АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Дука В.В.

розглянувши у судовому засіданні справу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів в якому просила стягнути з відповідача аліменти у розмірі ј частини його заробітку з усіх видів доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з дня подачі позову до суду і до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 16 червня 2007 року між сторонами у Бабушкінському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції в Дніпропетровській області було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис №384.

Від шлюбу вони мають малолітню доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Спільне життя з відповідачем не склалось і рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 10 травня 2016 року шлюб було розірвано.

З квітня 2015 року малолітня дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на повному її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку не надає.

Інших дітей у відповідача не має, стягнень за виконавчими документами не проводиться. Відповідач за станом здоров'я має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, але добровільно не бажає виконувати батьківських обов'язків щодо належного утримання та участі у вихованні дитини.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі у розмірі 10 000 грн. щомісячно, починаючи з 10.08.2016р. і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 551,2 грн.

Роз'яснено, що рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Справа № 756/10363/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/14788/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Камбулов Д.Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість, неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

В обґрунтування заявлених вимог апелянт послалася на те, що суд першої інстанції припустився припущення, вказавши, що відповідач має мінливий, не стабільний дохід, оскільки дані обставини не підтверджуються жодними доказами, які наявні в матеріалах справи. В той час, як судом не надано жодної оцінки копіям кредитних договорів, в яких відповідач виступає кредитором та має стабільний високий заробіток, у виді процентів за користування його коштами.

Крім того, апелянт вважає, що під час апеляційного перегляду справи суд повинен надати оцінку ряду інших доказів, які не були долучені судом першої інстанції та які підтверджують стабільний, високий дохід відповідача.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив її відхилити.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Судом встановлено, що 16 червня 2007 року між сторонами у Бабушкінському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції в Дніпропетровській області, було зареєстровано шлюб про, що зроблено актовий запис № 384, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.4).

Від шлюбу вони мають малолітню доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.5).

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 10 травня 2016 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.6).

Донька зареєстрована та постійно проживає разом з матір»ю - ОСОБА_1, за адресою: АДРЕСА_1.

Дитина ОСОБА_3 навчається в приватній школі «Приватний загальноосвітній навчальний заклад гімназія «ПРЕСТИЖ», що підтверджується копією договору. Оплату за навчання здійснює ОСОБА_2 (а.с. 67-70).

Згідно копії трудової книжки вбачається, що ОСОБА_2 наказом від 31.08.2016 року № 08/16 звільнений за власним бажанням згідно зі ст. 38 КЗпП України.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції врахував матеріальне становище дитини, матеріальне становище платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення, враховуючи те, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд вважав, що аліменти повинні бути визначені у твердій грошовій сумі у розмірі 10 000,00 грн., щомісячно, з 10.08.2016 року до досягнення дитиною повноліття.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає, оскільки суд забезпечив повний та всебічний розгляд справи, на основі наявних в матеріалах справи доказів, висновки суду відповідають наявним в матеріалах справи доказам, а рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 р. встановлено, що відповідно до положень ст. 10-11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ч.3 ст.10 та ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянтом не надано апеляційному суду належних та достовірних доказів того, що відповідач має стабільний дохід та аліменти повинні бути призначені саме у частині із цього доходу.

Доводи апелянта про те, що відповідач має стабільний та високий заробіток, який не має мінливого характеру побудовані виключно на припущеннях та не підтверджені належними, достовірними доказами.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку щодо відсутності стабільного доходу у відповідача.

Так, судом правильно встановлено, що згідно копії трудової книжки вбачається, що ОСОБА_2 наказом від 31.08.2016 року № 08/16 звільнений за власним бажанням згідно зі ст. 38 КЗпП України.

Даних про те, що ОСОБА_2 на час розгляду справи влаштувався на постійну роботу та має стабільний заробіток матеріали справи не містять.

Доводи ж апелянта з посиланням на різні джерела доходів відповідача, тільки підтверджують ту обставину, що його дохід є не стабільним та мінливим.

Посилання апелянта на кредитний договір, в якому відповідач являється кредитором, є не достатнім для висновку про те, що він має стабільний дохід, оскільки сам по собі договір не підтверджує належне його виконання боржником. Крім того, кредитний договір має строковий, а не постійний характер.

Більш того, колегія суддів приймає до уваги заперечення відповідача про те, що доходи, які отримані із кредитних договорів, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року №146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб», не відносяться до переліку видів доходів, з яких проводиться утримання аліментів.

Тому, у разі визначення аліментів у частині від доходу, ця обставина може завдати шкоди дитині, так як даних про інші види доходу, які підлягають врахуванню під час утримання аліментів, ОСОБА_2 матеріали справи не містять.

Посилання апелянта ж на кредитний договір №48/R/2016 від 06 липня 2016 року, є взагалі безпідставними, оскільки, як вбачається з його змісту, кредитором у ньому виступає не ОСОБА_2, як на те посилається апелянт, а юридична особа - компанія «SVISTAR HOLDINGS LIMITED».

Враховуючи наведені обставини та наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно дійшов висновку про те, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, що виключає можливість визначення аліментів у виді частини його доходів. Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно визначена сума аліментів на дитину у твердій грошовій сумі у розмірі 10 000 грн. щомісячно.

Колегія суддів вважає визначену суму аліментів прийнятною та достатньою для повноцінного забезпечення дитини, враховуючи ту обставину, що аліменти встановлюються саме для забезпечення та в інтересах дитини.

Що стосується посилань апелянта на навчання дитини та інші додаткові витрати, в розрізі із недостатнім розміром аліментів, то колегія суддів відхиляє вказані посилання апелянта, враховуючи, те що відповідно до ст.185 Сімейного Кодексу України встановлено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді прав щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» звернено увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо.

Враховуючи наведене, те що суд розглядає справи тільки в рамках заявлених вимог, а також те, що позивачем не заявлялися вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат, колегія суддів вважає правильним та справедливим встановлений судом першої інстанції розмір аліментів.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився з виниклими правовідносинами, врахував усі наявні в матеріалах справи докази та законно задовольнив позовні вимоги позивача частково, визначивши аліменти у виді твердої грошової суми, вирішивши справу у відповідності до норм чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2016 року колегія суддів вважає обґрунтованим та таким, що ухвалене з додержанням вимог закону. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду першої інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст.218, 303-305, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді