УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Закропивного О.В., Нагорняка В.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів,

за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» на рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 22 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Тернопільської області від 09 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив визнати недійсним договір фінансового лізингу № 001384 від 30 вересня 2015 року, предметом якого є придбання трактора МТЗ-82.1.26 та стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» (далі - ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто») на його користь 49 000 грн.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 30 вересня 2015 року між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» було укладено договір фінансового лізингу № 001384 на придбання трактора МТЗ-82.1.26.

ОСОБА_4 вказував, що при укладенні договору працівники ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» переконували його у потребі поспішати сплатити перший платіж та підписати договір, оскільки закінчується термін дії акції, спірний договір укладено відповідачем без відповідної ліцензії та на несправедливих умовах, що суперечить принципу добросовісності та призводить до дисбалансу його прав та обов'язків як споживача.

Позивач також вважав, що проведений адміністративний платіж не є лізинговим платежем у розумінні Закону України «Про фінансовий лізинг» та не співрозмірний сумі за виконану послугу, яка фактично полягала лише у виготовленні стандартної форми договору, у зв'язку з чим просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 22 грудня 2015 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір фінансового лізингу № 001384 від 30 вересня 2015 року, укладений між ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» та ОСОБА_4

Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь ОСОБА_4 49 000 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 09 лютого 2016 року апеляційну скаргу ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» задоволено частково, резолютивну частину рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 22 грудня 2015 року залишено без змін, змінивши його мотивувальну частину.

У касаційній скарзі ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто», посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди(чиїї умов) недійсною.

Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції про задоволення позову, який на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), в цілому правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, апеляційний суд врахував вказану вище правову позицію, та виключаючи з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції посилання на несправедливі умови фінансового лізингу, та зазначивши, що в діях відповідача є нечесна підприємницька діяльність, яка виразилася у створенні умов, при яких позивач був позбавлений виважено та об'єктивно оцінити умови угоди, а також виключаючи посилання на відсутність у відповідача ліцензії для здійснення фінансової діяльності, правильно встановив, що укладений між сторонами спірний договір не був нотаріально посвідчений, у зв'язку із чим дійшов обґрунтованого висновку про визнання такої угоди недійсною та стягнення грошових коштів.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» відхилити.

Рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 22 грудня 2015 року в частині, яка не змінена апеляційним судом, та рішення апеляційного суду Тернопільської області від 09 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

О.В.Закропивний

В.А.Нагорняк