Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/345/15-ц
Провадження № 2/553/21/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13.05.2016м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючої судді - Крючко Н.І.,

при секретарі- Босяк К.О.,

за участю:

представника позивача за первісним позовом відповідача за зустрічним позовом - Комунального підприємства «житлово-експлуатаційна організація № 2» Полтавської міської ради ОСОБА_1,

представника третьої особи на стороні позивача за первісним позовом, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Управління майном комунальної власності міста Виконавчого комітету Полтавської міської ради ОСОБА_2,

відповідачів за первісним та зустрічним позовом - позивачів за зустрічним позовом - ОСОБА_3, ОСОБА_4 ,

представників відповідачів за первісним та зустірним позовом позивачів за зустірним позовом - ОСОБА_3, ОСОБА_4 за нотаріально посвідченою довіреністю - ОСОБА_5,

представника відповідача за первісним та зустрічним позовом - позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_6,

позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_7,

представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_7 за нотаріально посвідченою довіреністю - ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за первісним позовом Комунального підприємства «Житлово експлуатаційної організації №2», треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Територіальної громади м. Полтави в особі Полтавської міської ради, Управління майном комунальної власності міста Виконавчого комітету Полтавської міської ради, Управління житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Полтавської міської ради про виселення з самоправно зайнятого жилого приміщення, за зустрічним позовом ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про вселення та усунення перешкод у користуванні майном, за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_3 до Полтавської територіальної громади в особі Полтавської міської ради, Колективного підприємства «ЖЕО №2» Полтавської міської ради про визнання членом сімї наймача, визнання права користування житловим приміщенням, зобовязання укладення договору найму житлового приміщення , -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2015 року позивач ОСОБА_11 підприємство «Житлово-експлуатаційна організація №2» , треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Територіальна громада м. Полтави в особі Полтавської міської ради, Управління майном комунальної власності міста Виконавчого комітету Полтавської міської ради, Управління житлово комунального господарства Виконавчого комітету Полтавської міської ради звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення без надання іншого житлового приміщення ОСОБА_3, ОСОБА_4, із самоправно зайнятого жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_1 та стягнення судових витрат, посилаючись на те, що відповідно до Рішення двадцятої сесії шостого скликання Полтавської міської ради «Про питання житлово - експлуатаційних підприємства Полтавської міської ради» від 16.03.2012 року будинок у м. Полтава по вул. Чураївни,9, знаходиться на балансі КП «ЖЕО №2»АДРЕСА_2 в даному житловому будинку не приватизована, та як було зазачено позивачем, є комунальною власністю територіальної громади м. Полтави в особі Полтавської міської ради.

При цьому вказували, що наймачем квартири №18 у м. Полтава по вул. Чураївни, 9 була ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка була знята з реєстрації 30.12.2014 на підставі актового запису про смерть № 1926 від 30.12.2014 року, інших зареєстрованих в даній квартирі не було.

Так, 16.01.2015 року комісією Комунального підприємства «Житлово експлуатаційної організації №2» було опломбовано квартиру №18 в житловому будинку №9 по вул. Чураївни у м. Полтаві, в звязку зі смертю наймача квартири, при цьому, в обґрунтування позовних вимог вказували про те, що 19.01.2015 року при перевірці наявності пломбувань працівниками КП «ЖЕО №2» було встановлено, що печатки зірвані та старі двері були замінені на нові та встановлено , що відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 самовільно та самоправно зайняли квартиру, яка є комунальною власністю, тому зважаючи на вказані обставини, змушені були звернутися до суду з вказаним позовом.

Згідно ухвали суду від 16 червня 2016 року було залучено до участі у справі в якості третіх осіб на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10.

Так, 07 липня 32015 року ОСОБА_7, треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_9, ОСОБА_10, звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про вселення та усунення перешкод у користуванні майном, в якому просив вселити ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10 у квартиру № 18, що знаходиться у м. Полтава по вул. Чураївни,9, та зобовязати ОСОБА_3, ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та стягнути судові витрати, посилаючись на те, що згідно рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради від 10.02.2015 року № 14 було надано ОСОБА_7 та його родині квартиру № 18, що у м. Полтава по вул. Чураївни,9. Так, 17.02.2015 року в звязку з цим виконавчим комітетом Полтавської міської ради було видано ордер № 59 на мія ОСОБА_7 на жиле приміщення, відповідно до якого останнім було надано право зайняття жилого приміщення площею 29,2 кв.м, що знаходиться у АДРЕСА_3. При цьому, в обґрунтування своїх позовних вимог вказували, що 27.02.2015 року позивачів за зустрічним позовом було зареєстровано у даній квартирі, але до теперішнього часу вони не мають можливості реалізувати своє законне право на проживання у вказаній вище квартирі, оскільки відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3, самовільно зайнявши дане жиле приміщення, до теперішнього часу його не звільнили, тому позивач змушений був звернутися до суду з вказаним позовом.

Ухвалою суду від 30 липня 2015 року цивільну справу № 553/345/15ц, провадження № 2/553/366/2015, за позовом Комунального підприємства «Житлово експлуатаційної організації №2», треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Територіальної громади м. Полтави в особі Полтавської міської ради, Управління майном комунальної власності міста Виконавчого комітету Полтавської міської ради, Управління житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Полтавської міської ради про виселення з самоправно зайнятого жилого приміщення та цивільну справу № 553/2675/15ц, провадження № 2/553/991/2015 за позовом ОСОБА_7, треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_9, ОСОБА_10 до ОСОБА_3. ОСОБА_4 про вселення та усунення перешкод у користуванні майном обєднано в одне провадження.

Протокольною ухвалою суду від 21.12.2015 року статус третіх осіб на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_9 та ОСОБА_10 була замінено на співпозивачів.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 14.03.2016 року відмовлено в прийнятті зустрічного позову відповідачів за первісним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_3 до Полтавської територіальної громади в особі Полтавської міської ради, КП «ЖЕО №2» про визнання членом сімї наймача, визнання правом користування житловим приміщенням, зобовязання укладення договору найму житлового приміщення по даній цивільній справі.

Згідно ухвали суду від 06 квітня 2016 року цивільну справу № 553/345/15ц, провадження № 2/553/21/2016, за первісним позовом Комунального підприємства «Житлово експлуатаційної організації №2», треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Територіальної громади м. Полтави в особі Полтавської міської ради, Управління майном комунальної власності міста Виконавчого комітету Полтавської міської ради, Управління житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Полтавської міської ради про виселення з самоправно зайнятого жилого приміщення, за зустрічним позовом ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про вселення та усунення перешкод у користуванні майном та цивільну справу № 553/789/16ц, провадження № 2/553/390/2016, за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_3 до Полтавської територіальної громади в особі Полтавської міської ради, Колективного підприємства «ЖЕО №2» Полтавської міської ради про визнання членом сімї наймача, визнання права користування житловим приміщенням, зобовязання укладення договору найму житлового приміщення обєднано в одне провадження.

В своєму позові ОСОБА_4 та ОСОБА_3 посилались на те, що тітці ОСОБА_3 ОСОБА_13 було надано двокімнатну квартиру, площею 48,7 кв.м., що у АДРЕСА_4, в даній квартирі разом з нею проживала її донька ОСОБА_12, яка була інвалідом з дитинства. При цьому в обґрунтування позовних вимог останні вказували, що з 2008 року вони проживали у даній квартирі, оскільки ОСОБА_13 та її донька ОСОБА_12 потребували сторонньої допомоги та турботи. Після смерті ОСОБА_13 всю турботу та опіку за її донькою ОСОБА_12 взяли вони, при цьому, ОСОБА_3 було призначено опікуном над недієздатною ОСОБА_12, тому, будучи родичами померлої та маючи на те законні підстави, останні з 2008 року проживають у вказані вище квартирі, тому з метою узаконення своїх прав змушені були звернутися до суду за їх захистом та просили суд визнати ОСОБА_4О членом сімї наймача - ОСОБА_12 та визнати за ОСОБА_4 право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_5 та зобовязати Полтавську територіальну громаду та КП «ЖЕО №2» укласти з ОСОБА_4 договір найму житлового приміщення за адресою АДРЕСА_1.

