АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 липня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України про відшкодування шкоди.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до держави Україна в особі Кабінету Міністрів України про відшкодування моральної шкоди.

Зазначав, що судові інстанції при розгляді справ щодо позивача порушили положення Конституції України, ст. 23, ч. 6 ст. 117, 1173 - 1174 ЦК України. У зв'язку з цим, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 17 000 грн. у відшкодування моральної шкоди та 2 564 грн. у відшкодування матеріальної шкоди.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 липня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити по справі нове рішення, яким позов задовольнити.

Про день і час учасники судового розгляду справи повідомлені належно, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність учасників судового розгляду справи.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи, постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 червня 2015 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління державної міграційної служби в Кіровоградській області, Державної казначейської служби України про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення матеріальної і моральної шкоди відмовлено(а.с.12-14). Рішенням Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду України вказане рішення залишено без змін.

Відмовляючи в задоволенні позову районний суд виходив з того, що під час судового розгляду справи не підтвердився факт заподіяння позивачу будь-якої шкоди з вини судів та відсутній будь-який причинно-наслідковий зв'язок між шкодою та діяннями судів.

Колегія суддів погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що районним судом невірно надано оцінку наявним в матеріалах справи доказам, - безпідставні.

Згідно зі ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.

Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено також у статях 56, 62 Конституції України та в Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» від 01 грудня 1994 року, ст. 443 ЦК України, статтях 1167, 1176 ЦК України.

Частинами 5 та 6 ст. 1176 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність,органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до керівних роз'яснень, які містяться у п.п. 4.5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року № 4 у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визнаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Між тим, наведені позивачем обставини для відшкодування шкоди є лише припущенням, не підтверджуються жодними доказами у розумінні ст.ст. 58-59 ЦПК України.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладені обставини, а також матеріали справи, у їх сукупності, колегія суддів вважає законними й обґрунтованими висновки районного суду.

Районним судом з достатньою повнотою з'ясовано обставини справи, зібраним доказам дано належну оцінку, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, а також матеріали справи, у їх сукупності, правових підстав до скасування постановленого по справі рішення, як про це ставиться в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Згідно частини 1 статті 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 757/19714/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/12096/16

Головуючий у суді першої інстанції: Батрин О.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.