Провадження № 2/643/199/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2016 року Московський районний суд м.Харкова в складі : головуючого судді - Єлізарова І.Є , при секретарі - Охріменко А.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-тя особа Служба в справах дітей Московського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики виконкому Харківської міської ради Харківської області про примусове виселення з житлового приміщення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ «Альфа-Банк» звернулось до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 в якому просить виселити без надання іншого житла ОСОБА_1 ОСОБА_2Б, ОСОБА_4А,. з двокімнатної квартири № 22 ,загальною площею 53.4 кв.м., житловою площею 30,6 кв.м , що знаходиться за адресою: м.Харків, вул. Сергієвська, 8 , зі зняттям їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою та стягнути з відповідачів на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» 229,40 гривен сплаченого судового збору.

В обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що 28.12.2007 року Закрите акціонерне товариство "Альфа-Банк" та ОСОБА_3 уклали кредитний договір № 800002929.

Також 28.12.2007 року, в якості забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між Кредитором та ОСОБА_3 укладено Іпотечний договір № 800002929.-И, що посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за № 1612, відповідно до якого ОСОБА_3 передав в іпотеку кредитору нерухоме майно, а саме: ізольовану двокімнатну квартиру № 22 ,загальною площею 53.4 кв.м., житловою площею 30,6 кв.м , що знаходиться за адресою: м.Харків, вул. Сергієвська, 8 .Заставна вартість предмету іпотеки - 409 641,00 гривен.

Відповідно до п. 1.5. Договору іпотеки, іпотекодавець запевняє та гарантує що предмет іпотеки не є об'єктом речових прав будь-якої третьої особи, відсутні жодні інші права права та вимоги третіх осіб на предмет іпотеки та не існує ніяких дій з боку фізичних осіб, що можуть привести до невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем зобов'язань за договором іпотеки.

Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», 19.08.2009 року, було приведено у відповідність до Закону України «Про акціонерні товариства» назву організаційно-правової форми, шляхом перейменування Закритого акціонерного товариства «Альфа-Банк» в Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк».

Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши ОСОБА_3 кредит у сумі 80 000 (вісімдесят тисяч ) доларів США.

У порушення умов договору, третя особа ОСОБА_3 , свої зобов'язання належним чином не виконував, в результаті чого банк реалізував своє право на дострокове стягнення заборгованості з відповідача за договором, шляхом вчинення Виконавчого напису нотаріуса.

21.02.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 вчинено виконавчий напис на договорі іпотеки, на підставі якого Московським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Під час відкриття виконавчого провадження стало відомо, що в квартирі, яка є предметом іпотеки зареєстровані мешканці, включаючи малолітніх дітей : ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4 ,ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Подальша реєстрація ОСОБА_1 ОСОБА_2Б, ОСОБА_4 в квартирі, що є предметом іпотеки, унеможливлює її реалізацію.

На підставі ст.40 ЗУ «Про іпотеку» та ст.109 ЖК «України» ПАТ «Альфа-Банк» надіслав відповідачу письмову вимогу іпотекодержателя про добровільне виселення з житлового приміщення від 19.09.2013 №75147 яку відповідачі отримали 20.10.2013 року . Проте, станом на день подачі позовної заяви до суду, дана вимога залишилась невиконаною, у зв'язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду та просить суд виселити без надання іншого житла ОСОБА_1 ОСОБА_2Б, ОСОБА_4А,. з двокімнатної квартири № 22 ,загальною площею 53.4 кв.м., житловою площею 30,6 кв.м , що знаходиться за адресою: м.Харків, вул. Сергієвська, 8 , зняти ОСОБА_1 ОСОБА_2Б, ОСОБА_4 з реєстраційного обліку за вказаною адресою та стягнути з відповідачів на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» 229,40 гривен сплаченого судового збору.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила задовольнити позовін вимоги в повному обсязі .

Представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_7 в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що позивач вимагає виселити відповідачів зі спірного житла на підставі вчиненої виконавчого напису нотаріуса від 21.02.2013 року № 180 про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1, однак законодавством на момент укладення Договору, виконавчий напис нотаріуса, як спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, не передбачено Крім того, порушуються права та інтереси неповнолітніх дітей передбачені законодавством та міжнародними нормами, у звязку з чим просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі .

Представник третьої особи Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політик Харківської міської ради надала суду заяву про розгляд справи без участі представника органу опіки та піклування, також зазначила, що проти позовних вимог заперечують , оскільки з позову не вбачається де буде мешкати малолітня дитина після виселення зі спірного житла та є підстави вважати , що у разі задоволення позовних вимог дитина залишиться без житла.

3-тя особа ОСОБА_3 в судове засідання не зявився , про день та час слухання справи був сповіщений в установленому порядку .

Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, вважає, що позов задоволенню не підлягає, при цьому виходячи з наступного.

Судом , встановлено, що 28.12.2007 року Закрите акціонерне товариство "Альфа-Банк" та ОСОБА_3 уклали кредитний договір № 800002929.

Також 28.12.2007 року, в якості забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між Кредитором та ОСОБА_3 укладено Іпотечний договір № 800002929.-И, що посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за № 1612, відповідно до якого ОСОБА_3 передав в іпотеку кредитору нерухоме майно, а саме: ізольовану двокімнатну квартиру № 22 ,загальною площею 53.4 кв.м., житловою площею 30,6 кв.м , що знаходиться за адресою: м.Харків, вул. Сергієвська, 8 .Заставна вартість предмету іпотеки - 409 641,00 гривен.

Відповідно до п. 1.5. Договору іпотеки, іпотекодавець запевняє та гарантує що предмет іпотеки не є об'єктом речових прав будь-якої третьої особи, відсутні жодні інші права права та вимоги третіх осіб на предмет іпотеки та не існує ніяких дій з боку фізичних осіб, що можуть привести до невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем зобов'язань за договором іпотеки.

Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», 19.08.2009 року, було приведено у відповідність до Закону України «Про акціонерні товариства» назву організаційно-правової форми, шляхом перейменування Закритого акціонерного товариства «Альфа-Банк» в Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк».

Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши ОСОБА_3 кредит у сумі 80 000 (вісімдесят тисяч ) доларів США.

У порушення умов договору, третя особа ОСОБА_3 , свої зобов'язання належним чином не виконував, в результаті чого банк реалізував своє право на дострокове стягнення заборгованості з відповідача за договором, шляхом вчинення Виконавчого напису нотаріуса.

21.02.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 вчинено виконавчий напис на договорі іпотеки, на підставі якого Московським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Згідно довідки, виданої дільницею № 30 КП «Жилкомсервіс» в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_1 ,ІНФОРМАЦІЯ_3. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_4 ,ІНФОРМАЦІЯ_5.

Суд, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходить з того ,що позивач просить виселити відповідачів на підставі вчиненої виконавчого напису нотаріуса від 21.02.2013 року № 180 «про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 »

Закон «Про забезпечення вимог кредиторів» в редакції від 29.01.2006г ст. 26, чинної на момент укладення Договору, виконавчий напис нотаріуса, як спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, не передбачає.

Згідно ч.1.3 п.1 гл.16 Порядку Вчинення нотаріальних Дій нотаріусамі України, нотаріус зобов'язаний відмовити в чиненні виконавчого напису, коли вимагається майно, стягнення на, яке, можливо тільки за рішенням суду.

Згідно ч. 1 статті 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено законом або договором.

З огляду на те, що звернення стягнення на предмет іпотеки було скоєно позивачем у вигляді вчинення виконавчого напису нотаріуса, що вчинений у порушення Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів» в редакції від 29.01.2006 р, який не передбачав спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом вчинення виконавчого напису нотаріусом, суд не може вважати законним порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, отже, не знаходить правових підстав для виселення відповідачів з квартири № 22 по по вул. Сергієвській, 8 в м.Харкові.

Посилання позивача про те, що виконавчий напис відповідач не оскаржував, отже він вважається законним, не може бути прийнято до уваги, так як суд, при постанові рішень не може керуватися документами, такими, що суперечать чинному законодавству України.

Згідно ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність.

Також, суд враховує, що 7 червня 2014 року набрав чинності ОСОБА_8 у України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VІІ.

Згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про заставу», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Іпотекодавець чи позичальник не відноситься до категорії осіб, які є суб'єктами Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Підставою для прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» стала втрата значних коштів громадянами України внаслідок різких курсових коливань на валютному ринку України, знецінення національної валюти. У пояснювальній записці до проекту зазначеного закону вказувалося, що через знецінення національної валюти десятки тисяч людей не мають можливості обслуговувати кредитні зобов'язання за споживчими кредитами в іноземній валюті. Банки та інші фінансові установи масово звертають стягнення і примусово вилучають у таких боржників рухоме і нерухоме майно. В тому числі, викидаючи людей із неповнолітніми дітьми з житла на вулицю і забираючи засоби до існування. Це викликає гостре незадоволення у людей і напруження у суспільстві.

ОСОБА_8 прийнято з метою підтримки громадян України, які мають невиконані зобов'язання за договорами споживчого кредиту в іноземній валюті (валютних кредитів), укладеними з фінансовими установами та банками України шляхом встановлення порядку і умов конвертації зобов'язань за кредитними договорами в іноземній валюті в національну валюту України та пропонувалося мінімалізувати негативні наслідки інфляції національної валюти для громадян України та убезпечити зазначених громадян від виникнення скрутної фінансової ситуації.

Основною метою Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», є забезпечення конституційних прав громадян та відновлення довіри до банків та інших фінансових установ, вжиття оперативних заходів та мінімалізації можливих збитків громадян при виконанні своїх кредитних зобов'язань.

Проаналізувавши норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» можна зробити висновок, що вони містять як норми матеріального права, так є і процесуальними нормами, які необхідно застосовувати судам на будь-якій стадії розгляду справи, враховуючи, що саме поняття «мораторій» є відстроченням виконання зобов'язань, що встановлюються на певний термін.

З позову вбачається, що звернення стягнення на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки перебуває на стадії виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст.40 ЗУ «Про іпотеку» підставою для виселення мешканців є звернення стягнення на предмет іпотеки.

Оскільки Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено мораторій щодо стягнення на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, суд приходить до висновків про безпідставність вимоги щодо виселення осіб, які там мешкають, на час дії вищевказаної заборони щодо примусового звернення стягнення.

Також, позивачем не надано доказів щодо наявності у відповідачів іншого житла.

Крім того, як зазначено в Декларації прав дитини, "дитина, внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження"…

. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають

матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом

Згідно ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей" держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна.

Неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень.

Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування.

Адже згідно ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Отже суд не має законого права приймати сторону комерційної установи попре пріоритетної необхідності захисту прав саме дитини, її соціального забезпечення, її інтересів. Таке ставлення суду до правосуддя не може вважатися правомірним.

Так як дія суду (судді) буде спрямована на набуття прав та обовязків щодо цивільного права користування іпотечним майном, що є житлом, в якому проживає малолітня дитина.

Крім того суди будь- якої інстанції зобов'язані застосовувати при винесенні рішення конституційні положення, які мають верховенство над іншим законодавством України та мають норми прямої дії. Адже звернення неправомірного стягнення на житло, що є у приватної власності і в якої проживає і на яке має право дитина, навіть через суд, може протирічити конституційним нормам, зокрема:

Стаття 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Стаття 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом… Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Крім того, в Постанові Пленуму ВСУ N 9 від 01.11.96 Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя визначено: « З метою правильного застосування норм Конституції при здійсненні правосуддя Пленум Верховного Суду України постановляє дати судам такі роз'яснення:…

Оскільки Конституція України, як зазначено в її ст.8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Таким чном, оскільки предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_3 та суду в супереч ст. 60 ЦПК України позивачем не надано доказів того, що відповідачі мають інше житло та не використовують спірну квартиру для постійного місця проживання, кредит видано у доларах США, то звернення на такий предмет іпотеки неможливе, як і виселення осіб, що в ній проживають, у звязку з чим суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі.

На підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем суд відносить за рахунок позивача.

Керуючись ст. ст.109 ЖК України , ЗУ «Про іпотеку», ст.ст. 209,218 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ

У задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-тя особа Служба в справах дітей Московського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики виконкому Харківської міської ради Харківської області про примусове виселення з житлового приміщення відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня його проголошення .

Суддя Московського районного

суду м. Харкова ОСОБА_9