Апеляційний суд Житомирської області
Справа №281/618/15-ц Головуючий у 1-й інст. Денисюк І. І.
Категорія 34 Доповідач Коломієць О. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Жигановської О.С., Якухно О.М.

з участю секретаря

судового засідання: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 27 липня 2016 року

встановила:

У жовтні 2015 року позивач звернулась до суду з вимогами про відшкодування матеріальних збитків, завданих пошкодженням автомобіля великою рогатою худобою (коровою), яка належить на праві власності відповідачу. Після у уточнення позовних вимог позивач просила стягнути з відповідача 16486,47 грн., з яких 7996,18 грн. за ремонт автомобіля, 7192,98 грн. за величину втрати товарної вартості автомобіля, 700,00 грн. за проведення ав тотоварознавчого дослідження та 597,31 грн. кошти на проїзд.

Рішенням Лугинського районного суду Житомирської області від 27 липня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, сторін у справі, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, судова колегія приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 08.08.2015 р. по провулку Набережному, 17 в смт Лугини Житомирської області, де проживає позивачка, на обочині біля будинку стояв припаркований автомобіль НОМЕР_1, що належить їй на праві власності. Близько 18-19 год. вечора, почувши лай собаки, позивач вийшла з будинку і побачила, що на передньому капоті її автомобіля знаходиться корова, власників якої поблизу не було. В результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження.

Відповідно до Висновку № 1229 експерта автотоварознавчого дослідження вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_1 складає 7350,51 грн., величина втрати товарної вартості автомобіля становить 7192,98 грн.

Позивач з власної ініціативи здійснила ремонт пошкодженого автомобіля, який проведений ПАТ «Житомир-Авто» та згідно калькуляції № КА-0001473 від 26.11.2015 р. складає 7996,18 грн. (а.с. 76).

Власник корови ОСОБА_3 08.08.2015 р. надав ОСОБА_2 розписку, якою зобовязувався відремонтувати її автомобіль НОМЕР_1, як такий, що пошкоджений його телицею чорнорябої породи (а.с.10).

В подальшому відповідач ОСОБА_3 відмовився від написаної розписки, не визнав Висновок експерта № 1229 та клопотав у суду про проведення транспортно-трасологічної експертизи автомобіля НОМЕР_1.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивачки є необґрунтованими та непідтвердженими належними та допустимими доказами. Зокрема, послався на судову транспортно-трасологічну експертизу № 958/15-25 від 21.06.2016 р., з висновку якої вбачається, що пошкодження автомобіля на кришці капота є малоймовірними внаслідок подій даної пригоди, так як в середньому маса корови становить близько 400 кг, діаметр копит до 25 см, що означає, що пошкодження автомобіля були б значно інтенсивнішими з прогином капоту зверху до низу, майже, по всій його площині.

З таким висновком суду не погоджується колегія суддів.

Правовідносини сторін урегульовані ст. 1166 ЦК України, відповідно до норм якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 2 постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Тобто відповідальність за заподіяну шкоду настає лише за наявності сукупності умов, що дії особи були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Згідно зі ст. 180 ЦК України, передбачено, що тварини є особливим об'єктом цивільних прав, на них поширюється режим речі, а правила поводження з тваринами встановлюється законом.

Зокрема, в Законі України «Про захист тварин від жорстокого поводження» у ст.9 передбачено, що особа, яка утримує домашню тварину зобов'язана супроводжувати домашню тварину поза місцями її постійного утримання. А також ця особа та особа, яка супроводжує домашню тварину зобов'язана забезпечити безпеку сторонніх людей і тварин, а також майна заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною, безпеку дорожнього руху при проходженні з домашньою твариною біля транспортних шляхів і при їх переході шляхом безпосереднього контролю за її поведінкою, крім того фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин зобов'язані не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб.

Відтак, встановлено, що корова на прізвисько «Манька», яка належить відповідачу була неправильно прив»язана цепом, в результаті чого вона відірвалась, забігла на провулок Набережний, де і пошкодила автомобіль позивачки.

Відповідач ОСОБА_3 зобовязаний був слідкувати за належною йому коровою, оскільки ч.4 ст.319 ЦК України визначено, що власність зобов»язує.

Таким чином, шкода, спричинена твариною автомобілю, стала наслідком відсутності належного контролю з боку особи, зобов»язаної здійснювати такий контроль, тобто власника корови ОСОБА_3, дії якого не забезпечили безпеку чужого майна.

Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Ч.1, п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України передбачають, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням її речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Передбачена ст. 1166 ЦК України презумпція вини заподіювача шкоди означає, що докази відсутності його вини має подати сам відповідач. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є заподіювачем шкоди або особою, яка в силу закону зобовязана відшкодувати шкоду.

З огляду на зазначене, відповідачем не доведено апеляційному суду ту обставину, що ним були вжиті всі залежні від нього заходи щодо належного виконання зобов»язання з утримання великої рогатої худоби та належний догляд за нею під час випасання, а відтак не доведено відсутності його вини у пошкодженні автомобіля коровою.

За таких обставин, ОСОБА_3, як особа, дії якої спричинили заподіяння шкоди майну потерпілого, повинен відшкодовувати її на підставі ст. 1166 ЦК України згідно Висновку експерта автотоварознавчого дослідження №1229 в сумі 7996,18 грн., оскільки доказів на спростування цієї суми, відповідач суду не надав. Крім того, як понесену позивачем матеріальну шкоду, відповідач має відшкодувати кошти за величину втрати товарної вартості автомобіля в сумі 7192,98 грн.

Разом з тим, вимоги позивачки про стягнення з відповідача на її користь витрат, понесених за проїзд та оплата коштів за проведене автотоварознавче дослідження, до задоволення не підлягають, оскільки в розумінні статті 1166 ЦК України такі витрати не є шкодою.

Відмовляючи позивачу в задоволенні позову, суд першої інстанції керувався висновками судової транспортно-трасологічну експертизу № 958/15-25 від 21.06.2016 р., яка була призначена за клопотанням відповідача через те, що останній не погоджувався із тим, що автомобіль позивача був пошкоджений його телицею (коровою). З висновку транспортно-трасологічної експертизи, вбачається, що пошкодження автомобіля на кришці капота є малоймовірними внаслідок подій даної пригоди, так як в середньому маса корови становить близько 400 кг, діаметр копит до 25 см, що означає, що пошкодження автомобіля були б значно інтенсивнішими з прогином капоту зверху до низу, майже, по всій його площині.

Разом з тим, колегія суддів приходить до висновку, що вказаний висновок експертизи не може бути покладений в основу рішення, оскільки експертом не були надані відповіді на поставлені перед ним питання, а суд не надав даному висновку належної об»єктивної оцінки, оскільки не врахував обставини та висновки дослідницької частини експертизи, з якої вбачається, що неможливо надати відповіді на поставлені питання в категоричній формі із-за наявності в матеріалах справи фотознімків автомобіля НОМЕР_1, які не дають змоги детально описати пошкодження, а також натурного співставлення пошкоджень автомобіля з слідоутворюючим об»єктом (коровою).

Таким чином, на порушення ст.ст. 212-213 ЦПК України суд не оцінив всіх наданих доказів, належним чином не перевірив доводів позивачки щодо наявності вини відповідача в заподіянні шкоди, не з»ясував, внаслідок яких неправомірних дій відповідача завдана шкода позивачу.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 15189,16 грн. завданої майнової шкоди.

Крім цього, у відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останньою судовий збір при пред'явленні позову до суду та подачі апеляційної скарги в загальній сумі 1093,52 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 27 липня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 15189 (п'ятнадцять тисяч сто вісімдесят девять) грн. 16 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 1093 грн. 52 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили..

Головуючий: Судді: