Справа № 755/9980/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Чех Н.А.

з участю секретаря - Кузьменко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу ОСОБА_1, стягувач: ОСОБА_2, боржник ОСОБА_3, на дії державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Шеремет Юлії Михайлівни,

встановив:

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшла вказана скарга, в якій скаржник просить визнати протиправними дії державного виконавця Шеремет Ю.М. та зобов'язати скасувати Акт опису й арешту майна від 16.06.2016 року посилаючись на те, що вона з ОСОБА_3 з червня 2010 року до 30.04.2013 року проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. З 30.04.2013 року по 01.04.2015 року вони перебували в зареєстрованому шлюбі. Однак, з квітня 2014 року не проживали однією сім'єю, не вели спільного господарства, не підтримували шлюбних відносин. У ОСОБА_3 є нова сім'я, він змінив місце проживання. Шлюб розірвано. В період спільного проживання була придбана квартира АДРЕСА_1. На придбання квартири були використані як кошти подружжя, так і її особисті кошти, що підтверджується судовим рішенням по справі № 755/4173/15-ц. На даний час у ОСОБА_3 наявні боргові зобов'язання по виконавчому провадженню № 48454047. Державний виконавець звертався до Дніпровського районного суду м. Києва з поданням про примусове проникнення до квартира АДРЕСА_1, та отримав відмову. Однак, 16.06.2016 року, за відсутності дозволу суду, Шеремет Ю.М. та невідомі особи у кількості 7 осіб здійснила примусове проникнення до вказаної квартири, та склала Акт опису й арешту майна на всю квартиру в цілому. Крім того, повідомлено про передачу квартири на прилюдні торги. За час проживання з ОСОБА_3 їй не було відомо про його борги перед іншими особами, оскільки він отримував кошти на розвиток бізнесу.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав обставини викладені в скарзі, вимоги, просив їх задовольнити.

В судовому засіданні представник стягувача заперечував щодо задоволення скарги, просив відмовити в її задоволенні.

В судове засідання боржник не з'явився, про день, час та місце розгляду справи сповіщався згідно норм процесуального законодавства.

В судове засідання суб'єкт оскарження не з'явився, надіслав письмові заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні скарги, з підстав викладених в запереченнях.

Вислухавши пояснення представника скаржника, представника стягувача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню.

В суді встановлено, що в Дніпровському районному відділі державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебуває на виконанні зведене виконавче провадження у відношенні ОСОБА_3. Стягувачами є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5

З наданих документів слідує, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1.

16.06.2016 року в рамках зведеного виконавчого провадження державним виконавцем Шеремет Ю.М. складено Акт опису й арешту майна, яким накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1. При складанні Акту були присутні представник стягувача, ОСОБА_1 та головний державний виконавець Телявський А.М.

З Актом опису й арешту майна скаржник не згодна, просить його скасувати, так як боржник в квартирі не проживає, проживає вона та троє її дітей. Крім того, вважає, що вказана квартира не є одноосібною власністю ОСОБА_3

Як передбачено статтями 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» (який діяв на час подій) - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Загальний порядок виконання рішень викладено у главі п?ятій Закону України «Про виконавче провадження». Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами в першу чергу звертається на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, в тому числі кошти на рахунках та вкладах боржника в установах банків та інших кредитних організаціях, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів. Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються. За наявності даних про кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах та на зберіганні в банках чи інших кредитних організаціях, на них накладається арешт.

У разі відсутності у боржника коштів та цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається на належне боржникові інше майно, за винятком майна, на яке згідно з законом не може бути накладено стягнення.

Згідно Інструкції з організації примусового виконання рішень Акт - документ, що підтверджує певні встановлені факти або події. Текст акта складається з реквізитів виконавчого документа із зазначенням суті проведених дій; за зведеним виконавчим провадженням - повного найменування (прізвища, імені та по батькові) боржника та дати об'єднання виконавчих проваджень у зведене, а також вступної і констатуючої частин. У вступній частині зазначаються назва акта, дата і місце його складання, посада, прізвище, ім'я, по батькові виконавця, підстава для складання акта, особи, які були присутні під час його складання, із зазначенням їхнього статусу у виконавчому провадженні, місця проживання (місцезнаходження), посад, інших наявних даних, зазначається кількість аркушів, на яких складено акт. У констатуючій частині викладаються мета і завдання складання акта, суть і характер проведених виконавчих дій, встановлені факти, події, а також у разі потреби висновки і пропозиції. У кінці акта (перед підписами) зазначаються відомості про кількість примірників акта та кому вони надаються (надсилаються). Акт підписується всіма особами, які брали участь у його складанні. У разі відмови від підписання осіб, що були присутні при складанні акта, про це робиться відмітка в акті. Відмітка "від підпису відмовився" проставляється напроти прізвища особи, яка відмовилася від підпису, та засвідчується підписами інших осіб, які були присутніми під час складання акта. До акта можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 1 статті 383 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

В силу частини 2 статті 387 Цивільного процесуального кодексу України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Статтею 385 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом. По даній справі скарга подана у встановлені строки.

По справі було встановлено, що скаржник сама відчинила двері квартири та впустила працівників виконавчої служби, що свідчить про безпідставне її твердження про вчинення працівниками служби незаконних дій - примусове проникнення до житла.

Бездоказовим на даний час є і посилання скаржника на те, що вказана квартира є і її власністю, так як жодного належного доказу цьому не було надано, рішення про визначення часток скасоване.

Враховуючи обставини справи та вимоги чинного законодавства, суд дійшов висновку, що скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Суд керуючись ст.ст. 1, 2, 11 Закону України «Про виконавче провадження», Інструкцією з організації примусового виконання рішень ст.ст. 294, 383-387 ЦПК України,

ухвалив:

В задоволенні скарги ОСОБА_1, стягувач: ОСОБА_2, боржник ОСОБА_3, на дії державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Шеремет Юлії Михайлівни - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: