Справа № 209/1537/16-ц
Провадження № 2/209/946/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2016 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Решетник Т.О.,

за участю секретаря Петропольської М.О.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади, в особі Дніпродзержинської міської ради, треті особи: Третя Дніпродзержинська державна нотаріальна контора, Гаражно-будівельний кооператив «Залізничник» про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за нею, ОСОБА_1, право власності в порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2 на гараж НОМЕР_1, площею 26,8 кв.м., розташований в гаражно-будівельному кооперативі «Залізничник» («Желізнодорожник»), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, що є підставою для реєстрації за нею права власності на нерухоме майно в органах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

На обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її рідний брат ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 27 травня 2014 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції, актовий запис № 410. За життя, а саме 28 вересня 2002 року, ОСОБА_2 склав заповіт, яким зробив таке розпорядження: усе його майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалося, він заповідав позивачу, ОСОБА_1. Цей заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за № 6207. Протягом встановленого законом шестимісячного строку після смерті брата позивач звернулася до Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлого ОСОБА_2, за якою була заведена спадкова справа № 571/2014, що зареєстрована у Спадковому реєстрі за № 56441603. 26 листопада 2014 року Третьою Дніпродзержинською державною нотаріальною конторою їй були видані: свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлого ОСОБА_2 на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, та свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошові вклади в ПАТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується витягами № 56822606 та № 56822628 про реєстрацію в Спадковому реєстрі свідоцтв про право на спадщину. 26 листопада 2014 року за позивачем було зареєстроване право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_2. Крім зазначеного майна, до складу спадщини померлого ОСОБА_2 входить гараж НОМЕР_1, розташований в Гаражно-будівельному кооперативі «Залізничник» (Железнодорожник) за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Єлизаветівське шосе, 1. Постановою №3745/02-14 від 29.12.2015 року, нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказаний гараж в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на це нерухоме майно на ім'я спадкодавця. Дійсно, за ОСОБА_2 на момент його смерті не було зареєстроване в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на гараж НОМЕР_1, розташований в Гаражно-будівельному кооперативі «Залізничник». Але факт відсутності реєстрації не спростовує факт наявності цього нерухомого майна та його побудування у відповідності до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування, а лише свідчить про невиконання братом позивача встановлених на момент закінчення будівництва вимог закону для підтвердження факту належності йому збудованого гаражу. З протоколу від 14 травня 1993 року №5 засідання виконавчого комітету Дніпровської районної Ради народних депутатів Дніпропетровської області, виданого Архівним управлінням Дніпродзержинської міської Ради від 19.01.2016 року за № М-5/02-13, вбачається, що 14 травня 1993 року виконавчим комітетом Дніпровської районної Ради народних депутатів Дніпропетровської області було прийнято рішення № 137 «Про затвердження списку членів гаражно-будівельного кооперативу «Лівобережний-2» блок 1,2. Згідно з рішенням міськвиконкому №7/24-6 від 10.03.1993 року «Про дозвіл на виконання проектно-вишукувальної документації на будівництво гаражного кооперативу в лівобережній частині міста», особистих заяв громадян, виконком районної Ради народних депутатів вирішив затвердити списки членів гаражно-будівельного кооперативу «Лівобережний - 2», блок 1, 2. ОСОБА_2 був включений до цього списку під номером 189. В 1994 році брат, якому допомогала позивач, закінчив будівництво гаражу НОМЕР_1, який на той час входив до складу ГБК «Лівобережний - 2», а потім внаслідок реорганізації кооперативу, ГБК, в якому розташований гараж НОМЕР_1 отримав назву «Залізничник» («Железнодорожник»). Зазначене підтверджується технічним паспортом на гараж, виготовленим за замовленням позивача, 22 січня 2015 року експертом ОСОБА_4 Згідно технічного паспорту, площа гаражу А-1 становить 26,8 кв.м. Починаючи з 1994 року і до моменту смерті ОСОБА_2 використовував збудований гараж за його призначенням. Але брат позивача юридично не зареєстрував за собою право власності на створене ним нерухоме майно, при тому, що він вважав себе власником гаражу і його право власності на гараж ніким не оспорювалося. Таким чином, ОСОБА_2, як член кооперативу, який володів персоніфікованим паєм в майні кооперативу, був фактичним власником вказаного об'єкту нерухомості та мав право юридично оформити своє право власності з метою його реалізації на законних підставах. За словами померлого, управління Гаражно-будівельного кооперативу відмовлялося надавати членам кооперативу необхідний пакет документів для юридичного оформлення права власності на побудовані гаражі, в тому числі й документи, що підтверджують право ГБК на користування земельною ділянкою, рішення про прийняття ОСОБА_2 до членів гаражно-будівельного кооперативу та інші документи, без яких він був позбавлений можливості звернутися до відповідних державних реєстраційних органів для оформлення правовстановлюючих документів на об'єкт нерухомого майна. На теперішній час через смерть ОСОБА_2, який повністю вніс пайовий внесок до кооперативу у вигляді побудованого гаражу, неможливо скористатися встановленим державою механізмом прийняття в експлуатацію збудованого у 1994 році гаражу, а отже є неможливою видача органами місцевого самоврядування довідки про належність гаражу на праві приватної власності спадкодавцеві, тобто ОСОБА_2, що є перепоною для отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Вважає, що зазначені нею обставини та правові обґрунтування свідчать про те, що гараж НОМЕР_1 в ГБК «Залізничник», розташований за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Єлизаветівське шосе, 1, належить їй, як спадкоємцю ОСОБА_5 з часу відкриття спадщини, що встановлено ч. 5 т. 1268 ЦК України, а отже позивач має право на визнання за собою права власності на вказаний гараж в порядку спадкування за заповітом.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву з клопотанням про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача - Територіальної громади, в особі Дніпродзержинської міської ради в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника.

Представник третьої особи - Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника.

Представник третьої особи - Гаражно-будівельний кооператив «Залізничник», в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер рідний брат позивача - ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 27 травня 2014 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції, актовий запис № 410 (а.с.10).

28 вересня 2002 року, ОСОБА_6 було складено заповіт, яким померлий зробив таке розпорядження: усе його майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалося, він заповідав позивачу, ОСОБА_1 Цей заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за № 6207 (а.с.12).

Протягом встановленого законом шестимісячного строку після смерті брата позивач звернулася до Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлого ОСОБА_2, за якою була заведена спадкова справа № 571/2014, що зареєстрована у Спадковому реєстрі за № 56441603 (а.с.11).

Інші спадкоємці після смерті ОСОБА_2 як за законом, так і за заповітом відсутні.

Як встановлено в судовому засіданні, 26 листопада 2014 року Третьою Дніпродзержинською державною нотаріальною конторою позивачу ОСОБА_1 були видані: свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлого ОСОБА_2 на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, та свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошові вклади в ПАТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується витягами № 56822606 та № 56822628 про реєстрацію в Спадковому реєстрі свідоцтв про право на спадщину (а.с.14-15), а також матеріалами спадкової справи (стор.11,12).

26 листопада 2014 року за позивачем було зареєстроване право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: НОМЕР_2 (а.с.16).

Як зазначено в позові, крім зазначеного майна, до складу спадщини померлого ОСОБА_2 входить гараж НОМЕР_1, розташований в Гаражно-будівельному кооперативі «Залізничник» (Железнодорожнік) за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Єлизаветівське шосе, 1, який починаючи з 1994 року і до моменту смерті ОСОБА_2 використовував за його призначенням, проте не зареєстрував право власності на нього.

У зв'язку з цим нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказаний гараж через відсутність реєстрації на ім'я спадкодавця права власності на вказаний гараж, що підтверджується постановою №3745/02-14 від 29.12.2015 року (а.с.9).

Вирішуючи питання щодо належності спадкодавцеві вищевказаного гаражу, суд приймає до уваги таке.

З матеріалів справи вбачається, що згідно протоколу від 14 травня 1993 року № 5 засідання виконавчого комітету Дніпровської районної Ради народних депутатів Дніпропетровської області, виданого Архівним управлінням Дніпродзержинської міської Ради від 19.01.2016 року за № М-5/02-13, виконавчим комітетом Дніпровської районної Ради народних депутатів Дніпропетровської області було прийнято рішення № 137 «Про затвердження списку членів гаражно-будівельного кооперативу «Лівобережний-2» блок 1,2. Згідно з рішенням міськвиконкому №7/24-6 від 10.03.1993 року «Про дозвіл на виконання проектно-вишукувальної документації на будівництво гаражного кооперативу в лівобережній частині міста», особистих заяв громадян, виконком районної Ради народних депутатів затвердив списки членів гаражно-будівельного кооперативу «Лівобережний - 2», блок 1, 2. ОСОБА_2 був включений до цього списку під номером 189 (а.с.13).

З доводів позовної заяви вбачається, що в 1994 році ОСОБА_2, закінчив будівництво гаражу НОМЕР_1, який на той час входив до складу ГБК «Лівобережний - 2», а потім внаслідок реорганізації кооперативу, ГБК, в якому розташований гараж НОМЕР_1 отримав назву «Залізничник» («Железнодорожнік»), що підтверджується технічним паспортом на гараж, виготовленим, за замовленням позивача, 22 січня 2015 року експертом ОСОБА_4 Згідно технічного паспорту, площа гаражу А-1 становить 26,8 кв.м. (а.с.17-19).

Відповідно до листа № 1319 від 28.12.2015 р., наданого Обласним комунальним підприємством "Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації"Дніпропетровської обласної ради повідомлено, що в ОКП "Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації" відсутня інвентаризаційна справа на гараж НОМЕР_1, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 (або 3), про що зазначено в постанові №3745/02-14 від 29.12.2015 року (а.с.9).

Той факт, що право власності на вказаний гараж не було зареєстровано за спадкодавцем, не спростовує факт належності йому на праві власності цього майна і не позбавляє позивача як спадкоємця за заповітом на набуття права власності на гараж в порядку спадкування.

Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР (1963 р.) право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Право власності на збудований гараж набувається в порядку, який існував на час його будівництва.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції У країни від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України 2003 року та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно роз'яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування", якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди.

За змістом ч. 1 ст. 181 ЦК України приміщення гаража, розташованого на земельній ділянці, відноситься до нерухомих речей (нерухомого майна, нерухомості).

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування згідно ст. 1217 ЦК України здійснюється за заповітом або законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті.

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав на таке майно.

З врахуванням наведеного вбачаються підстави для задоволення позову ОСОБА_1 та визнання за нею права власності на гараж в порядку спадкування.

Керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 57-60, 209, 212-215, 218, 232 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Територіальної громади, в особі Дніпродзержинської міської ради, треті особи: Третя Дніпродзержинська державна нотаріальна контора, Гаражно-будівельний кооператив «Залізничник» про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, право власності в порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2 на гараж НОМЕР_1, площею 26,8 кв.м., розташований в гаражно-будівельному кооперативі «Залізничник» («Желізнодорожник») (ГБК "Лівобережний-2"), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, що є підставою для реєстрації за нею права власності на нерухоме майно в органах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.О. Решетник