Номер провадження: 22-ц/785/674/16
Головуючий у першій інстанції Роїк Д.Я.
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - Ващенко Л.Г.

суддів - Вадовської Л.М., Плавич Н.Д.

при секретарі - Коноваленко Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Одеської міської ради на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 серпня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Одеської міської ради, третя особа: ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу і визнання права власності,

ВСТАНОВИЛА:

13.11.2003 року, ОСОБА_2 звернувся із позовом до ОСОБА_4 про визнання дійсним договору купівлі-продажу жилого будинку і визнання права власності на жилий будинок по АДРЕСА_1 (а.с.3,4 т.1).

Позов обгрунтовано тим, що у жовтні 2003 року позивач, у присутності свідків, уклав із ОСОБА_4договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1. За цим договором ОСОБА_4передала позивачу будівлю, а останній прийняв домоволодіння і сплатив продавцю обумовлену у договорі суму.

Оскільки ОСОБА_4 ухилялась від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, однак умови договору ним були виконані, позивач просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 не приймала участі у судовому засіданні 09.12.2003 року (а.с.10 т.1).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 09.12.2003 року позов задоволено: суд визнав дійсним договір купівлі-продажу і визнав за позивачем право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 (а.с.11 т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла (а.с.89-92 т.1).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 06.01.2011 року задоволена заява ОСОБА_3 про скасування рішення суду у зв'язку з нововиявленими обставинами і скасовано рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 09.12.2003 року (а.с.48-50 т.1).

Протягом розгляду справи у суді першої інстанції позивач уточнював і змінював коло осіб та позовні вимоги, у яких, зокрема, просив: визнати за ним право власності на самочинно збудоване домоволодіння й прийняти в експлуатацію закінчений будівництвом самочинно збудований об'єкт - домоволодіння АДРЕСА_1; визнати дійсним договір купівлі-продажу будівельних матеріалів, які використані для будівництва спірного жилого будинку; зобов'язати ОСОБА_3спростувати неправдиві відомості стосовно нього і стягнути з неї матеріальну та моральну шкоду (а.с.119,153,154 т.1, а.с.5,6 т.2).

20.08.20914 року, до суду подана уточнена позовна заява про визнання дійсним договору купівлі-продажу жилого будинку й визнання права власності на спірний жилий будинок (а.с.184 т.2).

Представник Одеської міської ради (далі-ОМР) подав клопотання, які містять заперечення на позов (а.с.26,27 т.2).

Позивач, його представник, представник відповідача - ОМР, третя особа ОСОБА_3 і її представник не приймали участі у судовому засіданні у суді першої інстанції 20.08.2014 року.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 20.08.2014 року позов задоволено: суд визнав дійсним договір купівлі-продажу жилого будинку від 09.12.2003 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 і визнав за позивачем право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 загальною площею 54,3 м2, житловою площею 36,7м2 і підсобною площею 17,6 м2 (а.с.11 т.1).

В апеляційній скарзі представник ОМР просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на незаконність рішення суду, зокрема на: недоведеність того, що спірний будинок є об'єктом права власності; залишення судом поза увагою вимог Інструкції про порядок реєстрації будинків і домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року; невідповідність рішення вимогам ст.ст. 225,227,529-536 ЦК України.

У засіданні колегії суддів: представник ОМР скаргу підтримав; позивач і його представник скаргу не визнали; представник третьої особи скаргу підтримала.

Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення на підставі ст. 309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України.

За змістом ст. 309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Судом, на підставі рішення від 20.08.2014 року, вирішені позовні вимоги ОСОБА_2, які були уточнені позивачем 20.04.2014 року, а саме: про визнання дійсним договору купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 та визнання права власності на будинок АДРЕСА_1 /у первісній редакції/ (а.с.184,223-227 т.2).

У позовній заяві /первісна редакція/ позивач ОСОБА_2 просив визнати дійсним договір купівлі-продажу спірного будинку між ним та ОСОБА_4 від 09.12.2013 року і визнати за ним право власності на спірний будинок (а.с.3,4 т.1).

Під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ст. 303 ч.1 ЦПК України).

Між сторонами виникли правовідносини у 2003 році із зобов'язання про право власності на нерухоме майно у вигляді житлового будинку, які регулюються ЦК України у редакції 1963 року, Законом України "Про власність" від 07.02.1991 року (далі-Закон від 07.02.1991 року), Правилами державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходиться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджених наказом Державного комітету України по жилово-комунальному господарству від 13.12.1995 року № 56 (далі-Правила), Інструкцією про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 09.06.1998 року № 121 (далі-Інструкція) і Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року, яке зареєстроване у Міністерстві юстиції 18.02.2002 року № 157/6445 (далі-Тимчасове положення), які були чинними на час виникнення правовідносин сторін.

Встановлено, що на підставі рішення виконкому Одеської міської ради №580 від 25.07.1956 року, ОСОБА_6 /батько ОСОБА_4./, у 1956 році відведена земельна ділянка площею 530 м2 /АДРЕСА_1 зараз АДРЕСА_1/, 06.07.1956 року складено акт визначення меж земельної ділянки. 10.09.1956 року між житловим управлінням та ОСОБА_6 укладено Договір про надання у безстрокове користування спірної земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві особистої власності (далі - Договір від 10.09.1956 року). ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер. 19.12.1996 року Одеське МБТІ видало довідку на ім'я ОСОБА_4 про те, що готовність недобудованого жилого будинку по АДРЕСА_1 складає 100% , а також, що на земельній ділянці розташовані: сарай під літерою "Б"; вбиральня під літерою "В"; душ під літерою "Д"; огорожа №1-2; мощіння І. 19.03.1997 року ОСОБА_4 подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_6 у вигляді житлового будинку по АДРЕСА_1. 19.03.1997 нотаріальна контора видала свідоцтво про право на спадщину за законом на ім'я ОСОБА_4, при цьому, спадкове майно на яке видано свідоцтво, складається із закінченого будівництвом на 100%, але не зданого в експлуатацію житлового будинку по АДРЕСА_1. До свідоцтва приєднано Договір від 10.09.1956 року з тим, що всі права і обов'язки по здачі будинка в експлуатацію приймає на себе ОСОБА_4 Зазначене свідоцтво підлягало реєстрації в Одеському МБТІ після здачі будинка в експлуатацію (а.с.190-197,209-212 т.2, а.с.114-121 т.3).

Так, згідно Правил та Інструкції /діяли на час видачі ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.03.1997 року/ державній реєстрації підлягали об'єкти нерухомого майна, що знаходились у власності, зокрема, фізичних осіб, при цьому, державну реєстрацію об'єктів нерухомого майна здійснювали підприємства - бюро технічної інвентаризації місцевих органів виконавчої влади на підставі відповідних правовстановюючих документів. Державній реєстрації підлягали тільки ті об'єкти,які закінчені будівництвом та прийняті в експлуатацію у встановленому порядку, незалежно від форм власності та при наявності матеріалів інвентаризації (п.п.1.2,1.4,1.5 Правил, п.п.1.4,1.5,1.6,1.7,1.8,1.9 п.п.а, п.п1.2,1.3,1.4,1.5 п.п.1 Тимчасового положення).

Тимчасовим положенням /було чинне станом на жовтень 2003 року/ також передбачалось, що право власності на об'єкт незавершеного будівниціва підлягає державній реєстрації у разі необхідності укладення правочину щодо об'єкта незавершеного будівництва (п.1.4. абз.2 Тимчасового положення).

ОСОБА_4, у встановленому законом порядку, жилий будинок по АДРЕСА_1 в експлуатацію не здала і свідоцтво про право на спадщину за законом від 19.03.1997 року в Одеському БТІ не зареєструвала.

Державна реєстрація прав - це офіційне визнання і підтвердження державою факту, у тому числі, виникнення права власності на нерухоме майно, а також права власності на об'єкти незавершеного будівництва шляхом внесення відповідного запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно (п.1.2 Тимчасового положенння).

Наведене свідчить про те, що станом на жовтень 2003 року, ОСОБА_4, у встановленому законом порядку, не зареєструвала своє право власності на спірний будинок.

22.10.2003 року, між ОСОБА_2 і ОСОБА_4 укладено договір завдатку, який посвідчено нотаріально, за умовами якого ОСОБА_2 передав, а ОСОБА_4 прийняла завдаток у сумі 10 400 гривень еквівалент 2 000 доларів США у рахунок забезпечення укладення договору купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1, який, у розумінні ст. 195 ч.1 ЦК України у редакції 1963 року є авансом, а не завдатком. Крім того, 22.10.2003 року і 06.11.2013 року ОСОБА_4 підписала розписки про отримання грошових коштів від ОСОБА_2, 22.10.2003 року ОСОБА_2 і ОСОБА_4 підписали договір купівлі-продажу, 22.10.2003 року ОСОБА_2 підписав гарантійне зобов'язання перед ОСОБА_4 (а.с.5,8,9,120-122 т.1).

За договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Право продажу майна належить власнику. Договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору відповідно до ст. 47 ч.1 ЦК України (ст. ст. 224 ч.1, 225 ч.1 ЦК України у редакції 1963 року, які діяли станом на жовтень 2003 року).

Між тим, станом на жовтень 2003 року, відповідно до ст. 13 ч.ч.1,4 Закону від 07.02.1991 року, який був чинний на той час, жилий будинок по АДРЕСА_1 не набув статусу об'єкта права власності, оскільки ОСОБА_4, у встановленому законом порядку, не здала жилий будинок в експлуатацію і не зареєструвала свідоцтво про право на спадщину за законом від 19.03.1997 року в органах БТІ (а.с.121 т.3).

Позивач ОСОБА_2 зазначав, що станом на жовтень 2003 року жилий будинок складався з 2/х кімнат й знаходився у недобудованому стані, а ОСОБА_4 фактично була власником матеріалів та обладнання, які використані у процесі його будівництва. У період з 2003 року по 2006 рік позивач здійснив самочинну реконструкцію будинку й добудував інші споруди, які знаходяться на земельній ділянці /сарай з погрібом, убиральню, літню кухню, гараж/, що відображено у технічному плані КП ОМБТІ та РОН від 09.03.2011 року (а.с.119,153,154 т.1, а.с.5,6,150-153 т.2).

Станом на 06.05.2005 року в КП ОМБТІ та РОН були відсутні відомості щодо реєстрації права власності на нерухоме майно по АДРЕСА_1 (а.с.40 т.1, а.с.57 т.2)

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4померла (а.с.55,73,89-92,143-146 т.1).

13.11.2008 року, ОСОБА_2, на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 09.12.2003 року, зареєстрував своє право власності на жилий будинок по АДРЕСА_1 (а.с.11,43 т.1

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 06.01.2011 року рішення Малиновського районнного суду м. Одеси від 09.12.2003 року скасовано у зв'язку із

нововиявленими обставинами (а.с.48-50 т.1)

04.11.2011 року затверджена Декларація про готовність об'єкта, жилого будинку по АДРЕСА_1 до експлуатації (далі-Декларація, а.с.216-218 т.2).

11.02.2012 року, на ім'я ОСОБА_2, виконавчим комітетом Одеської міської ради, на підставі Декларації, замість рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 09.12.2003 року /06.01.2011 року скасовано ухвалою Малиновського районнного суду м. Одеси у зв'язку із нововияволеними обставинами, а.с.48-50 т.1/, видано свідоцтво про право власності ОСОБА_2на жилий будинок по АДРЕСА_1 (а.с.219,220 т.2).

23.07.2013 року у будинку АДРЕСА_1 сталася пожежа (а.с.120 т.2).

За висновком судової будівельно-технічної експертизи від 31.03.2014 року, жилий будинок по АДРЕСА_1 існує у натурі і знаходиться у незадовільному стані, який викликаний пожежою та її гасінням (а.с.148,149 т.2).

05.12.2014 року, на підставі рішення Одеської міської ради від 29.10.2014 року №5848, видано свідоцтво про право власності ОСОБА_2на земельну ділянку по АДРЕСА_1 (а.с.162-167 т.3).

Перевіряючи законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції від 20.08.2014 року у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції і вирішених судом на підставі рішення суду від 20.08.2014 року, зважаючи на те, що правовідносини сторін виникли у жовтні 2003 року і регулюються чинним на той час цивільним законодавством України, колегія суддів дійшла висновку, що станом на жовтень 2003 року ОСОБА_4, як спадкоємець за законом, прийняла на себе обов'язок по здачі незакінченого будівництвом жилого будинка по АДРЕСА_1 в експлуатацію, однак за життя, незакінчений будівництвом жилий будинок в експлуатацію не здала, і, у встановленому законом порядку, не зареєструвала своє право власності на зазначений будинок в Одеському МБТІ (а.с.121 т.3).

Оскільки незакінчений будівництвом жилий будинок по АДРЕСА_1, станом на жовтень 2003 року, не набув статусу об'єкта права власності /будинок не був зданий в експлуатацію і не було зареєстровано свідоцтво про право власності у порядку спадкування за законом/, зазначений будинок, як нерухоме майно, у розумінні ст. 224 ч.1 ЦК України у редакції 1963 року, не міг бути предметом договору купівлі-продажу між ОСОБА_2 та ОСОБА_4

За таких обставин, колегія суддів відмовляє ОСОБА_2.у позові про визнання дійсним договору кпівлі-продажу будинку по АДРЕСА_1 від жовтня 2003 року і визнання права власності на спірний будинок за безпідставністю вимог (а.с.3,4 т.1, а.с.184 т.2)..

Дії, які позивач вчинив у період з 2003 року по 2014 рік на підставі рішення суду від 09.12.2003 року /самочинна реконструкція, реєстрація права власності на жилий будинок і земельну ділянку/, яке, у встановленому законом порядку скасовано 06.01.2011 року, у даному випадку, не мають правового значення для вирішення вимог про визннаня дійсним договору купівлі-продажу від жовтня 2003 року й визнання на підставі цього договору права власності на жилий будинок.

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.3,4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника Одеської міської ради - задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 серпня 2014 року - скасувати.

Відмовити ОСОБА_2 у позові до Одеської міської ради про визнання дійсним договору купівлі-продажу і визнання права власності на жилий будинок по АДРЕСА_1.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Рішення апеляційного суду може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України із розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Н.Д. Плавич