У Х В А Л А

16 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,

Романюка Я.М.,

Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 квітня 2016 року, ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 лютого 2016 року та рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», ОСОБА_5, товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес сувеніри» про визнання кредитного договору, договору іпотеки та договорів поруки недійсними, за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес сувеніри» про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 лютого 2016 року, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_4 Зустрічний позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором від 9 червня 2006 року в розмірі 273 тис. 976 доларів США 22 центи, що еквівалентно 2 млн. 191 тис. 346 грн. 41 коп., та за кредитним договором від 8 травня 2007 року в розмірі 57 тис. 837 доларів США 80 центів, що еквівалентно 462 тис. 297 грн. 54 коп., у решті вимог зустрічного позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 квітня 2016 року відмовлено ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 5 частини четвертої статті 328 ЦПК України.

У липні 2016 року до Верховного Суду України звернулася ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 квітня 2016 року, ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 лютого 2016 року та рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2014 року посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статті 264 ЦК України, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Обґрунтовуючи свої вимоги заявниця надала ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 березня, 21 квітня, 1 та 8 червня 2016 року, а також постанову Вищого господарського суду України від 13 квітня 2016 року.

Перевіривши доводи заявниці, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне неоднакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Відмовляючи ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження, суд касаційної інстанції зазначив про те, що зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень не вбачається порушення судами норм матеріального та процесуального права. При цьому суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відсутність підстав для застосування строку позовної давності, оскільки перебіг позовної давності за кредитним договором від 8 травня 2007 року перервався внаслідок видачі 11 вересня 2009 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська судового наказу про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості, який скасовано судом 17 березня 2010 року, перебіг позовної давності за кредитним договором від 9 червня 2006 року перервався внесенням ОСОБА_4 грошової суми на погашення заборгованості у вересні 2009 року, а товариство звернулось до суду із позовом 19 червня 2012 року. Оскільки внаслідок невиконання ОСОБА_4 своїх зобов'язань за кредитними договорами утворилася заборгованість перед ПАТ «ОТП Банк», розмір якої нею не спростовано, то така заборгованість підлягає стягненню з боржниці на користь позивача, який має право вимагати її виплати боржником згідно з договором купівлі-продажу кредитного портфелю від 12 листопада 2010 року.

У наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 березня, 21 квітня та 1 червня 2016 року та постанові Вищого господарського суду України від 13 квітня 2016 року суди погодились з висновками судів попередніх інстанцій, які відмовляючи в задоволенні позовів про стягнення заборгованості за кредитними договорами у зв'язку з пропуском строку позовної давності зазначили про те, що списання банком коштів з інших рахунків відповідачів і зарахування їх на погашення заборгованості за кредитним договором не свідчить про визнання боржником боргу і не є перериванням строку позовної давності у розумінні частини першої статті 264 ЦК України, оскільки такі дії боржником не вчинялись особисто.

У судових рішеннях, наданих заявницею на підтвердження підстави для перегляду судового рішення, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, та в судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, наявні різні фактичні обставини справи, що не свідчать про неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми матеріального права.

Ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 червня 2016 року постановлено в справі про стягнення заборгованості за послуги централізованого водопостачання та водовідведення, тобто в справі з іншим предметом і підставами позову та з іншим матеріально-правовим регулюванням правовідносин, ніж у справі, яку просить переглянути заявниця.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

У заяві про перегляд судових рішень Верховним Судом України ОСОБА_4 просить зупинити виконання ухваленого у справі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2014 року.

За змістом пункту 2 частини першої статті 3601 ЦПК України суддя-доповідач після відкриття провадження здійснює підготовку справи до розгляду Верховним Судом України та вирішує питання про зупинення виконання відповідних судових рішень.

Оскільки заява ОСОБА_4 є необґрунтованою, то підстави для зупинення виконання рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2014 року відсутні, у задоволенні клопотання ОСОБА_4 слід відмовити.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360, 3601 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У задоволенні клопотання ОСОБА_4 про зупинення виконання рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2014 року відмовити.

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», ОСОБА_5, товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес сувеніри» про визнання кредитного договору, договору іпотеки та договорів поруки недійсними, за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес сувеніри» про стягнення заборгованості за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 квітня 2016 року, ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 лютого 2016 року та рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В.І. Гуменюк

Я.М. Романюк

А.Г. Ярема