Справа № 500/1980/16-ц
Провадження № 2/500/482/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2016 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді - Присакар О.Я.,

при секретарі - Сирбу Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ізмаїльської міської ради Одеської області про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

18.04.2016 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовними вимогами, якими просить визнати за нею, як спадкоємицею за заповітом право власності на квартиру № 46, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2, мотивуючи тим, що вищевказана квартира належить ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається з квартири № 46, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. 22.11.1995 року ОСОБА_2 залишила заповіт, згідно умов якого усе своє майно вона заповіла позивачу. ОСОБА_1 прийняла спадщину шляхом подачі заяви про прийняття спадщини. При зверненні до нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, позивачу було відмовлено, у зв'язку із тим, що відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Будинкова книга, в якій міститься відомості про реєстрацію спадкодавця на день його смерті, та проживання разом з ним його спадкоємців, відсутня. Відповідно до пункту 4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Документ, що посвідчує право власності на вищевказану квартиру на ім'я спадкодавця ОСОБА_2, який був би зареєстрований у встановленому законом порядку, відсутній.

Представник позивача в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надала до суду заяву, якою позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення, просить справу розглянути у її відсутність.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 належить квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 15.06.1995 року, виданого Ізмаїльським міжміським бюро технічної інвентаризації, зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за № 61б/169 від 15.06.1995 року.

Відповідно до довідки № 714/06 від 18.05.2016 року, наданою Ізмаїльським управлінням житлово - комунального господарства, квартира АДРЕСА_1 приватизована з 22.05.1995 року. На день приватизації у вищезазначеній квартирі була зареєстрована ОСОБА_2 з 12.02.1966 року.

Згідно до ст. 1216 ЦК України - спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до свідоцтва про смерть НОМЕР_2 від 18.08.2015 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після смерті ОСОБА_2 згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить квартира АДРЕСА_1.

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1233 ЦК - заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Згідно ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до заповіту, посвідченого 22.11.1995 року державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Великовою М.Д., зареєстрованого в реєстрі за № 4/5637, ОСОБА_2 заповіла усе її майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде їй належати по закону на день її смерті - ОСОБА_1.

Згідно витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 43617156 від 16.04.2016 року, наданого Ізмаїльською державною нотаріальною конторою, заповіт ОСОБА_2 від 22.11.1995 року, зареєстрований за № 4-5637 не змінювався та не скасовувався.

Осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту після смерті ОСОБА_2 відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України - спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_1 у встановлений законом строк звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, що підтверджено відповідною заявою, тобто вважається такою, яка фактично прийняла спадщину.

Письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 № 645/02-14 від 16.04.2016 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з тим, що відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Будинкова книга, в якій міститься відомості про реєстрацію спадкодавця на день його смерті, та проживання разом з ним його спадкоємців, відсутня. Відповідно до пункту 4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Документ, що посвідчує право власності на вищевказану квартиру на ім'я спадкодавця ОСОБА_2, який був би зареєстрований у встановленому законом порядку, відсутній.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 1220, 1222, 1233, 1234, 1235, 1269, 1270 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Ізмаїльської міської ради Одеської області про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на квартиру № 46, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.Я.Присакар