ухвала

іменем україни

14 грудня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Дьоміної О.О., Демяносова М.В., Маляренка А.В., Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,
за участю позивача,

представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6, ОСОБА_9, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Клименко Дмитро Борисович, про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_8 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 29 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_8 звернулася до суду з позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що в період з 26 липня 2003 року по 25 листопада 2013 року позивач перебувала у шлюбі з ОСОБА_9

25 вересня 2005 року на підставі договору купівлі-продажу нежилих приміщень, укладеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Габро» та ОСОБА_9, подружжям у спільну сумісну власність набуто нежилі приміщення АДРЕСА_1.

30 серпня 2013 року ОСОБА_9, без волевиявлення на це позивачки та після фактичного припинення з нею шлюбних відносин, з метою уникнення поділу даного майна, як спільного майна подружжя, продав нежилі приміщення своїй рідній племінниці - ОСОБА_6, згідно з договором купівлі-продажу нежилих приміщень, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клименко Д.Б. за № НОМЕР_1.

ОСОБА_6 позивач не вважає добросовісним набувачем, так як вказаний відповідач є родичем ОСОБА_9, студенткою вищого навчального закладу, в якої не було достатньо грошей на придбання нежилих приміщень, а вказаний договір вчинений нею формально та не спрямований на настання реальних правових наслідків, що виникають з договору.

Тому позивач звернулася до суду з даним позовом та просила визнати договір купівлі-продажу нежилих приміщень АДРЕСА_1, за № НОМЕР_1 від 30 серпня 2013 року, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 недійсним; витребувати майно, а саме: нежилі приміщення АДРЕСА_1, з чужого незаконного володіння; визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаних нежилих приміщень, загальною площею 159,8 кв. м.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 10 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29 вересня 2016 року, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_8 до ОСОБА_6, ОСОБА_9, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу КлименкоДмитро Борисович, про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності.

Скасовано заходи забезпечення позову та знято арешт, накладений ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 31 липня 2015 року на нежитлові приміщення АДРЕСА_1, що на праві власності належать ОСОБА_6.

У касаційній скарзі ОСОБА_8 просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 324 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, укладений між сторонами, відповідає вимогам закону та їх волевиявленню, вчинений за письмовою згодою позивача, чинною на час його укладання, а тому відсутні підстави для визнання його недійсним.

Як установлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 липня 2003 року по 25 листопада 2013 року.

23 травня 2007 року ОСОБА_8, нотаріально посвідчила заяву, згідно з якою надала згоду ОСОБА_9 на підписання попередніх договорів, договорів завдатку, договорів іпотеки, кредитних договорів, договорів застави відносно будь-якого рухомого (в тому числі цінних паперів, корпоративних прав) або нерухомого майна на території України, в тому числі земельних ділянок за ціною і на умовах на його розсуд, яке було або буде придбане в період зареєстрованого шлюбу. Справжність підпису ОСОБА_8 на вищезазначеній заяві посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д., про що зроблено запис в реєстрі за № НОМЕР_2. Як убачається зі змісту заяви строк її дії не встановлений.

30 серпня 2013 року між відповідачами укладено договір купівлі-продажу нежилих приміщень, згідно з яким ОСОБА_9 продав, а ОСОБА_6 купила нежилі приміщення АДРЕСА_1.

За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною(сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

За змістом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, якщо не доведено протилежне.

Згідно із ч. 3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріальногопосвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Така згода за своєю правовою природою є одностороннім правочином.

Згідно із частиною першою статті 219 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним.

Разом з тим, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.

Так, пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Касаційна скарга не містить доводів на спростування вказаних висновків судів попередніх інстанцій, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судами не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 29 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Демяносов Ю.Г. Іваненко А.В. Маляренко О.М. Ситнік