АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 642/1110/16-ц Головуючий суддя І інстанції Гримайло А. М.
Провадження № 22-ц/790/5773/16 Суддя доповідач Малінська С.М.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді: Малінської С.М.,

суддів: Гуцал Л.В., Швецової Л.А.,

за участю секретаря: Муц Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приватбанк» на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 19 липня 2016 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановила:

У березні 2016 року Публічне акціонерне товариство ОСОБА_1 «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 50947,12 грн. за кредитним договором та судові витрати в розмірі 1378, 00 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору № НАХRF818090078 від 29.12.2007 року ОСОБА_2 29.12.2007 року отримав кредит у розмірі 5,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії кратки.

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленим договором.

Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором.

У звязку з порушенням зобовязань за кредитним договором ОСОБА_2 станом на 17.02.2016 року має заборгованість в загальному розмірі - 66803,38 грн.

Від цієї суми заборгованості віднімається сума заборгованості в розмірі 188758, 50 грн., яка була стягнута з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12.12.2013 року, різниця становить 48 044, 88 грн. А також штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: - 500 грн. - штраф (фіксована частина); 2402, 24 грн. - штраф (процентна складова).

Отже, загальна сума заборгованості становить 50947, 12 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 19 липня 2016 року в задоволенні позовної заяви Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представником Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приватбанк» подано апеляційну скаргу, в якій вважає рішення неправосудним, зазначає, що умови договору та обставини справи щодо винесення 12.12.2013 року Комінтернівським районним судом м. Харкова рішення про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості але за інший період, а також факт звернення банку до суду із позовом у березні 2016 року на підставі ч. 2 ст. 264 ЦК України вказують на те, що позовна давність не пропущена.

Просить рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 19 липня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приватбанк» задовольнити, стягнути з ОСОБА_2 судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

У суді апеляційної інстанції апелянт просив стягнути 5752, 06 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що 29 грудня 2007 року між ЗАТ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № НАХRF818090078, відповідно до умов якого ОСОБА_2 29.12.2007 року отримав кредит у розмірі 5,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії кратки 28.12.2009 року.

Згідно умов договору ОСОБА_2 зобовязався здійснювати погашення суми заборгованості в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з 20 по 25 число кожного місяця відповідач зобовязався надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 635, 39 грн. для погашення заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами.

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленим договором.

Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції керувався ст. ст. 526, 530, ч. 1 ст. 1049, 257, 259, 266 ЦК України, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, посилаюсь на постанову Верховного Суду України від 06.11.2013 року по справі № 6-116цс13, ст. 14, ст. 61 ЦПК України дійшов висновку, що у звязку з пропущенням строку позовної давності основної та додаткової вимоги, а також недоведеності поважної причини пропущення цього строку, про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Однак погодитися з обгрунтованістю висновків суду першої інстанції колегія суддів не може.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1). чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2). чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3). які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4). яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.

Згідно положень ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно вимог ст. ст. 11, 13 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обовязків , зокрема є договори і інші правочини.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмір та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

Ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно вимог ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України у встановлений строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Ст. 525 ЦК України передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобовязання.

Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання.

Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України, зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Ст. 599 ЦК України встановлено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. (ст. 257 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності:загальна та спеціальна. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Початок перебігу строку позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до п. 8.1 кредитного договору № НАХRF818090078 від 29.12.2007 року, укладеного між банком і ОСОБА_2, останній зобовязався у строк по 28.12.2009 року включно повернути банку отриманий кредит у сумі 9 354,79 грн., з умовою сплати відсотків у розмірі 0,42 % на місяць на суму залишку заборгованості, щомісячної винагороди (комісії) за надання фінансового інструменту у розмірі 224,52 грн., та іншими взначеними у договору умовами.

Згідно з п. 5.5. вказаного договору позовна давність по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, пені та штрафу сторонами встановлена тривалістю 5 (пять) років.

Як було встановлено, 12.12.2013 року Комінтернівським районним судом м. Харкова було ухвалене рішення, яким з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто частково заборгованість за кредитним договором № НАХRF818090078 від 29.12.2007 року в розмірі 18 558, 50 грн. станом на 04.06.2013 року.

Предметом розгляду по справі 2013 року була заборгованість за кредитним договором № НАХRF818090078 від 29.12.2007 року станом на 04.06.2013 року в розмірі 64904,66 грн., яка складається з наступного:

- 8958,13 грн. заборгованість за кредитом;

- 474,40 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 4158,29 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом;

- 47746,95 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

А також штрафи відповідно до п. 2.4.5.5 Умов та правил надання банківських послуг:

-500, 00 грн. штраф (фіксована частина);

-3066,89 грн. штраф (процентна складова).

Після 04.06.2013 року у звязку із невиконанням рішення суду, банк мав право нараховувати відсотки та пеню за користування кредитом.

Так, згідно розрахунку заборгованості, що додавався до позовної заяви вбачається, що відсотки за користування кредитом банк після 28.12.2009 року не нарахував, а тому предметом позову по цій справі є стягнення заборгованості лише з пені.

У свою чергу пеня за цей період, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 5752, 06 грн., що не заперечується ПАТ КБ "Приватбанк" в письмових поясненнях, наданих до апеляційного суду.

Як вбачається з матеріалів справи банк звернувся до суду з позовом у березні 2016 року, тобто в строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, таким чином, строк позовної давності банком не пропущений.

Відповідач не виконав свої зобов'язання за договором кредиту належним чином, тому колегія суддів вважає, що є підстави для задоволення позовної заяви.

За таких обставин, відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції, підставою для чого, згідно з п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, і ухвалити нове рішення, яким позовну заяву Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Згідно частин першої, третьої та пятої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приватбанк» задоволена частково, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приватбанк» задоволені частково, з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приватбанк» належить стягнути 289, 38 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 88, 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приватбанк» - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 19 липня 2016 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 банк «Приватбанк» (р/р № 3111, МФО 305299, ) заборгованість за кредитним договором (пеню) у розмірі 5752 (пять тисяч сімсот пятдесят дві) гривні 06 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 банк «Приватбанк» (р/р № 3111, МФО 305299, ) судовий збір у розмірі 289 (двісті вісімдесят девять) гривень 38 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді :