Справа № 355/1452/15-ц Головуючий у І інстанції Литвиненко О. Л.
Провадження № 22-ц/780/1057/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 22.02.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

22 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Воробйової Н.С.

суддів: Верланова С.М., Приходька К.П.

при секретарі Якимчук Ю.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Баришівського районного суду Київської області від 15 грудня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Правекс-Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

27 серпня 2015 року позивач ПАТ КБ «Правекс-Банк» звернулось до суду з даним позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 03.04.2007 року між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником усіх прав та обовязків якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 969-007/07Р, за умовами якого позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 11065 доларів США з метою оплати страхових платежів згідно з договорами страхування автомобіля. Відповідач ОСОБА_2 неналежним чином виконує умови кредитного договору, в звязку з чим у нього утворилась заборгованість, яка станом на 04 червня 2015 року становить 11 963,57 дол.США і яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 4993 дол. США, заборгованості за процентами в розмірі 2087,71 дол., неустойки (пені) за кредитом в розмірі 3446,13 дол. США , неустойки (пені) за процентами в розмірі 1436,73 дол. США.

З метою забезпечення виконання кредитних зобовязань ОСОБА_2, 03.04.2007 року між позивачем та ОСОБА_4 укладено договір поруки № 969-007/07Р.

Позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на його користь заборгованість за кредитом в розмірі 11963,57 дол.США та сплачений судовий збір.

Представники позивача в судовому засіданні підтримав заявлений позов в повному обсязі та просив його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні заявлений позов не визнав та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Зазначав, що позивачем пропущено строк позовної давності для стягнення заборгованості за кредитним договором, який просив застосувати. При цьому наголошував, що останній платіж на погашення кредитної заборгованості позичальник здійснив 22 лютого 2011 року. Саме з цього часу, позивач дізнався про порушене право, але до серпня 2015 року до суду з позовом не звертався. А тому, на його думку, пропустив 3- річний строк для стягнення заборгованості за кредитом та відсотками, а до пені- річний строк. Позивачем також пропущено строки для звернення з позовом до поручителя.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 15 грудня 2015 року позов банку задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь ПАТ Комерційний банк «Правекс-Банк заборгованість за кредитом в розмірі 4993 дол. США, заборгованість за процентами в розмірі 2087,71 дол.США , а всього стягнуто 7080,71 дол. США. Вирішено питання про судові витрати, шляхом стягнення з кожного з відповідачів на користь позивача по 1228 грн. судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права, скасувати рішення суду в частині задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову, заявленому до відповідачів у повному обсязі.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя .

Згідно до ч. 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

По справі встановлено, що 03.04.2007 року між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником всіх прав та обовязків якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 969-007/07Р.

У відповідності до п.1.1 кредитного договору, з метою своєчасної оплати позичальником вартості автомобіля, що купується за договором купівлі-продажу № 35 від 27.03.2007 року, а також з метою оплати страхових платежів згідно з договором страхування автомобіля, укладання яких здійснюється на підставі і з урахуванням вимог п. 6.1.11 договору, банк надає позичальнику кредит в іноземній валюті на загальну суму 11065 доларів США.

Згідно п. 1.2 кредитного договору кредит надається позичальникові терміном з 03.04.2007 року до 03.04.2014 року зі сплатою 11,99 відсотків річних.

Згідно п. 4.4 позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів рівними частинами у сумі 132 долари США щомісяця у термін до 10 числа місяця, наступного за місяцем нарахування відсотків.

З метою забезпечення виконання кредитних зобовязань ОСОБА_2, 03.04.2007 року між позивачем та ОСОБА_4 укладено договір поруки № 969-007/07Р.

З матеріалів справи видно, що позивач взяті на себе зобов'язання виконав, надавши відповідачу ОСОБА_2 кредит у сумі 11065 доларів США.

Позичальник належним чином свої зобов»язання не виконував, допустив заборгованість по поверненню кредиту та відсоткам.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що останній платіж на погашення заборгованості позичальником було здійснено 22 лютого 2011 року ( а.с.179-180).

Задовольняючи позовні вимоги позивача частково, суд виходив з того що, кредитний договір № 969-007/07Р, укладений між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_2 на термін з 03.04.2007 року до 03.04.2014 року, умовами договору передбачено обов'язок боржника повернути борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, у зв»язку з чим вважав, що право кредитора є порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу і відповідно перебіг позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення, але при цьому дійшов висновку, що перебіг позовної давності за вимогою про повернення суми кредиту починається з моменту закінчення строку договору і закінчення вказаного строку не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, а тому вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за кредитом та відсотками підлягають до задоволення у повному обсязі за весь період заборгованості; підстави для застосування строку позовної давності щодо вказаних вимог відсутні.

Колегія суддів не може у повній мірі погодитися з такими висновками суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певним моментом (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позивачем заявлено позовні вимоги щодо стягнення заборгованості, яка виникла у боржника з січня 2009 року станом на час звернення до суду.

Відповідно до правової позиції, викладеній Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14, якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Встановлено, що строк дії кредитного договору, укладеного між банком та позичальником ОСОБА_2 визначено до 03.04.2014 року; з наданого позивачем розрахунку вбачається, що останній платіж позичальником на погашення кредитних зобов»язань здійснено 22 лютого 2011року; умовами кредитного договору (п. 4.4 ) передбачено обов»язок позичальника погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів рівними частинами у сумі 132 долари США щомісяця у термін до 10 числа місяця, наступного за місяцем нарахування відсотків.

Зазначені обставини свідчать про те, що саме з цього часу, коли боржник не здійснив чергового погашення боргу позивачу було відомо про наявність заборгованості, проте з позовом до суду про стягнення суми кредиту, заборгованості по кредиту, відсотків за користування кредитом та пені звернувся лише 27 серпня 2015 року.

Тобто, позивачем, з урахуванням дати здійснення останнього платежу позичальником та обов»язку останнього вносити щомісячні платежі по погашенню кредиту та відсотків за користування кредитом, пропущено 3-річний строк позовної давності для стягнення зазначеної заборгованості в судовому порядку, проте суд першої інстанції дані обставини залишив поза увагою.

Висновок суду про відсутність підстав для застосування до позовних вимог в цій частині позову строку позовної давності не відповідають вимогам закону та обставинам справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження та заслуговують на увагу.

Рішення суду в частині відмови позивачу у стягненні пені за порушення позичальником кредитних зобов»язань в апеляційному порядку не оскаржувалося, предметом дослідження апеляційного суду не було.

В силу ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

В силу ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не може бути залишеним без змін, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким слід задовольнити вимоги позивача частково.

Керуючись ст..ст.307, 309 ЦПК України, колегія

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 15 грудня 2015 року скасувати. Ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Правекс-Банк» - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованої ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Правекс-Банк» (, місцезнаходження: 01021, м. Київ, Кловський узвіз, 9/2) заборгованість за кредитом в розмірі 2508 дол. США, заборгованість за відсотками в розмірі 515,83 дол.США

Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Правекс-Банк» з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 судовий збір по 310,28 грн. з кожного.

В іншій частині вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: