У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Черненко В.А., Кафідової О.В., Савченко В.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Харківської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом на частину житлового будинку; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, Територіальної громади м. Харкова про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 вересня 2015 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 17 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право власності на спадщину після матері ОСОБА_7 на 239/400 частин житлового будинку по АДРЕСА_1, з яких 200/400 частин - прибудова; 13/400 частин - спадщина ОСОБА_7 після смерті її батькаОСОБА_8; та 26/400 частин - право власності за набувальною давністю.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_8

Після його смерті залишились спадкоємці - його дочки: ОСОБА_5 та ОСОБА_7, які спадщину прийняли, оскільки фактично вступили в управління спадковим майном - постійно проживали у спадковому будинку, володіли ним, але спадкова справа не оформлювалась. Заяви про прийняття спадщини не подавались. Ідеальна спадкова частка кожної після смерті батька склала 13/400.

В період з 1984 року по 1987 рік його мати ОСОБА_7 та її сестра ОСОБА_5 зробили прибудови до частин будинку, які вони займали.

Так, ОСОБА_7 добудувала приміщення 3-6 площею 14,6 кв.м, 3-5 площею 6,0 кв.м, коридор 3-1 площею 7,1 кв.м, вбиральню 3-2 площею 1,5 кв.м, ванну кімнату 3-3 площею 2,2 кв.м, кухню 3-4 площею 9,7 кв.м, сіни 1 площею 3,2 кв.м, сарай «Б», сарай «В», які були узаконені рішенням виконкому Жовтневої ради народних депутатів від 7 лютого 1984 року № 27-24. Таким чином, на його думку, ідеальна частка ОСОБА_7 повинна складати 239/400.

За життя його мати не встигла оформити належне їй право власності у повному обсязі на прибудову та спадщину після смерті батька, тому він отримав спадщину теж частково, а саме на майно, на яке були правовстановлюючі документи.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 лютого 2012 року йому належить 13/200 частин житлового будинку АДРЕСА_1 після його матері ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Вказував, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 серпня 1985 року були перерозподілені ідеальні частки в праві власності на спірний житловий будинок таким чином: замість 1/6 частки за кожним співвласником було визнано право на 13/200 часток. Крім того, в рішенні було зазначено, що прибудови, які були узаконені рішенням Жовтневого райвиконкому складають 100/200 часток та 22/200 часток, проте права власності за особами, які їх побудували, визнано не було.

Зазначав, що 10 листопада 1985 року ОСОБА_6 подарував ОСОБА_5 свою частку - 13/200. Частка ОСОБА_5 склала 26/200.

Крім того, вважає, що ОСОБА_7 та ОСОБА_5 набули право власності за набувальною давністю на частки, які належать ОСОБА_9 (13/200) та її батьку ОСОБА_10 (13/200), які проживали у вказаному будинку за життя ОСОБА_11, а потім, за словами родичів, переїхали до Росії і ніяких стосунків з родичами не підтримували.

З післявоєнних часів будинком користувались лише ОСОБА_5, ОСОБА_7 та їх батько ОСОБА_8, які на протязі тривалого часу постійно підтримували технічний стан будинку, займались благоустроєм.

У 2008 році під весь будинок був зроблений новий фундамент, будинок обкладено сучасною цеглою з утепленням стін, дерев'яна огорожа замінена на цегляну, в самостійних квартирах співвласниками проведена заміна системи електропостачання, замінена газоопалювальна система.

На його думку, дійсна частка ОСОБА_7 у праві власності на спірний житловий будинок повинна складати: 1/6 частина (після смерті діда -ОСОБА_11) + 1/12 (спадщина після смерті батька - ОСОБА_8) + 100/200 (прибудова) + 26/400 (за набувальною давністю) = 265/400 часток, з яких тільки 1/6 (13/200) має правовстановлюючий документ і яку він отримав у спадщину, а тому й просив визнати за ним право власності на 239/400 часток.

У серпні 2015 року ОСОБА_5 звернулась до суду з зустрічним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на 13/600 частин після смерті її батька ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та на 22/200 частин, які були нею збудовані і узаконені рішенням Жовтневої райради народних депутатів № 27-24 від 7 лютого 1984 року в житловому будинку АДРЕСА_1. Посилалась на те, що спірний будинок належав її діду ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 і бабусі ОСОБА_12, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5, не встигнувши прийняти спадщину.

ОСОБА_11 і ОСОБА_12 мали двох дітей: ОСОБА_8 та ОСОБА_10

17 січня 1950 року були видані свідоцтва про право на спадщину, а саме по 1/6 частці одержали: син ОСОБА_8, онука ОСОБА_7, онука ОСОБА_5, онук ОСОБА_6, онука ОСОБА_9 Частка ОСОБА_10 залишається відкритою до теперішнього часу.

Вказувала, що вона та ОСОБА_7 добудовували до свої часток домоволодіння приміщення, які узаконені рішенням Жовтневої райради народних депутатів № 27-24 від 7 лютого 1984 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 серпня 1985 року були перерозподілені ідеальні частки в праві власності на спірний будинок таким чином: замість 1/6 частки за кожним співвласником визнано право на 13/200 часток. Крім того, рішенням встановлено, що прибудови, які були узаконені рішенням Жовтневої райради народних депутатів складають 100/200 часток та 22/200 часток.

Також ОСОБА_5 у своєму позові посилалась на те, що позивач за первинним позовом зазначає ім'я своєї матері «ОСОБА_15», у той час, як відповідно до свідоцтва про народження донькою ОСОБА_8 та ОСОБА_13 була ОСОБА_14.

Крім того, ОСОБА_4 не довів, що його мати - ОСОБА_7 та ОСОБА_14 є однією і тою самою особою.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 вересня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за законом після матері - ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, на 239/400 частин житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по АДРЕСА_1.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено.

Визнано за ОСОБА_5 право власності в порядку спадкування за законом після батька - ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, на 13/600 частин житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по АДРЕСА_1 та на 22/200 частин житлового будинку АДРЕСА_1, в порядку забудови.

Залишено відкритою за ОСОБА_5 13/1200 частин житлового будинку АДРЕСА_1 та 26/400 частин зазначеного житлового будинку з надвірними будівлями.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 17 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції змінено.

Позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за законом після матері - ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, на 213/400 частин житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по АДРЕСА_1.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання за ним права власності в порядку набувальної давності - відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_5 - задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_5 право власності у порядку спадкування за законом після батька - ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, на 13/400 частин житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по АДРЕСА_1.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про визнання за нею права власності в порядку набувальної давності - відмовлено.

Рішення в частині визнання за ОСОБА_5 права власності на 22/200 частин житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по АДРЕСА_1, залишено без змін.

Рішення в частині залишення відкритими за ОСОБА_5 13/1200 частин житлового будинку АДРЕСА_1 та на 26/400 частин зазначеного будинку з надвірними будівлями - скасовано.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати частково, ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_4 про визнання права власності на 13/400 частин спірного будинку після смерті ОСОБА_8 відмовити, в частині визнання права власності за ОСОБА_4 на 100/200 частин і визнання за нею права власності на 22/200 залишити без змін.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення в частині, яка не змінена та не скасована апеляційним судом, та апеляційний суд, на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли правильного висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підлягають частковому задоволенню.

Зокрема, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання за ОСОБА_4 права власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_7 на 213/400 частин спірного житлового будинку з надвірними будівлями.

Також апеляційний суд, ухвалюючи рішення, врахував, що ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_5 набули право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька по 13/400 частин житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по АДРЕСА_1, за кожним, та дійшов правильного висновку про зміну рішення суду першої інстанції та визнання за ОСОБА_5 права власності у порядку спадкування за законом після батька - ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, на 13/400 частин житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по АДРЕСА_1.

Крім того, суд врахував вимоги ст. 344 ЦК України та роз'яснення, що надані у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7лютого 2014 року за № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» та дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову про визнання за ОСОБА_4 права власності на 26/400 частин спірного житлового будинку в порядку набувальної давності.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції в частині, яка не змінена та не скасована апеляційним судом, та рішення апеляційного суду не дають підстав для висновку про те, що судами при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 вересня 2015 року в частині, яка не змінена та не скасована апеляційним судом, та рішення апеляційного суду Харківської області від 17 лютого 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.А. Черненко

О.В. Кафідова

В.О. Савченко