Справа № 455/1060/16-ц
Провадження № 6/455/10/2016
УХВАЛА

08 вересня 2016 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області

в складі головуючої - судді Ніточко Л.Й.,

при секретарі - Сенеті Г.Н.,

з участю заступника начальника Старосамбірського районного відділу державної виконавчої служби - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду залі судових засідань, подання в.о. начальника відділу Старосамбірського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області (надалі - Старосамбірський РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області) про вирішення питання щодо обмеження виїзду за кордон громадянина України, який має невиконані зобовязання, покладені на нього рішенням суду, відносно громадянина ОСОБА_2,

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся в суд із поданням про вирішення питання щодо обмеження виїзду за кордон громадянина України, який має невиконані зобовязання, покладені на нього рішенням суду, відносно громадянина ОСОБА_2.

В обґрунтування подання заявник зазначає, що в провадженні Старосамбірського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області знаходиться виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-1127, виданого 03.06.2010 року Шевченківським районним судом м.Львова, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі по 750 гривень, щомісячно, яка підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з 03.02.2010 року і до досягнення дитиною повноліття.

Даний виконавчий лист надійшов на виконання до ВДВС Старосамбірського РУЮ 06.12.2010 року з Шевченківського ВДВС Львівського міського управління юстиції для виконання по територіальності, оскільки боржник проживає за адресою с.Бачина Старосамбірського району.

Боржник ОСОБА_2 добровільно рішення Шевченківського районного суду м.Львова не виконує, кошти на утримання дитини щомісячно не оплачує, від оплати аліментів злісно ухиляється. На виклики відділу і письмові попередження по оплаті боргу по аліментах не реагує. Заборгованість по виконавчому листу станом на 27.12.2015 року становить 42000,00 гривень та залишається непогашеною, заходів щодо її погашення боржником не вжито.

В процесі здійснення виконавчих дій здійснено заходи щодо розшуку майна боржника, що належить йому на праві власності, а також джерел доходів. Згідно відповідей на запити в реєструючі органи встановлено, що у боржника відсутнє нерухоме та рухоме майно, на яке можна звернути стягнення в рахунок погашення боргу. Інформація про джерела доходів відсутня, на обліку в ПФ України не числиться, та не перебуває на обліку у Старосамбірському районному центрі зайнятості. На все майно боржника 22.01.2016 року повторно накладено арешт.

06.04.2016 року на адресу ВДВС Старосамбірського РУЮ надійшло клопотання представника стягувача ОСОБА_5 про вжиття заходів тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України. В даному клопотанні повідомлено про можливий перетин кордону України боржником, що в свою чергу буде мати наслідком неможливість або ускладнення виконання судового рішення.

ОСОБА_2 зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2 та документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії ЕR №383020, виданий 28.03.2014 року органом 4637.

02.06.2016 року на адресу боржника надіслано попередження про відповідальність за невиконання рішення суду на ухилення від сплати аліментів, а також попереджено про подальше скерування до суду подання про обмеження у праві виїзду за межі України. На даний час боржником проігноровано законні вимоги державного виконавця, не вжито заходів щодо погашення заборгованості та не надано будь-яких пояснень щодо причин невиконання рішення суду, що свідчить про ухилення боржника від виконання рішення суду.

Просить вирішити питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, індивідуальний податковий номер НОМЕР_1, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_4, шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобов'язань, покладених на нього рішенням суду.

У судовому засіданні заступник начальника Старосамбірський РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_1 подання підтримав та суду пояснив, що по даному виконавчому провадженні ним були вжиті всі заходи по виконанню виконавчих дій, проте не зміг подати докази про те, що боржник обізнаний з наявністю відкритого виконавчого провадження та строками його добровільного виконання, однак зазначив, що боржник знав про те, що є відкрите провадження, як доказ цього подав копії заяви ОСОБА_6, якими він просив долучити до справи №2-1127 квитанцію про сплату аліментів в користь стягувачки на виконання рішення суду в сумі 768 гривень та надати йому розрахунок коштів проплати аліментів на його дитину.

Розглянувши подання, долучені до нього документи, заслухавши пояснення заступника начальника відділу, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров»я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об»єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров»я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» № 3857-ХІІ громадянинові може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта або громадянинові, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, або він ухиляється від виконання зобов'язань покладених на нього судовим рішенням.

Відповідно до п. 8 ст. 19 Закону України «Про державну прикордонну службу України» на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладається запобігання та недопущення в'їзду в Україну або виїзду з України осіб, яким згідно із законодавством не дозволяється в'їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу». Відповідно до ст.11 цього ж Закону державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень неупереджено, своєчасно, в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 18 ч.3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV передбачено, що у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, державний виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням. Тобто, зазначене звернення здійснюється в межах повноважень державного виконавця як посадової особи органу державної влади.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

З матеріалів, які долучені до подання, відомо, що 06.12.2010 року з Шевченківського ВДВС Львівського міського управління юстиції до ВДВС Старосамбірського районного управління юстиції надіслано постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 26.11.2010 року, винесену у звязку з направленням за належністю виконавчого документа - виконавчий лист №2-1127 від 03.06.2010 року, виданий Шевченківським районним судом м.Львова(а.с.4). 09.12.2010 року заступником начальника відділу ОСОБА_1 09.12.2010 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№23146506 по виконанні виконавчого листа №2-1127, виданого 03.06.2010 року Шевченківським районним судом м.Львова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі по 750 гривень, щомісячно, яка підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з 03.02.2010 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.7).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України «ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-ХІІ та у п. 18 ч. З ст. 11 Закону № 606-XIV, позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання».

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак, воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, на який вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Питання щодо обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України порушується за наявності доказів ухилення від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням.

В судовому засіданні державний виконавець пояснив, що він неодноразово надсилав повідомлення про виклик ОСОБА_2 у виконавчу службу, однак, доказів, які б свідчили, що такі виклики боржник отримав, суду не зміг подати.

Більше того, в матеріалах справи відсутні докази про те, що боржник обізнаний з відкриттям виконавчого провадження та строком на добровільне виконання. З подання вбачається що вказана постанова була надіслана боржнику, проте підтвердження даного факту, а саме: рекомендованого повідомлення про вручення державним виконавцем суду не представлено. Про будь-які дії державного виконавця, які б свідчили про спрямування ним роботи на розшук боржника, в суді також таких доказів не було здобуто.

Крім того, в матеріалах справи є докази, що державним виконавцем вживались заходи щодо встановлення майна, грошових коштів, доходів тощо боржника, на яке можна було б звернути стягнення(а.с.15-20, 26-28), однак такого не встановлено. Навпаки, подані документи державним виконавцем можуть свідчити про неможливість боржником виконання зобов'язання, але ніяк не можуть свідчити про навмисне чи інше свідоме невиконання ним зазначених обов'язків.

Отже, державним виконавцем не надано жодних документів, які б свідчили, що боржник свідомо та умисно ухиляється від виконання рішення суду, при цьому, маючи змогу виконати зобов'язання, але не робить цього з неповажних причин.

Саме посилання на наявність боргу за виконуваним судовим рішенням не свідчить про ухилення боржника від виконання зобов'язання і не може бути підставою для обмеження у праві виїзду за межі України.

За таких обставин, вжиття обраного державним виконавцем обмеження на даний час не є єдиним можливим та необхідним способом забезпечення примусового виконання боржником вищезазначеного виконавчого документа, а тому суд приходить до висновку, що подання необґрунтоване, та відповідно не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ч. 1 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", ст.2, п. 18 ч.3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», ч.2 ст.10, ст.210, 377-1 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні подання заступника начальника Старосамбірського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина ОСОБА_2 шляхом заборони перетинати державний кордон України, до виконання ним своїх обов»язків, покладених на нього рішенням суду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Старосамбірський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом п"яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п"яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги протягом п»яти днів з дня її проголошення.

Суддя Л.Й.Ніточко