Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №318/2600/15-ц Головуючий у 1-й інстанції: Комишня Н.І.
Провадження № 22-ц/778/147/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого судді : Гончар М.С.

Суддів Стрелець Л.Г.

ОСОБА_1

при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Відділу державної виконавчої служби Камянсько-Дніпровського районного управління юстиції Запорізької області на ухвалу судді Камянсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 22 вересня 2015 року у справі за поданням державного виконавця відділу державної виконавчої служби Камянсько-Дніпровського районного управління юстиції Запорізької області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа,-

ВСТАНОВИЛА :

У вересні 2015 року державний виконавець ВДВС Камянсько-Дніпровського районного управління юстиції Запорізької області звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа.

В обґрунтування подання зазначав, що на виконанні у ВДВС Камянсько-Дніпровського РУЮ Запорізької області перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа від 20.09.1999 року, виданого Камянсько-Дніпровським районним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки Аліни, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини заробітку щомісячно, починаючи з 09.09.1999 року. 14 листопада 2012 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Посилаючись на наявність заборгованості по сплаті аліментів станом на 01.04.2015 року у розмірі 11122,66 грн. державний виконавець просив тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу ОСОБА_2, шляхом заборони перетинати кордон України до виконання своїх зобовязань, покладених на нього рішенням Камянсько-Дніпровського районного суду Запорізької області 20 вересня 1999 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки Аліни, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини заробітку щомісячно, починаючи з 09.09.1999 року.

Ухвалою Камянсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 22 вересня 2015 року в задоволенні подання відмовлено.

Не погоджуючись з такою ухвалою, Відділ державної виконавчої служби Камянсько-Дніпровського районного управління юстиції Запорізької області в особі державного виконавця Адамової С.В. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права оскільки суд не врахував, що боржник має неврегульовані аліментні зобовязання, а тому в силу п.2 ст.6 Закону України "Про порядок виїзду з України та виїзду в Україну, громадянину може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон.

Ї

Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін та на підставі п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Особи, які брали участь у розгляді справи, належним чином повідомлені про час і місце судового засідання апеляційного суду, проте своїм процесуальним правом на участь у ньому не скористалися, їх неявка у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що ініціатором подання не надано належних доказів про ухилення ОСОБА_2 від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду, а тому підстави для задоволення подання відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця. Дані, які повинно містити подання державного виконавця, визначені в окремому розділі Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка набрала чинності з 17.04.2012 року та затв.Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5. До подання додаються копії виконавчого документа, постанови про відкриття виконавчого провадження, а також інші документи виконавчого провадження, які, на думку державного виконавця, підтверджують ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, відомості про характер та розмір невиконаних зобов'язань боржником.

Закон України від 21 січня 1994 року "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Так, п. 2 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Пунктом 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Таким чином, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Судом першої інстанції встановлено, що надані державним виконавцем матеріали виконавчого провадження не свідчать про ухилення від сплати аліментів, а саме із розрахунку заборгованості вбачається, що за період 2012 -2015 років ОСОБА_2 сплачував грошові кошти в рахунок аліментів, хоча й не щомісяця, інколи в більшому, інколи в меншому розмірі ніж нараховано (зв. а.с.11).

Державним виконавцем, у порушення вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України, не надано суду належних і допустимих доказів того, що ним відповідно до ч.1 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" було вичерпано весь передбачений перелік заходів щодо примусового виконання судового рішення про стягнення аліментів або всі заходи виявилися безрезультатними, а також ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням, обов'язків у виконавчому провадженні, як це передбачено ч.6 ст.12 зазначеного Закону.

Доводи апелянта не спростовують висновок суду, а зводяться до переоцінки наданих доказів, яким суд дав належну правову оцінку у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України.

Крім того, відповідно ст. 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Суд негайно розглядає подання, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Судовий розгляд має відбуватися за участю державного виконавця, який має довести факт ухилення боржника від виконання рішення суду.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, державний виконавець до суду не зявився, розгляд подання здійснено судом за відсутності державного виконавця (а.с. 16). Отже державний виконавець не скористався процесуальним правом довести суду обґрунтованості свого подання та надати докази на підтвердження факту ухилення боржника від виконання покладених на нього зобовязань.

Враховуючи наведене колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала суду відповідає вимогам закону і підстави для її зміни чи скасування відсутні.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що, за наявності об'єктивних даних щодо ухилення боржника від виконання рішення суду, державний виконавець не позбавлений права повторно звернутися з відповідним поданням в передбаченому законом порядку.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби Камянсько-Дніпровського районного управління юстиції Запорізької області відхилити.

Ухвалу Камянсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 22 вересня 2015 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: