АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 676/5862/15-ц
Провадження № 22-ц/792/1513/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Янчук Т.О.,

суддів: Купельського А.В., Спірідонової Т.В.,

секретаря: Лапка Ю.В.

за участю: представника ПАТ «Дельта Банк» Веретюк О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 травня 2016 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «ПОЛІСК» про звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року позивач, звертаючись до суду з позовом, просив в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором від 19 серпня 2011 року в сумі 222 185,95 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, яким забезпечувалося виконання кредитного зобов'язання шляхом припинення права власності відповідача та визнання за позивачем права власності на нього. Зазначав, що 01 лютого 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ПОЛІСК» було укладено договір кредитної лінії з подальшими змінами та доповненнями. Сума кредиту становила 257 000 грн., зі сплатою процентів за користування коштами в розмірі 24,90% річних з кінцевим терміном повернення 30 листопада 2017 року. З метою забезпечення виконання кредитного зобов'язання між банком та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, предметом якого було нежиле приміщення - бенкетний зал загальною площею 277,9 м. кв. по АДРЕСА_1. Позивач взяті на себе зобов'язання щодо надання коштів виконав, тоді як товариство - ні, в зв'язку із чим банк звернувся до суду із вказаним позовом який просив задовольнити.

Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 24 травня 2016 року відмовлено в задоволені позову.

В апеляційній скарзі апелянт з рішенням суду не погоджується, посилається на порушення норм матеріального та процесуального законодавства, просить його скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Зазначає, що судом першої інстанції безпідставно взято за доказ наданий бухгалтерський баланс та звіт про фінансові результати (неналежно завірені) - відмітку де вказано синьою кульковою ручкою дата та підпис невстановленої особи, яку судом не встановлено, повноваження не перевірено. Не було досліджено той факт, що у листі від 18 січня 2016 року позичальник визнав ________________________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: Вдовичинський А.В. Категорія: 19,27

Доповідач: Янчук Т.О.

заборгованість по штрафам, а відповідно і по правомірності їх нарахування, з урахуванням того, що заборгованість по штрафам не погашено.

В судовому засіданні представник ПАТ «Дельта Банк» підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки.

Третя особа ТОВ «ПОЛІСК» в судове засідання не з'явилося, про час та місце розгляду справи повідомлене належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Апеляційний суд вважає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 19 серпня 2011 р. між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ПОЛІСК» було укладено договір кредитної лінії № НКЛ-2007232 згідно якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит в межах невідновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 257000,00 грн. зі сплатою за користування кредитом 24,99% річних та кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 18 серпня 2014 року.

01 грудня 2014 року сторони уклали додатковий договір № 1 до договору кредитної лінії № НКЛ-2007232 від 19 серпня 2011 року в якому виклали текст договору в новій редакції. Згідно п.1.1.1 зазначеного додаткового договору було встановлено, що надання кредиту здійснюється в сумі 257000,00 грн. зі сплатою 24,99% річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 30 листопада 2017 року включно, на умовах визначених цим договором. Відповідно до п.1.1.3 договору сторони домовились, що у випадку невиконання позичальником будь-якого з зобов'язань, передбачених п. 3.3.16 Договору, процентна ставка за користування Кредитом встановлюється в розмірі 29,99 % та починає застосовуватися до взаємовідносин Сторін за цим Договором, починаючи з дня, наступного за кінцевим терміном (днем) виконання зобов'язання та діє до дня (включно) виконання умов, передбачених п.3.3.16 цього договору.

Відповідно до п. 2.2 Кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту щомісячно та на день кінцевого терміну повернення заборгованості за кредитом, виходячи із розміру процентної ставки, встановленої в п.1.1.1 цього договору, або зміненої відповідно до п.1.1.3, 1.1.4 цього договору на залишок заборгованості за кредитом (непогашену суму кредиту), при цьому кількість днів у місяці приймається за 30 днів, у році 360 днів в періоді нарахування(30/360).

Відповідно до п.2.7 зазначеної нової редакції договору сторони погодили, що погашення кредиту, сплата процентів за користування кредитом, щомісячних комісій здійснюється шляхом перерахування фіксованих платежів у сумі 9147,00 грн. у чітко встановлений цим договором термін «10» число кожного місяця, починаючи із місяця наступного за місяцем в якому надано кредит.

Згідно з п. 3.2.5 Кредитного договору, Кредитор має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів, комісій та можливих штрафних санкцій у разі невиконання Позичальником умов Кредитного договору.

Пунктом 4.1. Кредитного договору встановлено, що у випадку прострочення Позичальником строків сплати процентів, комісій, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених цим договором, позичальник сплачує кредитору пеню із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, від простроченої суми за кожен день прострочення.

Згідно п. 4.2. Кредитного договору у випадку порушення Позичальником вимог п. 3.3.1, 3.3.6-3.3.16 Кредитного договору Позичальник сплачує штраф у розмірі 2% від максимального ліміту заборгованості, вказаного в п. 1.1.1 Кредитного договору.

Згідно п.3.3.9 Кредитного договору позичальник зобов'язаний протягом дії договору, щоквартально, не пізніше 20 числа першого місяця кварталу наступного за звітним, надавати кредитору належним чином засвідчені копії: бухгалтерського балансу (форма 1), звіту про фінансові результати за рік (форма 2).

Банк виконав зобов'язання, передбачені Кредитним договором та надав кредитні кошти, зазначені обставини підтверджуються копіями меморіальних ордерів долучених до матеріалів справи, випискою з особового рахунку ТОВ «Поліск».

Позичальник своєчасно не сплачував передбачені договором щомісячні платежі, в зв'язку з чим банком було нараховано позичальнику заборгованість станом на 14 серпня 2015 року в сумі 222185,98 грн., в т.ч.: сума заборгованості за кредитом строкова 194151,99 грн., сума заборгованості за простроченим кредитом 5002,61 грн.; сума заборгованості за процентами строковими 673,87 грн., сума заборгованості за процентами простроченими 4147,39 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту 1450,21 грн., пеня за несвоєчасне повернення процентів 1202,29 грн., три відсотки річних від суми простроченого кредиту 75,24 грн., три відсотки річних від суми прострочених процентів 62,38 грн., сума штрафу 15420,00 грн. (10280,00 грн. за порушення п.3.3.9 (надання фін.звітності за 2 випадки) та 5140,00 грн. за порушення п.3.3.16.2 (страхування заставного майна), що підтверджується розрахунком заборгованості.

З метою забезпечення виконання кредитного договору між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 було укладено Іпотечний договір від 01 серпня 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Кам'янець-Подільського міського нотаріального округу за реєстровим №1250. Предметом вказаного Іпотечного договору є нежиле приміщення - бенкетний зал загальною площею 277,9 м. кв., по АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі Договору від 22 грудня 2010 року посвідченого приватним нотаріусом Кам'янець-Подільського міського нотаріального округу за реєстровим №2291 та Свідоцтва про право власності на нерухоме майно НОМЕР_1 від 17 жовтня 2007р., право власності згідно яких зареєстровано Кам'янець-Подільським МБТІ згідно витягів про реєстрацію права власності №№16308576 та 29568513 відповідно.

Відповідно до п. 4.1.5 Іпотечного договору, Іпотекодержатель набуває право на стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо при настанні строку (терміну) виконання зобов'язання (основного чи іншої його частини), воно не буде виконане.

П. 4.1.6 Іпотечного договору встановлює, що у разі порушення позичальником зобов'язання за кредитним договором чи іпотекодавцем зобов'язань за цим договором, а також інших обов'язків іпотекодавця/позичальника, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

П.7.2 іпотечного договору встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку» та умовами цього договору: продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу встановленому ст.38 Закону України «Про іпотеку» та умовами цього договору.

Згідно звіту про оцінку проведеного ТзОВ «Експертна компанія «Професіонал» від 15 грудня 2015 року вартість предмета іпотеки на день оцінки складала 1 389627,00 грн. без ПДВ.

Під час розгляду справи позичальник сплатив кошти в рахунок погашення як строкової так і простроченої заборгованості, станом на 26 квітня 2016 року заборгованість позичальника по кредитному договору складала 29126,72 грн., в т.ч.: заборгованість за кредитом строкова 3250,62 грн., заборгованість по процентах 36,10 грн., штраф 25840,00 грн., що підтверджується розрахунком позивача. Згідно наданої представником третьої особи суду копій квитанцій 26.04.2016 р. позичальником було сплачено 3250,62 грн. та 36,10 грн.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб обраний позивачем, а саме визнання за ним права власності на іпотечне майно, має реалізовуватися в позасудовому порядку, про що сторони домовилися виклавши ці обставини в іпотечному договорі.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

За змістом статті 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання в межах вартості предмета іпотеки.

Перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особирегулюється статтею 23 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Підстави припинення іпотеки передбачено статтею 17 Закону України «Про іпотеку», до яких зокрема належать: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції, яка була чинна на час спірних правовідносин), з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної комісії скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обтяження щодо розпорядження майном такого боржника.

Співвідношення зазначених положень законодавства дає змогу дійти висновку про те, що Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо урегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення статті 17 Закону України «Про іпотеку» містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у статті 593 ЦК України.

Відтак, суди не повинні розглядали зняття обтяження на спірне майно як підставу для припинення іпотеки та ототожнювати ці поняття, оскільки обтяження тягне за собою лише обмеження права розпорядження майном.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Відповідно до п.7.4 Іпотечного договору від 19.08.2011 року сторони домовилися про те, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на майно. Згідно із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя в позасудовому порядку, на підставі цього договору, шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання згідно з цим застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя відповідно до наведених нижче умов.

Іпотекодавець підписанням цього Договору теж засвідчує, що наявності будь-яких документів, крім цього Договору та письмового рішення Іпотекодержателя про перехід права власності на Предмет іпотеки не вимагається.

Цей договір та письмове рішення Іпотекодавця про придбання Предмета іпотеки у власність мають силу правовстановлюючих документів та надають право Іпотекодержателю подати заяву про реєстрацію права власності на предмет іпотеки.

При цьому доказів щодо прийняття Іпотекодержателем рішення про перехід права власності на Предмет іпотеки відповідно до застереження позивач не надав суду.

Зважаючи на зазначене суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги, на які посилається представник апелянта, не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст., 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» відхилити.

Рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду Т.О. Янчук