Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Подрєзова Г. О. ,

при секретарі - Александрова А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білій Церкві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення;

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що після реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 02.08.2003року вона стала проживати та була зареєстрована в квартирі відповідача по АДРЕСА_1 на правах члена сім»ї власника квартири. ІНФОРМАЦІЯ_1 в сім»ї народилася дочка ОСОБА_3, яка також була зареєстрована та проживає в спірній квартирі. Але, протягом останніх років відносини між подружжям погіршилися, вони припинили сімейні стосунки, згодом вона звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу між сторонами. Після припинення сімейних відносин, відповідач став чинити їй перешкоди по користування квартирою, між ними стали виникати сварки, іноді з застосуванням фізичної сили та погроз, що призвело до численних звернень до правоохоронних органів, внаслідок чого відповідача було попереджено за протиправні дії відносно неї. Посилаючись на зазначені обставини, а також на те, що у зв»язку відмовою відповідача надати їй можливість вселення та проживання у спірній квартирі в добровільному порядку, просила суд позов задовольнити та вселити її у спірну квартиру.

В судовому засіданні позивачка та її представник за договором позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник за договором в судовому засіданні позов не визнали в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, покази свідків, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що шлюб між ОСОБА_2 та

ОСОБА_1. був зареєстрований 02.08.2003р. у відділі РАЦС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції в Київській області актовий запис № 864 № 217760.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження - є дочкою сторін по справі, зареєстрована та проживає разом з ОСОБА_2 у належній йому на праві власності квартирі АДРЕСА_1.

Дані обставини підтверджуються довідкою КП Білоцерківської міської ради ЖЕК-7 м. Біла Церква від 09.11.2015р. № 5078.

Квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 27.03.1998року, засвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського нотаріального округу Київської області та зареєстрованим в реєстрі № 1054.

Відповідно до ст..9 ЖК України в редакції із змінами , внесеними згідно із Законами N 3187-12 від 06.05.93, N 800-VI ( 800-17 ) від 25.12.2008, N 1510-VI ( 1510-17 ) від 11.06.2009, N 3716-VI ( 3716-17 ) від 08.09.2011 \

Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Відповідно до ст.. 64 ЖК України - Члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються

нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що

випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени

сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за

зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і

батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо

вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне

господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали

бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному

жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач

та члени його сім'ї.

Відповідно до ч.2 ст.65 цього Кодексу -Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача,

набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим

приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та

членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про

порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до ст..150 цього Кодексу - громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину

будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого

проживання і проживання членів їх сімей і мають право

розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати,

дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати,

укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст..156 цього Кодексу - Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які

проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить,

користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку

(квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок

користування цим приміщенням.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи,

зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення

сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх

права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди

між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про

безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин

застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

В судовому засіданні було встановлено, що позивачка вселилася до квартири АДРЕСА_1 на правах члена сім»ї власника житла, як його дружина, після реєстрації шлюбу між ними в 2003році, була зареєстрована в цій квартирі з 06.02.2007року, тобто її право користування спірним житловим приміщенням виникло саме у зв»язку з фактичним вселенням та проживанням у квартирі власника. Той факт, що до цього, позивачка проживала в квартирі по АДРЕСА_2 в якій залишилася проживати її мати - ОСОБА_4 , не спростовує тих обставин, що місцем проживання позивачки є квартира відповідача по АДРЕСА_1.

В судовому засіданні також встановлено, що з вересня 2015року позивачка і відповідач неодноразово зверталися до Білоцерківського МВ з заявами з приводу вчинення протиправних дій.

Так, позивачка послалася на висновок від 26.09.2015року по повідомленню та по факту отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_1 в якому встановлено, що 19.09.2015року близько 14-00год, за місцем проживання чоловік не допускає її до спільної квартири. Також згідно з висновком від 12.11.2015року по зверненню ОСОБА_1 було встановлено, що 09.11.2015року надійшло повідомлення ОСОБА_1 що близько 14-30 год. за місцем проживання чоловік ОСОБА_2 вчинив сварку під час коли вона прийшла до квартири АДРЕСА_1, де мешкає її дочка ОСОБА_3.

Згідно з висновком від 01.12.2015року по зверненнях ОСОБА_2 та ОСОБА_1 встановлено що приводом звернення ОСОБА_2 стало те, що його дружина без дозволу винесла речі з його квартири, забрала ключі від квартири. А ОСОБА_1 звернулася з приводу не допущення її до дитини, під час коли вона приходить до своєї дочки, що її нагодувати.

Позивачка та її представник пояснили, що з восени 2015року відносин між сторонами погіршилися, шлюб між ними був розірваний Білоцерківським міськрайонним судом 28.12.2015року (справа №357/147/15-ц), але з вересня 2015року позивачка не мала можливості приходити до квартири, чоловік обмежував час її повернення з роботи та попереджав, що якщо вона не повернеться з роботи до 20-30год, він не впустить її в квартиру ( висновок від 26.09.2015року). Крім цього, позивачка пояснила, що оскільки вимушена була проживати у квартирі своєї матері по АДРЕСА_2, то їй необхідні були свої особисті (носильні) речі, які вона зібрала та перенесла до квартири матері. Будь-яких спільно нажитих речей, нею не було взято, поділу спільно нажитого майна вона не вимагала. До квартири відповідача, де проживає їх неповнолітня дочка вона приходила і приходить постійно. До суду її змусили звертатися ті обставини, що бувшим чоловіком вчиняються протиправні дії щодо недопущення її у квартиру, де вона проживала постійно з 2003року, яка є її місцем проживання, де проживає її неповнолітня дочка ОСОБА_3, 2004 р.н.

Відповідно до постанови Білоцерківського міськрайонного суду від 16.10.2015року справа №357/14552/15-п, 3/357/430/15 ОСОБА_2 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.1783-2 КУпАП та звільнений від відповідальності у зв»язку з малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, обмежитись усним зауваженням.

Допитана в якості свідка : ОСОБА_6 показала, що вона є матір»ю позивачки і їй особисто відомо, що все почалося з проблем на роботі, вона та її дочка - ОСОБА_1 працювали по найму у відповідача, який був СПД, спочатку між ними виникла недовіра, потім відповідач розірвав трудові договори з нею, в наступному з дочкою, потім почав вимагати, щоб дочка приходила з нової роботи в установлений ним час, затримку розцінював як зраду, вчиняв сварки, а потім бійки, дочка вимушена була залишити квартиру і перейшла проживати тимчасово до квартири, де вона проживає. Відвідувати дитину бувший чоловік не дозволяє, а під час її відвідування дитини обмежує час їх зустрічі, не дозволяє залишатися на ніч.

З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що за наведених обставин є підстави вважати, що позивачка ОСОБА_1 дійсно була незаконно позбавлена права користування жилим приміщенням, в якому вона мала право проживати, а тому з урахуванням приписів ст..9 ЖК України її права підлягають захисту, шляхом їх відновлення та вселення до спірної квартири.

Ці обставини, на думку суду, не спростовуються показами свідків відповідача, згідно з якими свідок ОСОБА_7 показала, що вона є матір»ю відповідача ОСОБА_2 , про те, що невістка пішла від її сина проживати до своєї матері, вона дізналася по телефону, під час коли перебувала в санаторії. В наступному, їй стало відомо, що ОСОБА_1, забрала всі свої речі і перейшла проживати до своєї матері. Причина не проживання в квартирі сина є її особисте небажання проживати з ним однією сім»єю.

А свідок ОСОБА_8 показала, що є сестрою ОСОБА_2 особисто бачила, як ОСОБА_1 переносила свої речі до квартири своєї матері, де і проживає по цей час. Про будь-які сварки їй нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_9 сусідка з квартири АДРЕСА_3 показала, що знає обох сторін по справі, про будь-які сварки між ними їй нічого не відомо, але ОСОБА_1 вона не бачила з восени 2015року.

Крім цього, в судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 відмовився надати можливість вселитися та надати ключі позивачці в добровільному порядку.

Судом враховується і те, що з позовом про визнання позивачку втратившею права користування житловим приміщенням до суду ОСОБА_2 не звертався.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє обґрунтування і підлягають до задоволення.

Керуючись ст..ст.15,60,212-215,218,223 ЦПК України, ст..ст. 9,64,65,150,156 ЖК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Вселити ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір - 487,20грн.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Г. О. Подрєзова