_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/218/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2016 року

Київський районний суд м. Одеси

У складі судді Калашнікової О.І.

При секретарі Шеховцевій О.В.

Розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

Публічного Акціонерного товариства „ОСОБА_1 Аваль» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором і за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль», третя особа ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим,

Встановив,

Публічне Акціонерне Товариство «ОСОБА_1 Аваль» в листопаді 2013 року звернулось з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 і просило суд постановити рішення, яким стягнути з відповідачів в солідарному порядку на користь банку заборгованість за кредитним договором №014/0036/82/71365 від 12 березня 2007 року в сумі 133343,17 дол.США та судові витрати в сумі 3219 грн, стверджуючи, що відповідачі ухиляються від виконання зобов»язань за договором кредиту і за договором поруки (до провадження судді Калашнікової О.І. справу передано 11.09.2015 року). До судового засідання представник позивача удруге не з»явився після перерви і надав клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на відсутність повноважень у представника (термін дії довіреності закінчився 31.12.2015 року).

Представник відповідачки ОСОБА_4 позов банку не визнав і підтримав зустрічний позов про визнання договору поруки припиненим.

Відповідачі ОСОБА_5 і ОСОБА_3 до суду не з»явились, про час і місце слухання справи сповіщені, причини неявки суду не повідомили.

Суд вивчив матеріали по справі і встановив наступне:

12 березня 2007 року Відкрите Акціонерне товариство « ОСОБА_1 Аваль» (нині ПАТ «ОСОБА_1 Аваль») і ОСОБА_2 уклали кредитний договір №014/0036/82/71365, за умовами якого ОСОБА_1 надав, а ОСОБА_2 отримав кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 93840 дол.США. Відповідно до умов договору кредит надався терміном до 12 березня 2017 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,75 % річних.

Повернення кредитних коштів та сплату відсотків за користування кредитом належало здійснювати до 15 числа кожного місяця шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань відповідно до графіку, додаток до договору №1. В забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов»язань за кредитним договором № 14/0036/82/71365 від 12 березня 2007 року між Банком і ОСОБА_4, між банком і ОСОБА_3 були укладені договори поруки, за умовами яких поручителі зобов»язались відповідати за виконання позичальником усіх зобов»язань перед кредитором у повному обсязі. 14 березня 2007 року між Банком і ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 укладено договір іпотеки в забезпечення вимог банку за кредитним договором №014/0036/82/71365. За умовами договору іпотеки ОСОБА_3, ОСОБА_2 і ОСОБА_4 передали, а ОСОБА_1 прийняв в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 і Петрова в м.Одесі.

Банк стверджує, що свої зобов»язання щодо видачі кредитних коштів виконав у повному обсязі і посилається на заяву ОСОБА_2 на видачу готівки від 16.03.2007 року. У зв»язку з тим, що позичальник свої зобов»язання не виконує належним чином і не повертає кредитні кошти і не сплачує відсотки за користування кредитом в розмірі і в строки, визначені договором, утворилась заборгованість станом на 29.10.2013 року на загальну суму 133343,17 дол.США (що на той період дорівнювало 1065811,97 грн), де заборгованість за кредитом 79363,56 дол.США (або 626359,94 грн), заборгованість по відсоткам 19249,13 дол.США (або 153858,3 грн), пеня за прострочення кредиту та відсотків -35730,48 дол.США (або 285593,73 грн). Відповідачі досудову вимогу банку залишили без уваги, тому банк звернувся до суду з цим позовом.

На обгрунтування своїх вимог ОСОБА_1 посилався на такі докази: кредитний договір № 14/0036/82/71365 від 12 березня 2007 року з графіком погашення кредиту, розрахунок заборгованості за договором кредиту, договори поруки,заяву позичальника на видачу готівки, квитанції на судові витрати, статутні документи Банку, копії громадянських паспортів відповідачів.

В минулих судових засіданнях представник відповідача ОСОБА_2 не визнаючи позов, стверджував, що грошові кошти від банку ОСОБА_2 не отримував, а заяву на видачу готівки не підписував. Ухвалою суду від 09.09.2014 року було задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про призначення по справі почеркознавчої експертизи з питання - підпис на заяві про видачу готівки від 16.03.2007 року вчинено відповідачем чи іншою особою. У зв»язку з тим, що банк не надав на вимогу суду перший примірник заяви на видачу готівки, на дослідження експертам була надана копія документу. Висновком експерта №2300 від 24.07.2015 року визнано підпис від імені ОСОБА_2, зображення якого міститься у наданій на експертизу копії заяви на видачу готівки №R36/512-49 від 16.03.2007 року визнано непридатним для почеркознавчого дослідження.

Як вбачається з позову, умов кредитного договору, графіку погашення кредиту і розрахунку заборгованості за спірним договором банк зобов»язався видати позичальнику 93840 дол.США, а в заяві на видачу готівки зазначена сума 92000 дол.США. У зв»язку з неявками представника позивача до судових засідань усунути зазначені розбіжності не є можливим. В позові відсутні пояснення щодо вимог про стягнення з відповідачів пені за порушення договірних зобов»язань за останні три роки до моменту звернення з цим позовом до суду. Крім того, з договору про внесення змін до договору іпотеки від 10.09.2010 року вбачається, що до кредитного договору №014/0036/82/71365 від 12.03.2007 року банк і позичальник ОСОБА_2 10.09.2010 року уклали додаткову угоду №2, за умовами якої строк дії договору кредиту продовжено до 2027 року, але ця додаткова угода №2 до кредитного договору позивачем до суду не надана.

При вищенаведених обставинах суд дійшов висновку, що позовні вимоги банку не підлягають задоволенню з підстав їх недоведеності. Відповідно до положень ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Суд вважає, що ОСОБА_1 не надав безперечних доказів виконання зобов»язань за кредитним договором №014/0036/82/71365 щодо видачі ОСОБА_4 кредитних коштів в сумі 93840 дол.США. Суд також приймає до уваги, що ухвалою Київського райсуду м.Одеси від 26.04.2013 року аналогічний позов банку до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором кредиту залишено без розгляду з підстав невиконання ухвали суду про витребування доказів і неявки позивача до судових засідань.

Щодо вимог ОСОБА_4 про визнання договору поруки припиненим.

Відносини, повязані з порукою, врегульовано нормами § 3 гл. 49 розд. І кн. 5 ЦК. Відповідно до положень ст. 553 ЦК, порукою є договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Умовами договору поруки від 12.03.2007 року, укладеним між банком і ОСОБА_4 передбачено, що договір діє до повного виконання боргових зобов»язань за кредитним договором (п.4.1). Верховний Суд України неодноразово висловлювався свою позицію з цього питання (постанови від: 21 травня 2012 р. у справах: № 6-48цс11, № 6-68цс11; 23 травня 2012 р. у справі № 6-33цс12; 18 липня 2012 р. у справі № 6-78цс12).

Відповідно до ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК строком є певний період у часі, зі сплином якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення, і визначається він роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а не посиланням на подію, яка має настати. Вказівкою на подію, яка має неминуче настати, визначається термін певний момент у часі, з настанням якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 2 ст. 251, ч. 2 ст. 252 ЦК). Таким чином, умова договору поруки про припинення поруки після повного виконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором не може вважатися встановленим сторонами договору поруки строком припинення поруки.

ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» звернувся до суду з вимогами про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором відповідно до положень ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК - договором кредиту встановлений обовязок позичальника повертати кредитні кошти частинами,позичальник з лютого місяця 2012 року не вносить банку чергові платежі ні на погашення кредиту, ні на сплату відсотків. Відповідно до умов договору кредиту і вимог закону в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК, вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинна бути предявлена у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК, або із дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі, якщо кредит має бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Цей правовий висновок зроблений Верховним Судом України за результатами розгляду справи № 6-53цс14, предметом якої був спір про стягнення заборгованості за кредитним договором (постанова від 17 вересня 2014 р.).

У даному випадку позичальник останній платіж на виконання умов договору кредиту зробив 30.01.2012 року, строк погашення чергового платежу 15.02.2012 року, вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником (позичальником) зобов»язання за договором кредиту повинна бути пред»явлена упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням - тобто до 15.08.2012 року, позов банком пред»явлено в 2013 році (досудова вимога банку до позову не додана). З огляду на викладене, зустрічний позов про визнання договору поруки припиненим суд вважає таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.212-215 ЦПК України, суд

В и р і ш и в:

Публічному Акціонерному товариству „ОСОБА_1 Аваль відмовити у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль», третя особа ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим задовольнити.

Визнати припиненим договір поруки №014/0036/74/71365-2, укладений 12 березня 2007 року між Публічним Акціонерним товариством «ОСОБА_1 Аваль» і ОСОБА_4.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Одеської області через Київський райсуд м.Одеси протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Калашнікова О. І.