УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Демяносова М.В., ЛеванчукаА.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: орган опіки та піклування Горбулівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області, служба у справах дітей Черняхівської районної державної адміністрації Житомирської області, служба у справах дітей Андрушівської районної державної адміністрації Житомирської області, про зміну місця проживання дітей та стягнення аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Житомирської області від 09 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що 06 квітня 2011 року між ним та відповідачкою було розірвано шлюб та рішенням суду дітей ОСОБА_6, 2001 року народження та ОСОБА_7, 2009 року народження залишено проживати разом з матір'ю. Однак, після розірвання шлюбу відповідачка залишила дітей при ньому де вони і перебувають по даний час. Відповідачка не навідує дітей, не піклується ними, не виховує їх, матеріально не забезпечує. Відповідно до актів обстеження побутових умов відповідачки, вона не створила нормальних умов для проживання навіть своєї однієї дитини, яку народила після розірвання шлюбу. Враховуючи викладене, з урахування уточнень позовних вимог, позивач просив змінити місце проживання дітей та встановити їх місце проживання разом з ним та стягнути аліменти на дітей у розмірі 350 грн щомісячно на кожну дитину з 01 вересня 2014 року і до повноліття дітей.

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 27 жовтня 2015 року позовні вимоги задоволено. Змінено місце проживання дітей ОСОБА_6, 2001 року народження та ОСОБА_7, 2009 рокународження та встановлено їхнє місце проживання разом з батьком ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на дітей ОСОБА_6, 2001 року народження та ОСОБА_7, 2009 рокународження у розмірі 350 грн щомісячно на кожну дитину з 01 вересня 2014 року і до повноліття дітей. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 09 лютого 2016 року, з виправленими описками на підставі ухвали від 23 лютого 2016 року, рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 27 жовтня 2015 року скасовано в частині вирішення позовних вимог про зміну місця проживання неповнолітнього ОСОБА_6 та в цій частині ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено. В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції та передати справу на новий розгляд.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_8 від 20 квітня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано цивільну справу.

Розпорядженням керівника апарату Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 вересня 2016 року призначено повторний автоматичний розподіл справ у зв'язку з відставкою судді ОСОБА_8, у результаті чого 06 жовтня 2016 року зазначену справу передано судді-доповідачу Ситнік О.М.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався тим, що відповідачку у 2015 році було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП за ухилення від виховання своєї малолітньої доньки, яка проживає з нею. Відповідачка не має власного житла та має заборгованість за кредитними договорами. Суд взяв до уваги пояснення неповнолітнього ОСОБА_6, який виявив бажання проживати разом з батьком.

Судом встановлено, що перебуваючи в шлюбі, у сторін народилися діти ОСОБА_6, 2001 рокународження та ОСОБА_7, 2009 року народження (а.с.3,4).

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 06 квітня 2011 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.2).

Після розірвання шлюбу сторони стали проживати окремо, а діти залишилися проживати з батьком де і мешкають по даний час (а.с. 6).

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 18 грудня 2012 року визначено місце проживання дітей з матір'ю.

Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов проживання дітей у ОСОБА_4, то останній створив всі умови для виховання та розвитку дітей (а.с. 58).

Відповідно до ч. 2 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Судом встановлено, що неповнолітній ОСОБА_6 виявив своє бажання проживати разом з батьком - ОСОБА_4

Апеляційний суд правильно виходив з того, що малолітній ОСОБА_6, який досяг чотирнадцяти років, виявив своє бажання проживати з батьком, тому суд не може всупереч його волі визначити йому інше місце проживання.

Стосовно доводів касаційної скарги щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_7, то суд вважає рішення судів попередніх інстанцій про задоволення вимоги про зміну місця проживання ОСОБА_7 та визначення її місцем проживання з батьком правомірним, виходячи з наступного.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до актів обстеження житлово-побутових умов відповідачки від 22 листопада 2013 року, 10 листопада 2014 року, 03 березня 2015 року (а.с. 59, 98, 117), ОСОБА_5 не створила належних побутових умов для проживання своєї малолітньої дитини, яка народилася після розірвання шлюбу.

Відповідно до відповіді начальника Андрушівського РВ міліції, ОСОБА_5 у 2015 році було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.184 КУпАП за ухилення від виховання своєї малолітньої доньки, яка проживає з нею (а.с.164, 182). Ставлення відповідачки до алкогольних напоїв вбачається з описової частини постанови суду про притягнення її до адміністративної відповідальності. Крім того, співмешканець відповідачки з яким вона проживає в одному будинку, схильний до насильства в сім'ї та нанесення тілесних ушкоджень (а.с.168-171, 176).

Як вбачається з копій претензій, надісланих ТОВ «Кредит Колекшн Груп», ТОВ «Укрфінанс», ТОВ «ЕОС Україна» на адресу ОСОБА_5, остання має заборгованості за кредитними договорами, які не виконує належним чином (а.с.105- 108).

Судом встановлено, що відповідачка ніде не працює, власного житла не має, третя дитина, яка народилася у відповідачки від іншого чоловіка, перебувала у лікарні, проте з нею був дід, а мати коштів на лікування дитини не надала, що змусило працівників відділення збирати пожертву на лікування доньки відповідачки.

Це все свідчить про недбале ставлення ОСОБА_5, як матері, до своїх батьківських обов'язків.

Таким чином, враховуючи інтереси дітей та їх бажання не розлучатися один з одним, суди дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог у частині малолітньої доньки сторін.

Інші доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення суду першої інстанції в його незміненій судом апеляційної інстанції частині та рішення апеляційного суду.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 09 лютого 2016 року та рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 27 жовтня 2015 року в його незміненій рішенням апеляційного суду частині залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Демяносов М.В. Леванчук А.О.