Справа № 132/2265/16-ц
Провадження № 2/132/885/16
РІШЕННЯ

Іменем України

05.09.2016 Калинівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Каращук О.Г.,

при секретарі Лисюк О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Калинівка справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Калинівська державна нотаріальна контора Вінницької області про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю.

ВСТАНОВИВ:

В позовній заяві позивачі вказують, що в 1986 році їхні батьки добудувавши будинок по АДРЕСА_1, разом із ними переїхали проживати у вказаний новозбудований житловий будинок. Згодом батьки розлучилися, батько переїхав проживати в інше місце, а будинок залишив для проживання у ньому бувшій дружині ОСОБА_4 та своїм дітям - позивачам.

02 грудня 1994 року виконавчий комітет Сальницької сільської ради видав ОСОБА_4 Свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок по АДРЕСА_1, яка на теперішній час перейменована на АДРЕСА_1.

05 грудня 1994 року Вінницьким обласним об'єднаним бюро технічної інвентаризації був виготовлений технічний паспорт на вказаний житловий будинок на ім'я власника - ОСОБА_4. В технічному паспорті вказано, що будинок по АДРЕСА_1 збудований у 1981 році. Будівництво зазначеного будинку здійснювалось батьками позивачів спільно за власні кошти в період з 1981 по 1986 роки.

З 17 березня 1979 року мати позивачів - ОСОБА_4 була зареєстрована за адресою по АДРЕСА_1.

25 січня 1994 року між ОСОБА_4 - матір'ю позивачів та ОСОБА_3 був укладений шлюб, і останній переїхав проживати у спірному будинку в сім'ю позивачів.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, але за життя склала заповіт, яким заповіла все своє майно своїм дітям - ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Після смерті ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у Калинівській державній нотаріальній конторі було заведено спадкову справу № 57750953. Спадкоємцями за заповітом є діти померлої - ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

На даний час між ними та відповідачем виник спір стосовно житлового будинку, оскільки відповідач вважає, що має право на частку будинку.

Позивачі в судовому засіданні позов підтримали повністю, просять його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов визнав частково, пояснив що дійсно даний будинок був побудований його дружиною та її колишнім чоловіком до їх шлюбу, вважає що має право на частину даного будинку так як проживаючи у ньому проводив ремонтні роботи.

Проаналізувавши покази сторін, дослідивши матеріали справи в їх сукупності суд вважає позовні вимоги підлягають задоволенню.

Достовірно встановлено, що в 1986 році батьки позивачів побудували будинок по АДРЕСА_1 та разом з позивачами переїхали проживати у ньому. Пізніше батьки розлучились та батько переїхав проживати в інше місце, будинок залишив для проживання матері позивачів ОСОБА_4 та позивачам.

Будівництво зазначеного будинку здійснювалось батьками позивачів спільно за власні кошти в період з 1981 по 1986 роки.

17 березня 1979 року мати позивачів була зареєстрована за адресою по АДРЕСА_1.

25 січня 1994 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був укладений шлюб, і останній переїхав проживати у спірному будинку в сім'ю позивачів.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, але за життя склала заповіт, яким заповіла все своє майно своїм дітям - ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Після смерті ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у Калинівській державній нотаріальній конторі було заведено спадкову справу № 57750953. Спадкоємцями за заповітом є діти померлої - ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Вказаний будинок належить ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 02 грудня 1994 року виданого виконавчим комітетом Сальницької сільської ради на підставі рішення виконкому Калинівської районної ради № 151 від 27.04.1989 року.

Шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено 25 січня 1994 року. Тобто свідоцтво про право власності на нерухоме майно отримано ОСОБА_4 після реєстрації шлюбу, але зазначене майно, є особистою приватною власністю останньої.

Так, відповідно п. 1 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Рішенням виконавчого комітету Калинівської районної ради від 27.04.1989 року № 151 ОСОБА_4 була визнана індивідуальним забудовником будинку по АДРЕСА_1.

Частина 2 статті 331 ЦК України передбачає, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Таким чином, хоча реєстрація права власності відбулася після укладення шлюбу, нерухоме майно було створене за рахунок власних коштів та у період до шлюбу ОСОБА_4 з ОСОБА_3

Тому, відповідач не є учасником спільної сумісної власності подружжя, оскільки майно ОСОБА_4 набуте нею ще до укладення шлюбу, а відповідач не брав ні грошової ні трудової участі у будівництві житлового будинку по АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 24 Кодексу про шлюб та сім'ю України, що діяла на момент будівництва будинку та укладення між сторонами шлюбу, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Відповідно до ст. 57 Сімейного Кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто, житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Таким чином ОСОБА_4 здійснила будівництво нерухомого майна по АДРЕСА_1 до того, як зареєструвала шлюб з ОСОБА_3, а тому воно є особистою приватною власністю її, відповідач права на нерухоме майно не набув, що не оспорюється і визнається відповідачем в судовому засідланні.

Тому суд вважає слід визнати житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами , що в АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_4 та визнати за позивачами право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в порядку спадкування за заповітом.

Судові витрати суд вважає стягнути з відповідача на користь позивачів.

Враховуючи викладене та керуючись, , ст.ст. 10, 60, 158, 212-215, 256-258, 331 ЦПК України, ст.. 57 СК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати житловий будинок з господарськими будівлями і спорудам по АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_4 та визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності на будинок по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 2415,80 грн. сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: