РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року м. Мукачево Справа №303/2897/16-ц

2/303/1486/16

Номер рядка стат. звіту - 38

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі: головуючого - судді Кость В.В.

при секретарі Немеш Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мукачево цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2

до відповідача Жнятинської сільської ради Мукачівського району

про встановлення факту родинних відносин, а також визнання прав та обов'язків забудовника в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Жнятинської сільської ради Мукачівського району, на підставі якого просив:

- встановити факт родинних відносин відносно того, що ОСОБА_4 (ім'я якого в ряді документів вказано як «ОСОБА_4»), який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 та постійно проживав в АДРЕСА_1 є батьком позивача, який також проживає за вказаною адресою.

- визнати за ним права та обов'язки забудовника, в тому числі право передання та введення об'єкта нерухомого майна в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності на об'єкт нерухомого майна та реєстрації права власності на незавершений будівництвом житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (надалі - Домоволодіння) в порядку спадкування за законом після смерті батьків: ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4; ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5.

Позовні вимоги обґрунтовуються обставинами щодо наявності у позивача всіх правових підстав для визнання за ним прав забудовника на Домоволодіння за померлими батьками. Однак, він позбавлений можливості в позасудовому порядку реалізувати свої законні права через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Крім того, через наявність розбіжностей у написанні імені спадкодавця (батька позивача) у правовстановлюючих документах, у позивача відсутня можливість в оформленні спадкових прав в нотаріальному порядку, а тому встановлення родинних відносин між померлим і позивачем надасть можливість визначити черговість спадкування.

В судове засідання позивач та його представник не з'явилися, натомість від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі. (а.с. 36). При цьому позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити.

Відповідач, у надісланій суду письмовій заяві від 17.05.2016 №02-25/167, просив суд розглянути справу без участі уповноваженого представник, визнавши позовні вимоги у повному обсязі.

Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне.

Згідно з положеннями п. 1 частини першої ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин.

Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 №5 передбачено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника.

Приймаючи до уваги вищевказані законодавчі приписи справи, суд виходить з того що, у доданих до позовної заяви копіях документів ім'я померлого батька позивача - ОСОБА_4 зазначено по різному.

Так, у Свідоцтві про одруження серії НОМЕР_2 від 23.09.1969 та Свідоцтві про народження, серії НОМЕР_3 від 17.07.2014 - «ОСОБА_4», а у Свідоцтві про смерть серії НОМЕР_4 від 30.12.1999 - «ОСОБА_4».

Отже, вищевказаними документальними доказами підтверджено факт родинних відносин між позивачем із померлим ОСОБА_4, незважаючи на різне написання його імені у правовстановлюючих документах.

Як вбачається із копій Витягу з рішення виконкому Мукачівської районної Ради народних депутатів від 08.04.1987 року №86 та дозволу на право виконання будівельних робіт №1/27, ОСОБА_5 було дозволено будівництво індивідуального житлового будинку в АДРЕСА_1, із наданням їй свідоцтва на забудову садиби (а.с. 17, 18).

Як свідчать дані наявних в матеріалах справи копій довідок від 29.04.2016 року №178 та №479(а.с. 15), забудовниками Домоволодіння були ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (рік забудови 1991). Назву вулиці, на якій знаходиться Домоволодіння та номер будинку було змінено з АДРЕСА_1 на АДРЕСА_1.

На день смерті своїх батьків позивач був зареєстрований та проживав у Домоволодінні (довідки від 29.04.2016 за №480 та №481).

Домоволодіння знаходиться у фактичному володінні та користуванні ОСОБА_1, про що свідчить ксерокопія технічного паспорту від 24.04.2014 року, з відображеними в ньому технічними характеристиками вказаного об'єкта нерухомості, до складу якого входить: житловий будинок (1991 року побудови) літери А, літня кухня (1969 року побудови) літери Б, сарай (1971 року побудови) літери В, вбиральня (1971 року побудови) літери Г, навіс (1971 року побудови) літери Д, ворота (2000 року побудови) літери N 1, огорожа (2000 року побудови) літери N 2 (а.с. 19-25).

В матеріалах справи також наявна довідка ТОВ «МРБТІ та ЕО» від 15.07.2014 року №103 (а.с. 26), у відповідності з якою, відсоток готовності Домоволодіння складає - 55,64 % .

Як свідчать наявні у справі доказові матеріали (а.с. 28, 30) позивач намагався вирішити питання щодо оформлення права власності на спадкове майно за батьками в нотаріальному порядку, однак отримав відмову через відсутність правовстановлюючих документів на Домоволодіння.

З урахуванням вищевказаних фактичних обставин справи, суд приймає до уваги також наступне.

Згідно зі ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у ст. 16 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

З урахуванням п. 1 частини другої ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту порушеного права є його визнання.

Згідно зі ст. 331 Цивільного кодексу України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтями 1218, 1222 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Оцінюючи фактичні обставини по справі на предмет їх відповідності вищевказаним нормам цивільного законодавства суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що батьки позивача знаходилися у зареєстрованому шлюбі із 23.09.1969 року, в період якого почали будівництво Домоволодіння, відсоток готовності якого склав 55,64 % (а.с. 26).

Таким чином, суд приходить до висновку, що незавершений будівництвом будинок був спільною сумісною власністю подружжя.

В свою чергу, як свідчать матеріали справи, померлий ОСОБА_4 був батьком позивача, що підтверджується його свідоцтвом про народження (а.с. 11) та після його смерті позивач проживав у Домоволодінні разом з матір»ю, яка також померла (а.с. 13). Позивач в однозначній мірі є спадкоємцем майнових активів батьків, які були фактичними забудовниками та володільцями Домоволодіння. Інших спадкоємців за померлими ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не має (а.с. 29). В свою чергу, роком забудови домоволодіння є 1991 рік, тому воно не підлягало обов'язковій державній реєстрації. Вказана обставина пояснює фактичну відсутність правовстановлюючих документів на Домоволодіння. Також позивач, у повній мірі дотримався і законодавчо визначеного порядку оформлення власності на спадкове майно, а саме звернувся з відповідною заявою до державного нотаріуса, однак отримав відмову, тому його звернення щодо визнання за ними права власності на спадкове майно підлягає судовому захисту.

Згідно з роз'ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, які містяться у листі від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки входять до складу спадщини. Законодавством передбачено порядок прийняття в експлуатацію будівель інспекцією архітектурно-будівельного контролю за місцем їх розташування, який не може підмінятися судовим рішенням. Визнання права власності в порядку спадкування на недобудований будинок відповідно до чинного законодавства України неможливе.

З урахуванням вищенаведених фактичних обставин по справі та приписів законодавства, чинного у періоді виникнення та цивільно - правової реалізації відносин із спадкування Домоволодіння, а також оформлення прав забудовника на нього, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог та необхідність їх задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 8, 41, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 8, 10, 11, 14, 60, 212-215, 223, 256, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Встановити факт родинних відносин відносно того, що ОСОБА_4 (ОСОБА_4), який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року та постійно проживав в АДРЕСА_1 є батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживаючого в АДРЕСА_1.

3. Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, який проживає в АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 права та обов'язки забудовника, в тому числі право здачі та ведення об'єкта нерухомого майна в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності на об'єкт нерухомого майна та реєстрації права власності на незавершений будівництвом житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами,

що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 Закарпатської області в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 та матері ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали учать у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В. Кость