АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/688/16 Головуючий 1 інст. - Сиротников Р.Є.
Категорія: договірні
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого, судді - Кіся П.В.,

суддів: - Кіпенко І.С.,

- Хорошевського О.М.,

за участю секретаря - Прийміч А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2015 року по справі за позовом комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за теплову енергію, -

ВСТАНОВИВ:

12.08.2014 року комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (далі по тексту - КП «ХТМ») звернулось до суду з позовом, який в подальшому уточнило та просило стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за спожиту теплову енергію у сумі 122 275,18 грн. за період з 01.08.2011 року по 01.04.2015 року у тому числі: борг за спожиту теплову енергію у сумі 84495,91 грн., 3% річних - 2654,81 грн., сума інфляції - 35124,46 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідачу на праві власності належать нежитлові приміщення 1-го поверху загальною площею 177,20 кв.м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, що обладнані системою централізованого опалення та гарячого водопостачання, які здійснює КП "Харківські теплові мережі" по о/р 17500-7121.

01.09.2006 року між позивачем КП «ХТМ» та відповідачем ОСОБА_3 укладено договір № 3694 постачання теплової енергії в гарячій воді.

КП «ХТМ» здійснило подачу теплової енергії відповідачу в повному обсязі і на підставі цього відповідачу направлені рахунки за спожиту теплову енергію. Через неналежне виконання договірних зобов'язань з боку відповідача утворилась заборгованість в розмірі 122 275,18 грн. за період з 01.08.2011 року по 01.04.2015 року який складається з боргу за спожиту теплову енергію у сумі 84495,91 грн., 3% річних - 2654,81 грн., суми інфляції - 35124,46 грн. та судові витрати.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2015 року позовні вимоги КП «ХТМ» задоволено.

Суд вирішив стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за спожиту теплову енергію у сумі 122 275,18 грн. за період з 01.08.2011 року по 01.04.2015 року та судовий збір.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить скасувати рішення в частині стягнення суми інфляції в розмірі 25 124, 46 грн.

Вважає рішення суду необґрунтованим та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також невідповідності висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що представником позивача на підтвердження своїх позовних вимог в частині стягнення з відповідачки ОСОБА_3 суми індексації було до суду подано лише розрахунок суми індексації. Однак матеріали справи не містять в собі ніякої письмової довідки статистичного органу - Головного управління статистики у Харківській області щодо офіційного встановлених Індексів споживчих цін (індексу інфляції) за період з січня 2009 року по квітень 2014 року, а тому, на думку апелянта, у суду не було можливості перевірити законність позовних вимог в частині стягнення з відповідачки ОСОБА_3 суми індексації в розмірі.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримала і просила задовольнити, посилаючись на викладені в апеляційній скарзі доводи, а представник позивача КП «ХТМ» - ОСОБА_5 апеляційну скаргу не визнала і просила її відхилити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

У відповідності до ст.11 та ч.1 ст.303 ЦПК України суд першої інстанції розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, а апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Розглядаючи дану справу, суд першої інстанції забезпечив сторонам та їх представникам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Судом першої інстанції встановлено, а сторонами не оспорюється та підтверджується належними доказами, що ОСОБА_3 на праві власності належать нежитлові приміщення 1-го поверху загальною площею 177,20 кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з системою централізованого опалення та гарячого водопостачання, що здійснює КП "Харківські теплові мережі" по о/р 17500-7121.

01.09.2006 року між КП «ХТМ» та ОСОБА_3 укладено договір № 3694 про постачання теплової енергії та гарячої води. (а.с. 4-9)

Постачання теплової енергії відповідачу підтверджується актами № 175/11083-В, від 14.04.2010 року, № 175/12586-В від 07.10.2010 року, №175/9061-В від 13.04.2009 року, №175/12242-В від 17.10.2009 року, № 175/14601-В від 16.10.2012 року, №175/13306-В від 14.04.2013 року, № 175/960 від 06.10.2013 року, № 175/820 від 14.04.2014 року, № 175/2474 від 22.10.2014 року, № 175/4512 від 14.04.2015 року. (а.с.10-12, 57)

Через неналежне виконання договірних зобов'язань з боку відповідача утворилась заборгованість у сумі 122 275,18 грн. за період з 01.08.2011 року по 01.04.2015 року яка складається з боргу за спожиту теплову енергію у сумі 84 495,91 грн., 3% річних - 2 654,81 грн., суми інфляції - 35 124,46 грн.

Відповідач та її представник не оспорюють рішення Московського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за спожиту теплову енергію у сумі 84 495, 91 грн. та 3% річних у сумі 2 654, 81 грн., а тому рішення суду першої інстанції в цій частині не переглядалось.

Відповідно до п. 1 договору про постачання теплової енергії № 3694 від 01.09.2006 року Енергопостачальна організація (КП «ХТМ») бере на себе зобов'язання постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов'язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що теплова енергія постачається споживачу в обсягах згідно з додатком 1 до цього договору. (а.с.7)

Оскільки приміщення куди позивачем постачається теплова енергія є нежитловим, то правовідносини між сторонами підлягають регулюванню Законом України «Про теплопостачання» та Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року № 1198, які розглядають теплову енергію як товарну продукцію, а також ст. 714 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтями 6, 627 ЦК України визначено, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Згідно п. 35 Правил користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року № 1198, теплопостачальна організація має право вимагати від споживача відшкодування збитків, завданих порушеннями, допущеними ним під час споживання теплової енергії.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних, виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Посилання апелянта на те, щоматеріали справи не містять ніякої письмової довідки статистичного органу - Головного управління статистики у Харківській області щодо офіційного встановлених Індексів споживчих цін (індексу інфляції) за період з січня 2009 року по квітень 2014 року і тому у суду не було можливості перевірити законність позовних вимог в частині стягнення з відповідачки ОСОБА_3 суми індексації в розмірі є безпідставними, оскільки Індекси інфляції розраховуються Державною службою статистики України щомісяця і публікуються на офіційному сайті, а також у пресі, зокрема в газеті «Урядовий кур'єр» не пізніше 10 числа місяця наступного за звітнім.

Ця інформація є загальнодоступною.

Повідомлені у засобах масової інформації з посиланням на Державну службу статистики України ці показники є офіційними, відповідно до ст.ст. 18, 22 Закону України «Про інформацію» № 48 від 02.10.1992 року і можуть використовуватись для проведення перерахунків грошових сум і таким чином відповідно до ч.2 ст. 61 ЦПК України, не потребують доказуванню.

Крім того, відповідачем ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду не надані розрахунки які б спростовували розрахунок інфляційних витрат надані позивачем, які розраховані відповідно до листа Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ». Згідно вказаних рекомендацій, сума боргу з урахуванням індексу інфляції розраховується шляхом множення суми заборгованості на моменти її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочки виплати заборгованості.

За таких обставин суд апеляційної інстанції, згідно вимог ст.308 ЦПК України, відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: І.С. Кіпенко

О.М. Хорошевський