В судове засідання зявилась представник позивача за первісним позовом відповідача за зустрічним позовом Комунального підприємства «житлово-експлуатаційна організація № 2» Полтавської міської ради ОСОБА_1, яка первісний позов підтримала в повному обсязі та наполягала на його задоволенні, проти задоволення зустрічного позова ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10 не заперечувала, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4, ОСОБА_3 просила відмовити в звязку з його безпідставностю.

Представник третьої особи на стороні позивача за первісним позовом, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Управління майном комунальної власності міста Виконавчого комітету Полтавської міської ради ОСОБА_2 проти задоволення первісного позову та зустрічного позову ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10 не заперечувала, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4, ОСОБА_3 просила відмовити з підстав його безпідставності.

В судовому засіданні відповідачі за первісним та зустрічним позовами - позивачі за зустрічним позовом - ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їх представник за нотаріально посвідченою довіреністю - ОСОБА_5, а також представник відповідача за первісним та зустрічним позивачами - позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_6 первісний та зустрічний позов ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10 не визнали в повному обсязі та просили відмовити в його задоволенні з підстав його безпідставності та необгрунтованості на задоволенні зустрічного позову ОСОБА_14 та ОСОБА_4 наполягали, позовні вимоги заявлені в ньому підтримали в повному обсязі.

Позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_7, представник позивача за зустрічним позовом ОСОБА_7 за нотаріально посвідченою довіреністю - ОСОБА_8 первісний та зустрічний позов ОСОБА_7 підтримали в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4, ОСОБА_3 просили відмовити з підстав його необґрунтованості та безпідставності.

Співпозивачі по справі за зустрічним позовом ОСОБА_9, ОСОБА_10 в судове засідання не зявились, але надали на адресу суду заяви, в яких прохали проводити судовий розгляд справи у їх відсутність, заявлені позовні вимоги підтримують в повному обсязі в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4, ОСОБА_3 просили відмовити.

В судове засідання не зявився представник третьої особи на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом - Територіальної громади м. Полтави в особі Полтавської міської ради, про причини своєї неявки суд не повідомили, хоча завчасно та належним чином були повідомлені про день та час слухання справи.

Представник третьої особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору за первісним позовом: Управління житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Полтавської міської ради в судове засіданні не зявився, але надав на адресу суду заяву, в якій прохав проводити судовий розгляд справи у їх відсутність при вирішенні спору покладались на розсуд суду.

Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, заслухавши показання свідків, вважає первісний позов КП «ЖЕО №2» та зустрічний позов ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10 такими, що до задоволення не підлягають, зустрічний позов ОСОБА_4. ОСОБА_3 таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин.

Статтею 11 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.

Судом встановлені факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами по справі, що відповідно до рішення двадцятої сесії шостого скликання Полтавської міської ради «Про питання житлово-експлуатаційних підприємства Полтавської міської ради» від 16.03.2012 року будинок за адресою м. Полтава, вул. Чураївни, 9 перебуває на балансі КП «ЖЕО №2».

Поряд з цим, судом встановлено, що окрема ізольована квартира, яка являється предметом спору № 18, в будинку № 9 у м. Полтава по вул. Чураївни не приватизована до теперішнього часу та перебуває у комунальній власністі.

В ході судового розгляду справи судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що в квартирі № 18, яка розташована у м. Полтава по вул. Чураївни, 9, на 5 поверсі та яка складається з 2-х кімнат, жилою площею 29,2 кв.м., була зареєстрована квартиронаймач - ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка 30.12.2014 року була знята з реєстрації ( т. 1 а.с.4).

При цьому, згідно листа Ленінського районного сектору у м. Полтава Управління державної міграційної служби України в Полтавській області від 05.01.2016 року, за вих. № 50/12, вказано, що 13.01.2015 року громадянку ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1, було знято з обліку, як померлу особу згідно повідомлення Центрального ВДРАЦС Полтавського МУЮ ( т.1 а.с.236).

Як вбачається з актового запису про смерть № 1926 від 31.12.2014 року, ОСОБА_12 померла 30.12.2014 року, про що здійснено актовий запис про смерть № 1564 ( т. 1 а.с.239).

Наведені вище обставини справи не заперечувались сторонами по справі та не ставились ними під сумнів.

В ході судового розгляду справи представником позивача за первісним позовом вказувалось про те, що у звязку з тим, що на момент смерті квартиронаймача ОСОБА_12 в даній квартирі нікого не було зареєстровано тому, 16.01.2015 року квартиру № 18 в житловому будинку № 9 по вул. Чураївни, у звязку зі смертю останньої, при перевірці 19.01.2015 року встановлено, що печатки були зірвані, а старі деревяні двері замінено було на нові, на підтвердження чого стороною позивача за первісним позовом були надані ОСОБА_5 від 21.01.2015 року, 22.01.2015 року.

При цьому, представником позивача за первісним позовом КП «ЖЕО №2» наголошувалось на тому, що дії представників житлово експлуатаційної організації були такими, що узгоджувались з статутною діяльністю підприємства.

Так, у відповідності до п. 5.3 Статуту КП «ЖЕО №2», затвердженого рішенням тридцять другої сесії Полтавської міської ради пятого скликання від 28.10.2008 року ( із змінами і доповненнями згідно рішень від 18.09.2012 року та від 16.111.2012 року), до прав та обовязків підприємства належить право виявляти самовільно зайняті квартири житлових будинків, що знаходяться на балансі підприємства, та забезпечувати їх вивільнення у встановленому законом порядку з обовязковим повідомленням та залученням власника житлового фонду та органу управління та звернутися до суду з позовами про виселення з самовільно зайнятих квартир.

В свою чергу, стороною позивача за первісним позовом наголошувалось на тому, що підставою для звернення до суду з вказаним позовом було виявлення факту, що у спірній квартирі № 18, у м. Полтава по вул. Чураївни, 9 в м. Полтава, самовільно проживають ОСОБА_3 та ОСОБА_4 без реєстрації та документів, які б підтверджували право користування нимиспірною квартирою.

Так, вказані твердження сторони позивача за первісним позовом КП «ЖЕО №2» є такими, що прямо не узгоджуються з фактичними обставинами справи та спростовуються наступними доказами по справі.

В ході судового розгляду справи стороною відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_3 вказувалось про те, що тітці ОСОБА_3 ОСОБА_13 було надано двокімнатну квартиру, площею 48,7 кв.м., що у АДРЕСА_6, за вказаною адресою разом з нею проживала дочка тітки ОСОБА_12, інвалід ІІ групи з дитинства.

При цьому, в ході судового розгляду справи останніми вказувалось про те, що в 2008 році ОСОБА_4 вселився у дану квартиру, в звязку з тим, що тітка та її дочка інвалід потребували сторонньої допомоги і не могли самостійно забезпечувати своє проживання.

Так, судом встановлено, що тітка відповідача за первісним та зустрічним позовами - позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 ОСОБА_15 народилась 02 лютого 1932 року у с. Гожули, Полтавського району, що підтверджується свідоцтвом про народження останньої серії ЯТ № 142038 від 26 лютого 1949 ( т.4 а.с.18).

З свідоцтва про укладення шлюбу, серії І-КЕ № 269617 від 30 листопада 1973 року, виданого Полтавським міським Палацом шлюбів, вбачається, що ОСОБА_16 одружився з ОСОБА_15 - 30 листопада 1973 року, про що здійснено актовий запис № 2920, після одруження подружжю присвоєно прізвище - Лень ( т.4 а.с.18).

Так, судом встановлено та не було спростовано в ході судового розгляду справи сторонами по справі, що після смерті ОСОБА_13 в січні 2009 року - квартиронаймача спірної квартири, всі права останньої перейшли до її дочки - ОСОБА_12.

В судовому засіданні відповідачами за первісним та зустрічним позовами - позивача за зустрічним позовом вказувалось, що в силу хвороби, яка після смерті ОСОБА_13 у її дочки ОСОБА_12 прогресувала, остання потребувала постійного догляду, при цьому вона перебувала на диспансерному обліку в Полтавському психіатричному диспансері, в звязку з психічним захворюванням, тому ОСОБА_3, який доводився останній двоюрідним братом, було призначено опікуном.

При цьому, наведені вище обставини були підтверджені показаннями свідків допитаними по справі ОСОБА_17, ОСОБА_18.

Так, судом встановлено, що згідно рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 14 серпня 2009 року визнано громадянку ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка проживала у ІНФОРМАЦІЯ_3 недієздатною.

Призначено ОСОБА_3 опікуном над недієздатною двоюрідною сестрою ОСОБА_12 ( т.4 а.с.19).

Дане рішення є таким, що набрало законної сили та у встановленому законом порядку вказане рішення не оскаржене, при цьому факти встановлені в даному судовому рішенні носять преюдиційний характер.

Частиною 3 статті 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Законодавцем визначено, що преюдиціальні факти - це факти, що встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, і які не підлягають повторному доказуванню.

Таким чином, з огляду на наведені вище обставини та фактичні обставини справи встановлені судом, вказують про безпідставність тверджень сторони позивача за первісним позовом КП «ЖЕО №2» та сторони позивача за зустрічним позовом ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про те, що відповідачі за первісним та зустрічним позовами позивачі за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_3 не мали ніякого відношення до квартиронаймача ОСОБА_12 та в свою чергу спростовує самоправність дій ОСОБА_4, ОСОБА_3, на яку останні посилаються, як на підставу для звернення до суду з позовами.

Судом беззаперечно встановлено, що відповідачі за первісним та зустрічним позовами позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_3 перебували в родинних відносинах з померлою ОСОБА_12, що безпосередньо встановлено в рішенні Ленінського районного суду м. Полтави від 14 серпня 2009 року та в ході судового розгляду справи, при цьому стороною позивача за первісним позовом КП «ЖЕО №2» та позивачів за зустрічним позовом ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10 дані обставини не були спростовані.

Більше того, судом встановлено та не було спростовано належними та допустимими доказами, що ОСОБА_4, починаючи з 2008 року проживав за вказаною адресою, доглядаючи при цьому за ОСОБА_13, яка знаходилась в похилому віці та її донькою ОСОБА_12 інвалідом ІІ групи з дитинства, яку не можливо було залишити на довгий час саму. Після смерті в 2009 році ОСОБА_13 останній проживав та проводив ремонт в квартирі за адресою АДРЕСА_1 та доглядав постійно за ОСОБА_12, котра залишилась сама, вів з нею спільне господарство до дня її смерті, в звязку з чим і залишився проживати за даною адресою, як член сімї останньої, сплачуючи при цьому за комунальні послуги.

Як було встановлено судом та не спростовано іншими учасниками процесу похованням , як ОСОБА_13, так і ОСОБА_12, займалися ОСОБА_3 та ОСОБА_4, як єдині їх члени сімї, в звязку з чим останніх і було поховано в с. Гожули Полтавського району за місцем проживання ОСОБА_3.

Дані обставини підтвердили в суді і свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_19.

ОСОБА_14 того, встановлений судом факт спільного проживання ОСОБА_12 та ОСОБА_4 підтверджуються і обставиною встановлення останнім нових вхідних дверей до даної спірної квартири, котрі він встановив вже після смерті ОСОБА_12, проживаючи за даною адресою, яка також була підтверджена та визнана КП «ЖЕО№2» шляхом складання ОСОБА_5 від 21.01.2015 року та від 22.01.2015 року.

Обставини перебування ОСОБА_12 на лікуванні в психіатричному диспансері в с. Гожули Полтавського району, за адресою проживання ОСОБА_3 ніяким чином не спростовують вищевикладених висновків суду, оскільки дані обставини були викликані хворобливим станом здоровя самої ОСОБА_12, та були вчинені в інтересах та за згодою останньої, в звязку з чим суд в свою чергу визнає неспроможними посилання інших учасників процесів щодо тривалості перебування останньої в лікувальному закладі, чим, на думку останніх, спростовується факт проживання ОСОБА_12 та ОСОБА_4 однією сімєю.

Більше того, вищевикладені твердження інших учасників процесу підтверджуються також і тією обставиною, що за своїм психічним станом та станом здоровя ОСОБА_12 не мала фізичної можливості періодично проходити таке лікування самостійно та організовувати і забезпечувати його, що вкотре підтверджує твердження ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо їхнього сприяння в цьому ОСОБА_12 шляхом її влаштування до лікувального закладу, забезпечення необхідними речами одягу та особистої гігієни, а також продуктами харчування; періодичних її відвідувань, як члена своєї сімї, про яку піклувалися та хвилювалися, доглядаючи за нею.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року « Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Статтею 3 Сімейного кодексу визначено поняття сімї, з якого вбачається, що сімя є первинним та основним осередком суспільства. Сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. До загальних ознак у розумінні цієї норми, яким має відповідати звязок між фізичними особами, щоб вони вважалися сімєю, належать: спільне проживання, повязаність спільним побутом; взаємні права та обовязки. Діти належатимуть до членів сімї своїх батьків у будь-якому випадку окремого проживання, незалежно від поважності його причин.

Отже, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обовязки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім'ї наймача (чч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР). ОСОБА_14 того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст. 65 ЖК УРСР). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім'ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

Так, у відповідності до правового поля застосування вказаних норм житлового законодавства, судом встановлено, що з 2008 року відповідачі за первісним та зустрічним позовами позивачі за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_3 постійно проживали з квартиронаймачем ОСОБА_12, за її згодою, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. При цьому, останніми разом придбавались продукти харчування та предмети домашнього вжитку, проводився косметичний ремонт в квартирі та спільно сплачувались всі комунальні платежі.

Поряд з цим, в ході судового розгляду справи встановлено, що відповідач позивач ОСОБА_4 був зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_4, але за даною адресою не проживав, оскільки даний будинок є приватною власністю іншої особи, тому останній проживав та на теперішній час проживає у квартирі №18, що у м. Полтава по вул. Чураївни, 9, де знаходяться всі особисті речі..

Встановлені вище фактичну обставини справи не були спростовані шляхом подання належних та допустимих доказів стороною позивача за первісним позовом КП «ЖЕО №2» та позивачами за зустрічним позовом ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10 і представником ОСОБА_7 за нотаріально посвідченою довіреністю ОСОБА_8.

Висновки суду щодо постійного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_3І, як з ОСОБА_13, так із ОСОБА_12 - однією сімєю обґрунтовуються і обставиною тривалості такого проживання, а саме з 2008 року і по теперішній час, що становить близько 8 років, протягом яких за свого життя як ОСОБА_13 так і ОСОБА_12, будучи наймачами спірного житлового приміщення, мали достатню можливості звернення до відповідних контролюючих чи правоохоронних органів в разі порушення їхніх житлових чи інших прав з боку ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

Будь-яких скарг чи заяв ОСОБА_13 та ОСОБА_12 щодо порушення з боку ОСОБА_4, ОСОБА_3 їхніх прав, в тому числі і житлових , представником позивача за первісним позовом відповідача за зустірним позовом КП «ЖЕО №2» суду не надано, а матераіли справи не містять жодних посилань на наявність даних обставин, що вкотре вказує про безпідставність і недостовірність вимог КП «ЖЕО №2» за первісним позовом та обґрунтованість вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

В свою чергу, судом встановлено, що в ході судового розгляду первісного позову КП «ЖЕО №2» до вирішення спору по суті, рішенням Полтавської міської ради № 14 від 10.02.2015 року, 2-кімнатну квартиру № 18 жилою площею 29,2 кв.м у будинку у м. Полтава по вул. Чураївни, 9 із вивільненого житлового фонду міської ради, було надано ОСОБА_7 на склад сімї 3 особи, із зняттям з квартирного обліку при виконавчому комітеті міської ради (т.1 а.с.185).

На підставі вказаного рішення Виконавчим комітетом Полтавської міської ради від 17 лютого 2015 року , було виданого ордер № 59 на жиле приміщення, ОСОБА_7 ( т.1 а.с. 67).

Зважаючи на вказані обставини у липні 2015 року ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10 звернулись до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_20 про вселення та усунення перешкод у користуванні майном.

В ході судового розгляду справи ОСОБА_7 та його представник за нотаріально посвідченою довіреністю ОСОБА_8 в обґрунтування позовних вимог вказували про те, що оскільки позивач за зустрічним позовом ОСОБА_7 являється ветераном війни учасником бойових дій, в звязку з тим, що з 2000 року останній перебував у черзі на отримання квартири для проживання, йому було надано квартиру № 18, що у м. Полтава по вул. Чураївни, 9 у м. Полтаві, на підставі чого виданого ордер та 27 лютого 2015 року було проведено реєстрацію проживання ОСОБА_7 та членів його сімї за вказаною адресою.

В обґрунтування позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_7 вказувалось про те, що до цього часу він та його родина не мають можливості користуватися житловим приміщенням, оскільки на думку останнього відповідач за первісним та зустрічним позовами позивачі за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_3 самовільно зайняли спірну квартири та у добровільному порядку не бажають звільняти дане житлове приміщення.

Так, частиною 1 статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому, статтею 391 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 1 статі 405 ЦК України визначено, що члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування житловим приміщенням відповідно до закону.

Положеннм глави 29 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном у відповідності до ст. 391 ЦК України. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушувати його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню у відповідності до положення ч.2 ст. 386 ЦК України.

Дані норми чинного законодавства регулюють та надають право звернення до суду з позовами в разі порушення законного права власності власника. При цьому, в даному випадку вимоги ОСОБА_7, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є такими, що носять безпідставний характер, оскільки твердження останніх про самоправність дій ОСОБА_4 та ОСОБА_20 щодо самовільного зайняття квартири, та що в такий спосіб останні позбавляють їх права користуватися даним житлом є такими, що спростовуються встановленими вище фактичними обставинами справи.

При цьому, слід звернути увагу, що дії Полтавської міської ради щодо винесення рішення та видачі ордера на проживання у спірній квартирі сімї ОСОБА_10 є передчасними, оскільки в період розгляду судом з 29 січня 2015 року первісного позову КП «ЖЕО №2»» щодо вирішення позову про виселення ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з самовільно зайнятого жилого приміщення, в свою чергу в лютому 2015 року Виконавчим комітетом Полтавської міської ради було видано ордер на зайняття квартири № 18, що у м. Полтава по вул. Чураївни, 8, тобто до вирішення позову по суті та до вирішення в судовому порядку питання щодо правомірності факту проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у спірному житловому приміщенні .

В ході судового розгляду справи стороною первісного позивача КП «ЖЕО №2» та стороною позивачів за зустрічним позовом ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10 так і не було спростовано законність проживання та користування спірною квартирою та більше того, перебування останніх в родинних відносинах з померлою ОСОБА_12, і при цьому, факт опікунства над нею ОСОБА_3.

Так, у відповідності до положення ст. 64 ЖК України сторонами договору найму житлового приміщення є наймодавець, наймач і члени його сімї.

Слід вказати, як вбачається з аналізу положення ст. 63,64 ЖК України вбачається, що до членів сімї наймача належить дружина наймача, їхні діти та батьки. Членами сімї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом із наймачем і ведуть із ним спільне господарство.

При цьому, слід вказати, що поняття члена сімї, яке застосовується у Сімейному кодексу України, не ототожнюється з поняттям члена сімї наймача за нормами Житлового кодексу України, оскільки дані норми визначають , що членом сімї наймача, визнаються і інші особи, які постійно проживають із наймачем і ведуть із ним спільне господарство. До таких осіб, як правило, належать родичі або особи, які перебувають із наймачем у родинних стосунках ( фактичне подружжя, шлюб з яким визнано недійсним, опікуни, піклування та утримання).

Як вбачається з правової позиції наданої Верховним судом України від 26.01.2001 року вказано, що оскільки за змістом статей 64, 65 ЖК наймач і члени сім'ї, що проживають разом з ним, набувають права користування одним жилим приміщенням у будинку державного або громадського житлового фонду, особа, яка вселилась до наймача як член сім'ї, не набуває права користування займаним ним жилим приміщенням, якщо вона зберігає за собою право користування іншим жилим приміщенням у будинку державного чи громадського житлового фонду або якщо є інші докази того, що вона при цьому не змінювала свого постійного місця проживання.

Виходячи з положень Конституції про гарантування громадянам свободи пересування і вільного вибору місця проживання, сама по собі наявність чи відсутність прописки не може бути підставою як для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка вселилася до наймача, так і для відмови в цьому.

Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість та законність вимог позивачів за зустрічним позовом - відповідачів за первісним та зустрічним позовами ОСОБА_4 та ОСОБА_20 про визнання членом сімї наймача, визнання права користування житловим приміщенням, зобовязання укладення договору найму житлового приміщення та в свою чергу про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог КП «ЖЕО №2» за первісним позовом та ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10 за зустрічним позовом.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 30, 60, 209, 212, 218 ЦПК України, ст. ст. 9, 10, 61, 62, 64, 65, 109,116, 156, Житлового кодексу України, ст.ст. 16, 29, 312, 386, 391, 405 ЦК України , суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні первісного позову Комунального підприємства «Житлово експлуатаційної організації №2», треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Територіальної громади м. Полтави в особі Полтавської міської ради, Управління майном комунальної власності міста Виконавчого комітету Полтавської міської ради, Управління житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Полтавської міської ради про виселення з самоправно зайнятого жилого приміщення відмовити за необґрунтованістю та безпідставністю.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про вселення та усунення перешкод у користуванні майном - відмовити за необґрунтованістю та безпідставністю.

Зустрічний позов ОСОБА_4, ОСОБА_3 до Полтавської територіальної громади в особі Полтавської міської ради, Колективного підприємства «ЖЕО №2» Полтавської міської ради про визнання членом сімї наймача, визнання права користування житловим приміщенням, зобовязання укладення договору найму житлового приміщення задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 членом сімї наймача ОСОБА_12.

Визнати за ОСОБА_4 право користування житловим приміщенням квартирою №18 у будинку 9 по вул. Чураївни у м. Полтаві.

Зобовязати Полтавську територіальну громаду та ОСОБА_11 підприємство «Житлово експлуатаційної організації №2» укласти з ОСОБА_4 ОСОБА_21 найму житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_7.

Апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції може бути подано до Апеляційного суду Полтавської області через Ленінський районний суд м. Полтави протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_22