Справа № 266/834/16-ц
Провадження № 2/266/418/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2016 року м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області в складі:

головуючого судді Сараєва І.А.,

за участю секретаря Нетреба О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради, ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в обґрунтування якої вказав, що 13 березня 2014 року померла його мати ОСОБА_3, після смерті якої відкрилась спадщина у виді квартири АДРЕСА_1. Спадкоємцями за заповітом, складеним 16.07.2002 року, після смерті ОСОБА_3 є він та його брат ОСОБА_2, який з матірю не проживав, а після її смерті заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подав. 13 жовтня 2014 року позивач звернувся до Першої маріупольської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але державним нотаріусом йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у звязку із тим, що він не надав оригінал правовстановлюючого документу на підтвердження права власності ОСОБА_3 на спадкове майно. У звязку з чим позивач вимушений звернутися до суду та просить визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом після померлої 13.03.2014 року ОСОБА_3

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4, яка діє на підставі довіреності, у судове засідання не зявилась, надала суду заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, не заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача.

Відповідач ОСОБА_2, в судове засідання не зявився, відомостей про причини неявки суду не надав, про дату та час судового засідання був повідомлений через оголошення у пресі (газета центральних органів виконавчої влади України «Урядовий Кур*єр»).

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з копією свідоцтва про право власності на житло від 17.08.1999 року за № 13904, виданого Управлінням міського майна, квартира АДРЕСА_1, на праві приватної власності належить ОСОБА_3 (а.с. 13).

13 березня 2014 року померла ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 14.03.2014 року Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області (а.с. 8).

16 липня 2002 року ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Другої маріупольської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 3-1120, у відповідності до якого все своє майно заповіла ОСОБА_1 та ОСОБА_2, у рівних частках кожному (а.с. 35).

Згідно з матеріалами спадкової справи № 586/2014, копії якої надіслані з Першої маріупольської державної нотаріальної контори, позивач ОСОБА_1 13.03.2014 року звернувся до нотаріальної контори із відповідною заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, померлої 13 березня 2014 року (а.с. 27-49).

Після відкриття спадкової справи за фактом смерті ОСОБА_3 Першою маріупольською державною нотаріальною конторою було подано оголошення до газети «Приазовский рабочий» № 151 від 15.10.2014 року, про розшук спадкоємця за заповітом ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3, померлої 13.03.2014 року. Однак, у встановлений законом строк ОСОБА_2 до нотаріальної контори не звернувся, спадщину не прийняв, а тому в розумінні ч. 1 ст. 1272 ЦК України вважається таким, що не прийняв її. В матеріалах спадкової справи відсутні будь-які відомості щодо прийняття ОСОБА_2 спадщини та надсилання ним заяви до нотаріусу (а.с. 43).

Постановою державного нотаріусу Першої маріупольської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.02.2016 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі на його імя свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3, що складається з квартири АДРЕСА_1. Відмова державного нотаріусу обґрунтована відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на право власності спадкодавця на вищевказану квартиру (а.с. 49).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч.1 ст. 1223 ЦК України).

Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з положеннями статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Також згідно з ч. 1 ст. 1275 ЦК України передбачено, якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну.

Аналогічні розяснення були викладені в пункті 5 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», де передбачено, що за наявності заповіту на все майно правило частини другої статті 1223 ЦК застосовується у разі неприйняття спадщини або відмови від спадщини усіма спадкоємцями за заповітом. У разі неприйняття спадщини чи відмови від неї одним із спадкоємців за заповітом застосовується норма частини першої статті 1275 ЦК, відповідно до якої частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну.

Судом, відповідно до особового рахунку № 3091 від 01.09.2014 року, виданого директором ККП «Приморська», встановлено, що позивач ОСОБА_1, постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, є спадкоємцем першої черги, єдиним спадкоємцем, та у відповідності з ч. 3 ст. 1268 ЦПК України, - таким, що прийняв спадщину.

Отже за таких умов позивач, як єдиний спадкоємець, який звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті спадкодавця ОСОБА_3, набуває право також на частку у спадщині, яку не прийняв ОСОБА_2, внаслідок неподання заяви до нотаріальної контори, тобто позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом всього майна після смерті спадкодавця.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути - визнання права.

Крім того, відсутність у позивача оригінала свідоцтва про право власності на житло № 13904 від 17.08.1999 року, яке було зареєстровано у ДКП «Маріупольське БТІ» 15.09.1999 року за р-р 37969 і підтверджується довідкою, наданою 01.02.2016 року ДКП «Маріупольське БТІ», унеможливило оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, і судом було витребувано та досліджено матеріали спадкової справи після смерті ОСОБА_3, що в сукупності свідчить про наявність правовстановлюючого документу на нерухоме майно у спадкодавця (а.с. 45).

Вирішення питання визнання права власності в судовому порядку є крайньою мірою захисту права власності особи за відсутності інших можливих заходів захисту речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обовязків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

З огляду на вказані фундаментальні права і гарантії, серед яких основоположним є право приватної власності, які гарантуються кожній особі як основним законом України так і міжнародним нормативним актом, суд зобовязаний належним чином перевіряти докази, що надані позивачем в обґрунтування його права власності, та сприяти захисту такого права.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, однією з умов виникнення прав та обовязків учасників цивільних правовідносин є рішення суду.

Право власності в України повинно спиратися на певний титул (правовстановлюючий документ), для того, щоб бути доведеним перед іншими особами.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до розяснень, наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своєму листі від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (пункт 3.1.) право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З урахуванням зазначених положень законодавства та розяснень ВССУ, суд вважає доведеним належними доказами факт належності та набуття спадкодавцем у встановленому законом порядку права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Також суд приходить до висновку про необхідність захисту прав позивача в судовому порядку шляхом визнання права власності на квартиру, оскільки інші можливі способи позасудового порядку захисту права власності на спірне майно не можуть бути реалізовані позивачем через відсутність у нього оригіналу правовстановлюючого документу. Ігнорування майнових прав позивача, як єдиного спадкоємця за заповітом, та відмова у позові може призвести до втрати єдиного способу підтвердження права власності та належного йому праві власності спадкового майна, та в результаті порушити фундаментальні права, закріплені статтею 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008р. № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

Аналізуючи вищевикладене, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись та на підставі ст. ст. 10, 57, 60, 209, 214, 215 ЦПК України, ст. ст. 328, 1217, 1218, 1261, 1268, 1270, 1274 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради, ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, право власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 31,5 кв.м, житловою площею 16,9 кв.м., в порядку спадкування за заповітом після померлої 13 березня 2014 року ОСОБА_3.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі через Приморський районний суд м. Маріуполя протягом 10 днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Сараєв І. А.