Справа № 2-2113/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючого-судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Місюра К.А.

за участю позивачів - ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідачів - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом виселення із житлового приміщення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до суду з вищезазначеним позовом. Під час розгляду справи неодноразово уточнюючи останній, остаточно зазначили, що в 1966 році ОСОБА_2 отримала ордер на вселення семи членів сім'ї в квартиру АДРЕСА_2, де і прописана разом із сином ОСОБА_1 по теперішній час. В 1993 році дана квартира була приватизована на трьох членів сім'ї - ОСОБА_7, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 В 1994 році ОСОБА_7 помер та належна йому 1/3 частина квартири перейшла до позивачів. В 1993 році ОСОБА_1, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4, купили квартиру АДРЕСА_1, де зареєстровані відповідачі. Квартиру придбали з тією метою, що ОСОБА_2 переселиться до цієї квартири, а ОСОБА_1 з відповідачами переїдуть в квартиру АДРЕСА_2. ОСОБА_2 пропонувала здійснити офіціальний обмін квартир, однак відповідачка ОСОБА_4 постійно відмовлялась оформити це документально. 26.11.2010 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було розірвано. Після цього останній знов було запропоновано узаконити нотаріально обмін квартир, закріпивши за позивачами квартиру АДРЕСА_1 та за відповідачами квартиру АДРЕСА_2. Проте, ОСОБА_4 відмовилась від цього, забрала ключі від квартири АДРЕСА_2, до вказаної квартири їх не пускає, виселятись до квартири АДРЕСА_1 за місцем прописки відповідачі не бажають, чим чинять їм перешкоди в користуванні та розпорядженні належним на праві власності майном. В зв'язку з цим, посилаючись в обґрунтування правових підстав пред'явленого позову на ст.ст.16,319-321,386,391 ЦК України, позивачі просили суд усунути їм перешкоди в користуванні, володінні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_2 шляхом примусового виселення відповідачів із вказаної квартири.

В судовому засіданні позивачі підтримали позов та посилаючись на викладені в ньому підстави, просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_6 проти позову в частині виселення відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заперечував, посилаючись на те, що відповідачі вселились до квартири АДРЕСА_2 та проживали в останній за згодою позивачів, як члени сім'ї, а тому набули право користування останньою.

Відповідач ОСОБА_5 в судові засідання на неодноразові виклики не з'явився, не повідомивши про причини своєї неявки.

Суд, заслухавши пояснення позивачів, заперечення представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось сторонами, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.03.1989 року (а.с.51).

Від шлюбу мають двох повнолітніх дітей - ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (а.с.53,54).

На підставі ордеру №163 від 09.06.1969 року позивачка ОСОБА_2 вселилась до квартири АДРЕСА_2, де і прописана разом із сином ОСОБА_1 по теперішній час (а.с.29,212).

В 1993 році дана квартира була приватизована на трьох членів сім'ї - ОСОБА_7, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.30).

Після смерті ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 року, право власності на належну йому частину квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом в рівних частках отримали позивачів та на теперішній час останні є єдиними співвласниками вказаної квартири (а.с.32).

В період перебування у зареєстрованому шлюбі позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_4 було придбано квартиру АДРЕСА_1 (а.с.206), в якій в подальшому було зареєстровано відповідачів (а.с.211).

Заочним рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 18.12.2013 року в порядку поділу майна подружжя, за ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було визнано право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 за кожним (а.с.83-84).

В період перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі за усною домовленістю між сторонами позивачка ОСОБА_2 переселилась до квартири АДРЕСА_1, а позивач ОСОБА_1 зі своє сім'єю - відповідачкою ОСОБА_4 (дружиною) та дітьми ОСОБА_5, ОСОБА_6, вселились та проживали в АДРЕСА_2

За рішенням суду від 26.11.2010 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було розірвано.

Після чого позивач ОСОБА_1 став мешкати разом зі своє матір'ю, позивачкою ОСОБА_2, в квартирі АДРЕСА_1, а відповідачі залишились проживати в належній позивачам квартирі АДРЕСА_2.

У відповідності до ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.

Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч.1,2 ст.319 ЦК України).

Відповідно до ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ст.386 ЦК України, власник може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення дій які можуть порушити його право та усунення перешкод в користуванні власністю.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщення нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Як встановлено судом відповідачка ОСОБА_4 вселилась до належної позивачам квартири АДРЕСА_3 за згодою останніх, як член сім'ї (дружина) позивача ОСОБА_1, в період перебування у зареєстрованому шлюбі з останнім.

Після розірвання шлюбу з ОСОБА_1 відповідачка ОСОБА_4 втратила статус члена сім'ї позивачів, будь-яких домовленостей та договорів між останніми щодо порядку користування квартирою відповідачкою ОСОБА_4 не досягнуто. Позивачі заперечують щодо подальшого проживання в квартирі відповідачки, а остання відмовляється від виселення з квартири в добровільному порядку та, таким чином, чинить перешкоди позивачам у реалізації їх права власності щодо вільного володіння та користування майном.

Також суд враховує, що відповідачка ОСОБА_4 за спірною адресою не зареєстрована, має інше власне житло (1/2 частину квартири АДРЕСА_1).

За вказаних вище обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів в частині усунення ним перешкод з боку відповідачки ОСОБА_4 в користуванні квартирою АДРЕСА_2 шляхом виселення останньої з вказаної квартири, є обґрунтованими та підлягають задоволенню на підставі ст.391 ЦК України.

Разом з тим, в частині заявлених аналогічних вимог до відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 позивачам слід відмовити, оскільки вони вселившись свого часу до спірної квартири за згоди останніх, як діти позивача ОСОБА_1 та онуки позивачки ОСОБА_2, набули право користування спірною квартирою, яке мають і після розірвання шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1, оскільки після цього не втратили статус членів сім'ї позивачів.

Вирішуючи питання в порядку ст.88 ЦПК України про розподіл судових витрат, суд вважає, що сплачені позивачем ОСОБА_1 державне мито в сумі 8 грн. 50 коп. та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в сумі 37 грн. слід стягнути на його користь з відповідачки ОСОБА_4, відповідно до задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.150,156 ЖК України, ст.ст.317,319,321,383,386,391 ЦК України, ст.ст.3,10,11,27,31,36,58-61,88,169,212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом виселення із житлового приміщення - задовольнити частково.

Усунути позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2 перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_2 шляхом виселення з вказаної квартири відповідачки ОСОБА_4.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з відповідачки ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_1 державне мито в сумі 8 грн. 50 коп. та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в сумі 37 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.Ю.Казак