Ухвала

іменем україни

07 вересня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Фаловська І.М., розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Іванівського районного суду Одеської області від 26 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 06 червня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 26 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 06 червня 2016 року, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»заборгованість за кредитним договором на загальну суму 13361,21 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просив скасувати вказані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Судами встановлено, що 15 серпня 2013 року сторони уклали кредитний договір, відповідно до якого відповідачу було надано кредит в розмірі 10681,21 грн. зі сплатою відсоткової ставки за користування кредитом в розмірі 0,12 відсотків річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Внаслідок невиконання відповідачем грошового зобов'язання за кредитним договором, утворилась заборгованість в розмірі 13361,21 грн., а саме: 9231,63 грн. - основний борг, 08,75 грн. - проценти, 1702,42 грн. - пеня, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 612,44 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, враховуючи вказані норми закону, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності і надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вірно виходив із того, що позивач на підставі договору кредиту отримав кредитні кошти та зобов'язався належним чином виконувати умови цього договору, тому повинен сплатити заборгованість, що утворилась наслідок порушення грошового зобов'язання. Крім того, апеляційний суд вірно зазначив, що факт відсутності підпису під самими Умовами і правилами надання банківських послугне може бути підставою для відмови в позовних вимогах, оскільки в самій заяві відповідач підтвердила надання їй повної інформації про умови кредитування, а факт отримання коштів позичальником також підтверджується заявою останньої та частковим погашенням кредиту в розмірі 45803 грн. 18 лютого 2014 року. Враховуючи, що останній платіж відповідачем внесено 25 липня 2014 року, апеляційний суд дійшов вірного висновку, що строк позовної давності позивачем не пропущено.

Таким чином, місцевий суд всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про задоволення позову. Крім того, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Оскаржувані судові рішення є законними, обґрунтованими та справедливими.

Таким чином, зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень не вбачається порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження в справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою на рішення Іванівського районного суду Одеської області від 26 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 06 червня 2016 року.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ І.М.Фаловська