Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/2177/15-ц Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є. О.
Категорія Доповідач Борисюк Р. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Галацевич О.М., Матюшенка І.В.,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 09 листопада 2015 року,

встановила:

У липні 2015 року ПАТ "УкрСиббанк" (далі Банк) звернулось з даним позовом, в якому просило стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором в сумі 25358.25 доларів США та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог Банк зазначав, що 23 травня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 40 000 доларів США, що було еквівалентно 194 000 грн., зі сплатою 14 % річних та терміном повернення до 23 травня 2023 року.

У забезпечення виконання ОСОБА_2 умов цього договору 23 травня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3, ОСОБА_4 були укладені договори поруки № №0/п1, 0/п2, відповідно до умов яких поручителі зобов'язалися відповідати у повному обсязі за виконання позичальником усіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору від 23 травня 2008 року № 0.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 своїх договірних зобов'язань утворилася заборгованість, розмір якої станом на 16 липня 2015 року становив 25 358,25 доларів США і складалася з: 22 270,57 доларів США - заборгованості за кредитом та 3 087,68 доларів США - заборгованості з відсотків, а також пені у загальному розмірі 14 912 грн. 24 коп., з якої: 2 716 грн. 08 коп. - пеня за кредитом та 12 196 грн. 16 коп. - пеня за відсотками.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 09 листопада 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3П та ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" заборгованість по тілу кредиту та відсотках в розмірі 25 358, 25 доларів США та 14 912, 24 гривень пені за несвоєчасне погашення заборгованості. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із судовим рішенням, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову за безпідставністю.

Посилається на те, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, суд не мав права стягувати заборгованість в доларах США. Крім того, судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Згідно ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права...

При вирішенні даного спору суд першої інстанції керувався положеннями ст.ст. 554, 559, 1054 ЦК України та виходив із того, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки внаслідок невиконання відповідачами зобов'язань за кредитним договором та договорами поруки були порушені права позивача, які підлягають судовому захисту шляхом покладення обов'язку на відповідачів повернути борг в солідарному порядку.

Проте, повністю з висновком суду першої інстанції в частині стягнення солідарно з відповідачів заборгованості по кредитному договору та стягнення судових витрат погодитися не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно положень статей 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи, 23 травня 2008 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 40000 доларів США на строк до 23.05.2023 року зі сплатою 14% річних за користування кредитом.

23 травня 2008 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_3 укладено договір поруки, відповідно до умов якого останній поручився перед банком за виконання ОСОБА_2 своїх обов'язків за кредитним договором (а.с.19-20).

Цього ж дня між Банком та ОСОБА_4 також укладено договір поруки, відповідно до умов якого останній поручився перед банком за виконання ОСОБА_2 своїх обов'язків за кредитним договором (а.с.21-22).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Результат аналізу зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, встановивши, що умовами договору та графіком погашення кредиту передбачено щомісячні платежі зі сплати кредитних коштів, не врахував вищезазначеної правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14 та у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-436цс15, не дослідивши належним чином заперечень відповідачів щодо припинення поруки відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, ухвалив рішення про задоволення позову ПАТ «УкрСиббанк» на основі неповно з'ясованих обставин у справі.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині стягнення солідарно з відповідачів суми заборгованості за кредитним договором не відповідає вимогам закону, воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

При цьому, на момент ухвалення рішення, колегія суддів приймає до уваги, що станом на 06.09.2016 року офіційний курс гривні щодо долара США встановлений Національним Банком України у розмірі 26,78 грн., то відповідно стягненню підлягає 25358 доларів 25 центів США, що еквівалентно 679093 грн. 93 коп.

Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, на користь позивача судом стягуються судові витрати у розмірі 3654 грн.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія судів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 09 листопада 2015 року скасувати і ухвалити нове про часткове задоволення позову.

Стягнути із ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» () заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 23 травня 2008 року по тілу кредиту та відсоткам за користування кредитом, станом на 16.07.2015 року, у розмірі 25358 доларів 25 центів США, що еквівалентно 679093 грн. 93 коп.; пеню за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків за його користування у сумі 14912 грн. 24 коп. та 3654 грн. судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий Судді: