Справа № 2/489/2216/2016
РІШЕННЯ

Іменем України

13 вересня 2016 р. м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

при секретарі - Бреженюк Н.С.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1. Свої вимоги мотивувала тим, що відповідачка дружина його сина, хоча і зареєстрована за вказаною адресою, проте в квартирі не проживає вже тривалий час, не бере участі в утриманні житла, не сплачує комунальні послуги. Також, позивачка зазначала, що реєстрація відповідачки у квартирі не дає їй та її синові можливості реалізовувати своє право власності належним чином.

Посилаючись на вищевикладене, позивачка просить суд визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1.

Згідно заяви, позивачка заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні, просила про розгляд справи без її участі.

Відповідачка в судове засідання не зявилась, повідомлялась судом про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Згідно заяви, третя особа - ОСОБА_3 позов визнав, просив про розгляд справи без його участі.

Згідно Ухвали суду проводиться заочний розгляд справи.

Дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

Квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 09.12.1998 р.

Згідно Довідки виданої ЖКП ММР «Зоря» за №1109 від 21.07.2016 р. в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: позивачка ОСОБА_1, третя особа, син позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4 онук позивачки, та відповідачка ОСОБА_2

Відповідно до Акту про не проживання від 22.07.2016 р. в зазначеній вище квартирі відповідачка ОСОБА_2 з липня 2015 року не проживає. Реєстрація відповідачки за цією адресою створює перешкоди власниці та її синові у розпорядженні своїм майном.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження майном.

Гарантуючи захист права власності, передбачене ст. 41 Конституції України, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, інше житлове приміщення, призначені та придатні для проживання в них(ст.ст. 379, 380 ЦК ).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла втрачають право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік.

Враховуючи вищенаведене суд вважає, що вимоги позивачки про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 64, 88, 212-214 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги апеляційному суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: