Справа № 464/1578/16 Головуючий у 1 інстанції: Борачок М.В.
Провадження № 22-ц/783/3945/16 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Левика Я.А.

секретаря: Симець В.І.

за участю: ОСОБА_2, представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 28 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод» про стягнення середнього заробітку та зобов'язання прийняти на роботу,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 28 квітня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод» про стягнення заробітку та зобов'язання прийняти на роботу - відмовлено.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_2 подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що районним судом порушені норми процесуального права та порушені ст. 119, 120, 121 ЦПК України, крім того суд провів неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи. Вважає, що йому було безпідставно відмовлено у прийнятті на роботу, оскільки трудову книжку йому безпідставно не видали на попередньому місці праці, на що подано повідомлення про злочин до прокуратури та відкрито кримінальне провадження. Зазначає, що відмова у прийнятті на роботу свідчить про повну службову невідповідність службової особи відповідній посаді - начальник відділу кадрів. Вважає, що така форма відмови є фактом кримінального правопорушення кваліфікованим за ст. 172 КК України. Окрім того вказує, що коли він звернувся до Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод» із направленням від 01.12.2015 року № 8002, то не було розгляду питання про його класифікаційну відповідність роботі, стаж роботи за фахом, не розглядалося питання відповідності здоров'ю запропонованій роботі, не проведено співбесіди зі спеціалістами, керівництвом виробництва, цеху та майстром, а безпідставно, зразу відмовлено у прийняті на роботу та внесли запис у корінець направлення «Не має трудової книжки».

Просить скасувати рішення Сихівського районного суду м. Львова від 28 квітня 2016 року і ухвалити нове рішення, яким позов задоволити.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2, представника ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з направленням Львівського міського центру зайнятості звернувся до Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод» з приводу прийняття на роботу на вакантну посаду слюсаря з механоскладальних робіт.

Відповідно до корінця направлення на працевлаштування № 8002 від 07 грудня 2015 року ОСОБА_2 відмовлено в прийнятті на роботі з причин відсутності трудової книжки.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 районний суд виходив з того, що чинним законодавством не передбачено право особи на подання неоформленої трудової книжки особою, яка раніше працювала, незалежно від причин, а тому відповідач діяв у відповідності до вказаних вимог, оскільки законом передбачений інший спосіб захисту позивачем своїх порушених прав у разі невидачі трудової книжки за попереднім місцем праці, а тому відмова у прийнятті позивача на роботу через ненадання документів передбачених законодавством є правомірною.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, виходячи із наступних підстав.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно з ч.1 ст. 22 КЗпП України забороняється необґрунтована відмова у прийнятті на роботу.

За умовами ст. 24 КЗпП України, при укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи.

Виходячи з положень Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 17 серпня 1993р., трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. При влаштуванні на роботу працівники зобов'язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 претендуючи на посаду слюсаря з механоскладальних робіт, надав представнику відповідача резюме, паспорт, заяву про прийняття на роботу, направлення Львівського міського центру зайнятості від 07 грудня 2015 року, а тому у відповідача не було можливості перевірити відповідність позивача вимогам посади на яку той претендував.

Згідно ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів вважає, що районний суд всебічно дослідив подані сторонами докази та з'ясував всі обставини справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак колегія суддів приходить до висновку про те, що підстави для його скасування чи зміни відсутні, оскільки таке ухвалене у відповідності до вимог ст.ст. 213-214 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 28 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Л.Б. Струс

Судді М.М. Шандра

Я.А. Левик