Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/7664/15-ц Головуючий у 1-й інст. Колупаєв В. В.
Категорія 27 Доповідач Косигіна Л. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області

в складі: головуючої судді Косигіної Л.М.

суддів: Худякова А.М., Григорусь Н.Й.

при секретарі Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 24 травня 2016 року

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, вимоги якого під час розгляду справи уточнювало (а.с. 44), та остаточно просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором б/н від 05.02.2008 року в сумі 16229 грн. 47 коп., яка утворилася станом на 30.11.2015 року та складається із:

- заборгованості по кредиту в сумі 3811 грн. 76 коп.;

- заборгованості за процентами в сумі 11406 грн. 78 коп.;

- 250 грн. штраф (фіксована частина);

- 760 грн. 93 коп. штраф (процентна складова).

В обґрунтування позову Банк посилався на те, що 05.02.2008 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При цьому, вона погодилася з тим, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» і «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складають договір, що підтверджується її підписом. Крім того, згідно п.п. 3.2, 3.3 Умов та правил надання банківських послуг, Банк має право в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Оскільки ОСОБА_1 допустила заборгованість за даним договором, Банк просив позов задовольнити.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 24 травня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та їх неповне дослідження, просив рішення скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю. Апелянт зазначив, що висновки суду про те, що Банк тривалий час не видавав відповідачці депозитні кошти, умисно збільшуючи тим самим заборгованість за кредитним договором, є безпідставними та суперечать матеріалам справи. При цьому, у Банку відсутній обов'язок погашати заборгованість за кредитним договором за рахунок вкладу відповідачки. Крім того, договір банківського вкладу діяв з 05.02.2008 року по 07.10.2008 року, і всі кошти ОСОБА_1 були сплачені.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Банк не дотримався вимог ст. 203 ЦК України, порушивши моральні засади суспільства щодо справедливого ведення підприємницької діяльності, оскільки у встановлений строк не видав ОСОБА_1 кошти за депозитним вкладом, у зв'язку з чим вона своєчасно не змогла провести розрахунки за кредитним договором.

Погодитися з такими висновками не можна, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що 05.02.2008 року ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 4000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості. При цьому, вона погодилася з тим, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» і «Тарифами Банку», складають договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом (а.с. 7-13).

ОСОБА_1 була видана кредитна картка № 596113 строком дії до 31.05.2009 року (а.с. 128).

З розрахунків, наданих позивачем вбачається (а.с. 45-48), що станом на 30.11.2015 року утворилась заборгованість за кредитним договором, у зв'язку із неналежним виконанням відповідачкою його умов, в сумі 16229 грн. 47 коп., яка складається із:

- заборгованості по кредиту в сумі 3811 грн. 76 коп.;

- заборгованості за процентами в сумі 11406 грн. 78 коп.;

- штрафів: 250 грн. (фіксована частина), 760 грн. 93 коп. (процентна складова).

Твердження ОСОБА_1 про те, що вона 19.09.2008 року сплатила всі кошти за договором і більше карткою не користувалася, є безпідставними та спростовуються випискою з особового рахунку, матеріалами службового розслідування (а.с. 31-35, 37-39, 81-84, 132-135). Зокрема, з даних документів вбачається, що відповідачка протягом лютого-вересня 2008 року користувалася карткою під час розрахунків у торговій мережі м. Житомира - магазин Колібріс (проспект Миру, 37), знімала готівку у банкоматах: CAZH3517, CAZH4663, CAZH4661, CAZH4542. Дані обставини відповідачка не заперечувала.

Після повного погашення коштів по картці, яке відбулося 19.09.2008 року, карткою почали знову користуватися 11.10.2008 року (зняття готівки банкомат CAZH3517). У подальшому протягом жовтня-грудня 2008 року кошти витрачалися у магазині Колібріс та готівка знімалася у банкоматах: CAZH4663, CAZH4661, CAZH4542, CAZH5121 (а.с. 133 зворот). Крім того, 29.11.2008 року було здійснено погашення заборгованості готівкою через касу Житомирського відділення № 7. Останній раз кошти знімалися 04.12.2008 року у банкоматі CAZH4542.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачкою не доведено належними та допустимими доказами те, що після погашення заборгованості 19.09.2008 року вона більше не користувалася кредитною карткою, а відтак не повинна платити заборгованість.

Також, не ґрунтуються на відповідних доказах доводи ОСОБА_1 про те, що Банк тривалий час не видавав їй депозитні кошти, у зв'язку з чим вона не могла своєчасно сплатити кредит. Наведене спростовується виписками по депозитному рахунку, згідно яких договір вкладу, на який посилалася відповідачка, діяв до 07.10.2008 року, кошти їй були повернуті та укладено новий договір (а.с. 70, 129-131). Проте, кошти по картковому рахунку були повернуті відповідачкою 19.09.2008 року, а у подальшому карткою знову почали користуватися вже з 11.10.2008 року.

Разом з тим, доводи ОСОБА_1 щодо необхідності застосування до даних правовідносин строку позовної давності, заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH). За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Дана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 19.03.2014 року, під час розгляду справи №6-14цс14.

Під час апеляційного розгляду було встановлено, що кредитна картка № 596113 була видана ОСОБА_1 05.02.2008 року, строк її дії до 31.05.2009 року. Інші картки відповідачці не видавалися. Останній платіж на погашення заборгованості здійснено 29.11.2008 року, останній раз користувалися карткою 04.12.2008 року. З позовом до суду Банк звернувся тільки 15.07.2015 року. Усне клопотання про застосування строку позовної давності було заявлено представником відповідача під час слухання справи в суді першої інстанції 24.05.2016 року, що підтверджується змістом звукозапису даного судового засідання, яке було відтворено (прослухано) під час апеляційного розгляду. Представник Банку заперечень щодо вказаних обставин не надав.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що Банком пропущено строк позовної давності. Разом з тим, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша ст. 1048 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до частини п'ятої ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

За змістом ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Разом із тим, за змістом частини першої ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності.

Дана правова позиція висловлена Верховним Судом України 02.12.2015 року у справі №6-249цс15, 29.06.2016 року у справі №6-1188 цс16.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги Банку підлягають частковому задоволенню на суму 3782 грн. 56 коп., з яких: заборгованість за відсотками в сумі 3364 грн. 34 коп. (за період з липня 2012 року по 30.11.2015 року), штрафи 250 грн. (фіксована частина як заявлено у позовній заяві), 168 грн. 22 коп. (процентна складова). У задоволенні решти вимог слід відмовити за пропуском строку позовної давності. Також, з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в сумі 119 грн. 23 коп. (за подання позовної заяви та апеляційної скарги), з врахуванням пропорційності задоволених вимог Банку (ч. 1 ст. 88 ЦПК України).

За таких обставин, рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 304, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 24 травня 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 05.02.2008 року в сумі 3782 грн. 56 коп. та судовий збір в сумі 119 грн. 23 коп.

У задоволенні решти вимог відмовити за пропуском строку позовної давності.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча Судді