позивач передав у користування відповідачу автобус «Мерседес Бенц», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, про що сторонами складений та підписаний акт прийому-передачі транспортного засобу у якому зазначено про те, що користувач прийняв автобус у справному технічному стані, придатному для експлуатації, вказано перелік комплектації, опис стану, пробіг транспортного засобу, передачу документів (а.с. 3).

Факт укладення з позивачем вищевказаного договору відповідачем визнано та не оспорюється.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна умов договору не допускається.

Згідно п. 2.1.3 договору відповідач зобов'язувалася сплачувати позичкодавцеві за користування автобусом щомісячно по 7 000 грн. та у випадку прострочення щомісячного платежу сплачувати позивачу пеню в розмірі 1% від заборгованої суми за кожен день прострочення.

Договір між сторонами було розірвано та 01 листопада 2015 року (а.с. 4).

Внаслідок невиконання умов договору відповідач заборгувала та зобов'язана позивачу сплатити за користування автобусом кошти за десять днів серпня 2015 р. в сумі 2 258,10 грн. (7000 грн. - щомісячна оплата : 31 день х 10 днів; - що становить за 1 календарний день - 225 грн. 81 коп.); за вересень та жовтень по 7 000 грн., а загалом 16 258 грн. 10 коп., що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 При цьому позивач у цій частині вимог просить стягнути суму 16 330 грн., тому ці вимоги підлягають задоволенню частково.

Також відповідач зобов'язана позивачу сплатити пеню за прострочення сплати коштів за користування автобусом, що передбачено умовами договору.

Позивач за зменшеними вимогами просить стягнути пеню за період з 1 по 15 листопада 2015 року в сумі 2 449,50 грн.

Проте, враховуючи загальну суму боргу, яка складає у розмірі 16 258,10 грн. розмір пені (1% за 15 календарних днів) становить в сумі 2 438 грн. 72 коп.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

ОСОБА_2 було повернуто ОСОБА_1 транспортний засіб Мерседес-Бенц, н.з. НОМЕР_1, 01 листопада 2015 року, про що складено і підписано сторонами відповідний акт передачі-приймання від 01.11.2015 року, у якому зазначено про те, що автобус справний і придатний до подальшої експлуатації, за виключенням лобового (вітрового) скла, яке має тріщину з боку пасажирського сидіння і згідно вимог ДАІ не придатне до подальшого використання, автошини літні 225/70 R на чотирьох колесах повністю зношені і не підлягають до подальшої експлуатації (а.с. 4).

Відповідно до ч. 1 ст. 801ЦК України, наймач зобов'язаний підтримувати транспортний засіб у належному технічному стані.

Згідно ст. 803 ЦК України, наймач зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані у зв'язку із втратою або пошкодження транспортного засобу, якщо він не доведе, що це сталося не з його вини.

Позивачем по справі було проведено автотоварознавче дослідження, висновок за яким складений ФОП СПД ОСОБА_4 від 11.11.2015 р. за № 189, у якому зазначено про те, що вартість матеріального збитку, завданого власнику MB Sprinter 313CDi, реєстраційний номер № НОМЕР_1, від пошкоджень отриманих внаслідок експлуатації становить 23 706 грн. 89 коп. (а.с. 7-18).

Як зазначено вище, у акті передачі-приймання транспортного засобу від 01.11.2015 року вказано про те, що при передачі автобуса відповідачем позивачу мало місце пошкодження вітрового скла та повна зношеність чотирьох коліс, які не придатні для подальшого використання та експлуатації.

При цьому відповідно до актів і пояснень сторін по справі, автобус перебував у користуванні відповідача з 21.08.2015 року по 01.11.2015 року.

Суд не має підстав сумніватися у фізичному зношенні покришок коліс за вказаний період, однак користування автобусом протягом двох місяців та 10 днів унеможливлює повне зношення придатних до експлуатації шин автомобіля, а часткове і необхідне зношення гуми є належним проявом користування транспортним засобом, що передбачено договором.

У зв'язку з цим суд вважає, що у частині заявлених вимог про стягнення заподіяних позивачу збитків у розмірі визначеному відповідно складеного висновку спеціаліста, що, включає, як покришки коліс, так і інші деталі та роботи, згідно складеного спеціалістом протоколу огляду транспортного засобу та ремонтної калькуляції вартості робіт, у тому числі ходову і гальмівну систему, слід відмовити, оскільки доказів щодо понад звичайного зношення вказаних деталей під час користування автобусом відповідачем, за що остання зобов'язана сплатити кошти, за спірний період суду не надано.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи зазначений висновок автотоварознавчого дослідження, вартість вітрового скла становить 2 423 грн. (а.с. 15). У спростування вказаної вартості автомобільного скла будь-яких доказів суду відповідачем не надано та про такі не заявлено, у зв'язку з чим суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню у відшкодування заподіяної шкоди під час користування автобусом ціну вітрового скла 2 423 грн. Разом з тим, з огляду на оформлення спеціалістом калькуляції та розрахунку матеріального збитку не убачається за можливе виявити та виокремити які саме додаткові витратні матеріали і пов'язані з цим роботи необхідно провести для заміни пошкодженого скла.

Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Позивачем за проведення автотоварознавчого дослідження сплачено кошти в сумі 500 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру від 11.11.2015 року, яку також слід стягнути з відповідача (а.с. 18).

В порядку ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача суд присуджує понесені останнім судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп. (квитанція - а.с 22).

Керуючись ст. ст. 22, 525, 526, 530, 549, 610, 798, 803, 804 ЦК України, ст. ст. 11, 57-60, 64, 88, 212-215, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення плати за користування автомобілем, пені за прострочку платежу та матеріальної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за користування автомобілем кошти в сумі 16 258 грн. 10 коп., пеню в розмірі 2 438 грн. 72 коп., майнову шкоду завдану пошкодженням транспортного засобу в сумі 2 423 грн., оплату проведеного автотоварознавчого дослідження в сумі 500 грн. та судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп., а всього суму 22 171 (двадцять дві тисячі сто сімдесят одна) грн. 02 коп.

В решті заявлених вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя