Справа № 570/4866/16-ц
Номер провадження 2/570/1770/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2016 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.

при секретарі судового засідання Бардабуш В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області ( м.Рівне вул.П.Могили 24 ) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в :

покликаючись на негаразди в сімї, позивач у поданій до суду 20 жовтня 2016 року заяві просить шлюб сторін розірвати, визначити місце проживання дитини.

Сторін відповідно до ст.ст.74-76 ЦПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи, проте в судове засідання сторони не зявилися, про причини неявки суду не повідомили. У поданих до суду заявах сторони просять справу слухати у її відсутність, позивач позов підтримує повністю, не заперечує проти заочного розгляду, відповідач та його представник адвокат ОСОБА_3 позов визнають. Зважаючи на те, що явку сторін не було визнано обов'язковою, враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, дійшов висновку про можливість розглянути справу у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, зясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, дослідивши представлені позивачем докази по справі, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, прийшов до таких висновків.

Вимоги ст.214 ЦПК Кодексу зобовязують суд під час ухвалення рішення вирішити: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ст.16 цього кодексу звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захистуі в силу ст.ст.10, 60 ЦПК України, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідач скористався правовою допомогою.

Як встановлено судом, сторони одружилися 07 липня 2007 року, мають двох неповнолітніх дітей сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, подружжя не веде спільного господарства. Причиною припинення подружніх стосунків стали розбіжність у поглядах на сімейне життя, втрата почуття любові.

В ч.1 ст.51 Конституції України закріплено, що шлюб грунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Ця вимога кореспондується і з ст.24 СК України. Ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. У відповідності із положеннями ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, однією із основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, зокрема, особа має право вільно вирішувати питання щодо укладення шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. Тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стало неможливим, оскільки суперечить інтересам сторін та вимогам закону.

За таких умов суд вважає, що позов в цій частині доведений і підлягає до задоволення.

У сторін відсутній спір про місце проживання дітей, тому в цій частині позову необхідно відмовити.

Відповідно до ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, і в цей день згідно ч.2 ст.114 СК України шлюб припиняється. Вказане рішення згідно ч.2 ст.115 СК надсилається до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

У звязку із диспозитивністю цивільного процесу суд не вирішує питання щодо відшкодування судових витрат, оскільки така вимога позивачем не заявлялася.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст.10, 11, 57-60, 88, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

задоволити цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Розірвати шлюб ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4 Литва, громадянина України) та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище Доманська) ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_6, громадянки України), зареєстрований 07 липня 2007 року Клеванською селищною радою Рівненського району Рівненської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів 2007 року липня місяця 07 числа зроблено запис за № 29.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Кушнір Н.В.