У х в а л а

30 серпня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати в цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до повного товариства «ХН-Ломбард «Балканкар-Сервіс» і компанія» про визнання договору неукладеним, іпотечного договору недійсним та скасування заборони відчуження об'єкта іпотеки,

в с т а н о в и л а :

Галицький районний суд м. Львова рішенням від 4 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області

від 4 серпня 2015 року, позов ОСОБА_4 задовольнив, постановив визнати договір позики неукладеним, визнати договір іпотеки квартири недійсним та скасувати заборону відчуження нерухомого майна.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 10 лютого 2016 року ухвалені у справі судові рішення скасувала, справу направила на новий розгляд до суду першої інстанції.

10 травня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду

України із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 лютого 2016 року з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав: неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статей 15, 1046, 1047, 1051 Цивільного кодексу України; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Обґрунтовуючи підставу подання заяви про перегляд зазначеного судового рішення, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10, 18 грудня

2014 року та 6 квітня 2016 року, в яких, на його думку, по-іншому застосовано вказані норми матеріального права.

На підтвердження підстави перегляду вищевказаного судового рішення, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на постанови Верховного Суду України від 12 червня 2013 року та 11 листопада 2015 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах: невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Скасовуючи ухвалені у справі судові рішення та передаючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, суд касаційної інстанції вказав на порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим у наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ містяться такі висновки:

- в ухвалі від 10 грудня 2014 року суд касаційної інстанції, залишивши без змін ухвалені у справі судові рішення, указав на те, що надана позивачем письмова розписка про отримання грошових коштів, не містить зобов'язань про їх повернення, а тому не може слугувати доказом укладення договору позики;

- в ухвалі від 18 грудня 2014 року суд касаційної інстанції, залишивши без змін рішення суду апеляційної інстанції, зазначив, що надана позивачем розписка не є договором позики оскільки не містить обов'язку відповідача повернути отримані кошти;

- в ухвалі від 6 квітня 2016 року суд касаційної інстанції, скасувавши рішення суду апеляційної інстанції та направивши справи на новий розгляд до цього ж суду, указав на порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Крім того, відсутні й підстави для перегляду ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 лютого 2016 року у зв'язку з її невідповідністю викладеним у постановах Верховного Суду України

від 12 червня 2013 року та 11 листопада 2015 року висновкам, оскільки судове рішення, про перегляд якого подано заяву, не суперечить зазначеним висновкам.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що заява є необґрунтованою, а тому в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до повного товариства «ХН-Ломбард «Балканкар-Сервіс» і компанія» про визнання договору неукладеним, іпотечного договору недійсним та скасування заборони відчуження об'єкта іпотеки за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого судуУкраїни з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 лютого 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

А.Г. Ярема