Справа № 126/3857/15-ц Провадження № 22-ц/772/807/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 23 Доповідач Чорний В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі :

Головуючого : Чорного В.І.

Суддів : Медвецького С.К., Оніщука В.В.

при секретарі : Маркевич Я.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 22 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного сільськогосподарського підприємства «Еліта» про визнання договору оренди землі недійсним, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства «Еліта» про визнання договору оренди землі недійсним та зобовязання повернути позивачу, щляхом звільнення та приведення до стану, придатного для використання за цільовим призначенням, земельну ділянку площею 2,8229 га, яка розташована на території Війтівської сільської ради Бершадського району Вінницької області, мотивуючи його тим, що договір оренди землі від 29 травня 2008 року укладено без додержання форми правочину, оскільки даний договір позивач не підписувала.

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 22 січня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Приватного сільськогосподарського підприємства «Еліта» про визнання договору оренди землі недійсним відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з таких міркувань.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції послався на висновок почеркознавчої експертизи від 28.09.2015 року № 237-П, проведеної на підставі постанови Бершадського РВ УМВС у Вінницькій області по кримінальному провадженню № 0000501 як на належний та допустимий доказ обставин укладення договору без додержання форми правочину.

Проте, з такими результатами допустимості засобів доказування погодитись не можна, оскільки суд порушив норми процесуального права.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлено, що 29 травня 2008 року між Приватним сільськогосподарським підприємством «Еліта» та ОСОБА_2 укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 2,8229 га, належної ОСОБА_2 на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 420301 від 20.05.2008 року, що розташована на території Війтівської сільської ради Бершадського району Вінницької області. Даний договір укладено на десять років та зареєстровано в Бершадському районному відділі Вінницької регіональної філії Центру ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 20 серпня 2010 за № 97.

Положеннями ст. 627, ч. 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ст. ст. 13, 14 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України головним елементом договору (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, який підлягає встановленню судом є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору оренди землі.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач обґрунтовувала свої вимоги тим, що не підписувала оспорюваний договір оренди землі від 29.05.2008 року, що знайшло своє підтвердження у висновку експертизи № 237 від 28.09.2015 року, яка була проведена на підставі постанови СВ Бершадського РВ УМВС у Вінницькій області по кримінальному провадженню № 0000501.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи (ст. 57 ЦПК України).

За ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 59, ч.ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами.

Тобто, щоб результат проведеної експертизи мав бути допустимим доказом, як окремого виду доказів у відповідності до ст. 66 ЦПК України, експертиза має призначатись у даній конкретній справі за заявою осіб, які беруть участь у справі, а не в будь-якій іншій.

Висновок експерта зроблений у іншій справі може досліджуватись судом лише як письмовий доказ у відповідності до ст. ст. 57, 64 ЦПК України, і не може вважатись висновком експерта в розумінні ст. 66 ЦПК України, так як він не отриманий в порядку, передбаченому ст. ст. 143, 144, 147 ЦПК України.

Однак суд на зазначені положення та обставини справи уваги не звернув та не дав оцінки висновку з точки зору всебічності, повноти й об'єктивності еспертного дослідження.

В той же час, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що відбулася фактична передача земельної ділянки орендарю, протягом тривалого часу позивач приймала відповідне виконання договору орендарем, отримувала орендну плату, що свідчить про її згоду з умовами договору та не довела факту недійсності укладеного договору.

Враховуючи те, що рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях, а матеріали справи не містять будь-яких переконливих і безспірних доказів на підтвердження обставин, з якими як з юридичним фактом пов'язувались правові вимоги щодо земельної ділянки позивачем не надано, а обставини, на які позивач посилалася, не є достатніми для висновку про наявність цивільно-правових підстав для визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та похідних від неї вимог.

Тому, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваного судового рішення з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог з наведених вище підстав.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, еолегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 22 січня 2016 року скасувати. Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до Приватного сільськогосподарського підприємства «Еліта» про визнання договору оренди землі недійсним відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_4

Судді: (підпис) ОСОБА_5

(підпис) ОСОБА_6

З оригіналом вірно: