Придніпровський районний суд м.Черкаси
РІШЕННЯ
Справа № 711/116/15-ц
Номер провадження2/711/2464/16
Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі:
головуючий суддя Дунаєв С.О.
при секретарі Нарадько Л.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до закритого акціонерного товариства «АТП-2361» про поновлення на роботі,
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що його незаконно було звільнено з посади голови правління ЗАТ «АТП-2361», оскільки в.о. голови правління підприємства, який виніс та підписав наказ про звільнення позивача, не має відповідних повноважень У зв'язку з цим просить поновити його на посаді голови правління ЗАТ «АТП-2361» з 06.10.2011р..
Рішенням суду від 07.10.2015р. у задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі відмовлено і змінено формулювання причини звільнення з п.4 ст.40 КЗпП на п.2 ст.40 КЗпП невідповідності займаній посаді внаслідок стану здоров'я, яке перешкоджає продовженню даної роботи з 09.06.2011р.. Апеляційний суд Черкаської області 25.12.2015р. скасував зазначене рішення суду та ухвалив нове, яким позовні вимоги задовольнив, визнав незаконними рішення наглядової ради та наказ в.о. голови правління від 06.10.2011р. про звільнення ОСОБА_1 та поновив позивача на посаді голови правління ЗАТ «АТП-2361». Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 21.09.2016р. рішення судів першої та апеляційної інстанції скасовані, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідач ЗАТ «АТП-2361» позовні вимоги не визнав в повному обсязі та надав суду письмові заперечення. В обґрунтування заперечень зазначив, що звільнення позивача відбулося у зв'язку із відсутністю останнього на роботі в період часу з кінця грудня 2010р. до 06.10.2011р.. Враховуючи, що позивач самоусунувся від виконання обовязків голови правління підприємства на засіданні Наглядової ради підприємства було прийняте рішення про відкликання позивача з посади голови правління. На підставі рішення Наглядової ради в.о. голови правління підприємства виніс наказ про звільнення позивача за п.4 ст.40 КЗпП України. Тож вважає, що звільнення позивача відбулося на законних підстав у встановленому порядку, а тому просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач і його представник адвокат ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги і наполягали на їх задоволенні. Зазначили, що про звільнення з посади голови правління позивач дізнався лише у липні 2014р. з рішення суду. Натомість копію наказу про звільнення фактично позивач отримав лише 16.12.2014р. в судовому засіданні з розгляду іншої цивільної справи з розгляду спору між тими ж сторонами. Зауважили, що відповідачем грубо порушені трудові права позивача, оскільки його звільнено без законних підстав, неналежним органом та з порушенням порядку розірвання трудового договору, оскільки його не повідомили про звільнення, не вручили копію наказу і трудову книжку, та не здійснили розрахунок при звільненні.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_3 в судовому засідання пояснив, що рішення про звільнення позивача приймалося на засіданні Наглядової ради підприємства із дотриманням порядку, передбаченого статутом підприємства. Копія наказу про звільнення надсилалась позивачу, але він відмовився її отримати. Зазначив, що позивач пропустив строк оскарження наказу про звільнення, оскільки знав про наявність такого наказу і був ознайомлений з ним. Зауважив, що повноваження позивача в будь-якому випадку сплинули 20.12.2011р., а на теперішній час головою правління обрано іншу особу, оскільки така посада є виборною, тому поновити позивача на роботі неможливо. Просив відмовити у позові в повному обсязі.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов наступних висновків. Зокрема, судом встановлені такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Рішенням загальних зборів акціонерів ЗАТ «АТП-2361» від 20.12.2006р. ОСОБА_1 обрано на посаду голови правління товариства строком на 5 років /а.с.4-8/.

Свої обов'язки позивач виконував до 22.02.2011р.. З 23.02.2011р. по 10.06.2011р. позивач знаходився на лікуванні, що підтверджується відповідними листками непрацездатності /а.с.18-19/. 09.06.2011р. ОСОБА_1 був направлений на огляд до МСЕК, де його визнано непрацездатним за станом здоров'я та встановлено 2 групу інвалідності /а.с.20/.

Наглядовою радою ЗАТ «АТП-2361» на засіданні 18.03.2011р. прийнято рішення про виконання обов'язків голови правління на час хвороби ОСОБА_1 іншим членом правління ОСОБА_4 /а.с.67/. Про хворобу позивача та його подальшу непрацездатність керівництво ЗАТ «АТП-2361» повідомлялось належним чином, йому надавалися оригінали лікарняних листів та копія довідки до акта огляду МСЕК.

В період з серпня по жовтень 2011р. ЗАТ «АТП-2361» зверталось до позивача з листами щодо встановлення причин його невиходу на роботу, що підтверджується відповідними листами від 09.08.2011р., 20.09.2011р., 26.09.2011р. /а.с.71,73-74,75-76/.

06.10.2011р. відповідно до протоколу №2 засідання наглядової ради ЗАТ «АТП-2361» прийнято рішення про відкликання та звільнення із займаної посади голови правління ОСОБА_1 згідно з п.п.8.3.10, 8.3.15 Статуту ЗАТ «АТП-2361» та п.4 ст.40 КЗпП України /а.с.68/.

06.10.2011р. на підставі вказаного рішення наглядової ради товариства був виданий наказ №35-к про звільнення ОСОБА_1 з посади голови правління ЗАТ «АТП-2361» на підставі п.4 ст.40 КЗпП України (за прогули), який підписаний в.о. голови правління ОСОБА_4 /а.с.21/.

07.10.2011р. на адресу позивача було надіслано повідомлення про його звільнення та необхідність явки до підприємства для здійснення розрахунку при звільненні /а.с.233-235/. Натомість зазначене повідомлення повернулося без вручення адресату.

Фактично позивач отримав копію наказу про звільнення від відповідача 16.12.2014р. в судовому засіданні під час розгляду судом справи за позовом ОСОБА_1 до ЗАТ «АТП-2361» про зобовязання вчинити дії. За наслідками розгляду цього позову судом 16.01.2015р. було ухвалено рішення, яким зобовязано ЗАТ «АТП-2361» видати ОСОБА_1 трудову книжку та копію наказу про звільнення /а.с.94-96/.

Оскільки право на прийняття рішення про обрання та відкликання голови правління відноситься до компетенції загальних зборів товариства, то позивач вважає, що його звільнено незаконно, а тому звернувся до суду з зазначеним позовом.

Тож спір між сторонами виник з трудових правовідносин, який регулюється нормами Кодексу законів про працю України (далі КЗпП), Законом України «Про акціонерні товариства» від 17.09.2008р. №514-VІ (далі Закон №514-VІ), положеннями Статуту ЗАТ «АТП-2361» (далі Статут) та іншими нормативно-правовими актами.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Частиною першою статті 40 КЗпП передбачений виключний перелік випадків, за яких трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом. Одним з таких випадків є прогул (в тому числі відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин (п.4 ч.1 ст.40 КЗпП).

Відповідно до п.5 ст.59 Закону №514-VІ голова колегіального виконавчого органу обирається наглядовою радою товариства, якщо інше не передбачено статутом товариства, в порядку, передбаченому статутом акціонерного товариства.

Статутом передбачено, що до компетенції зборів акціонерів цього товариства відноситься обрання та відкликання членів наглядової ради та ревізійної комісії, а також утворення і відкликання виконавчого органу товариства (п.8.1.12). Статтею 61 Закону №514-VІ встановлено, що повноваження голови колегіального виконавчого органу припиняються за рішенням наглядової ради, якщо статутом акціонерного товариства це питання не віднесено до компетенції загальних зборів. Згідно з п.8.3.6 Статуту Голова та члени правління обираються та відкликаються Загальними зборами.

Відповідно до п.2 ст.61 Закону №514-VІ у разі якщо відповідно до статуту товариства обрання та припинення повноважень голови колегіального виконавчого органу віднесено до компетенції загальних зборів, наглядова рада має право відсторонити від виконання повноважень голову колегіального виконавчого органу, дії або бездіяльність якого порушують права акціонерів чи самого товариства, до вирішення загальними зборами питання про припинення його повноважень. Положення даної статті Закону відображено в п.8.3.11 Статуту, а саме: член правління може бути достроково відкликаний Загальними зборами з обранням ними нового члена правління замість відкликаного.

У п.8.3.11 Статуту утворення і відкликання виконавчого органу товариства віднесено до виключної компетенції Загальних зборів акціонерів та не можуть бути передані ними для вирішення іншим органом товариства. Отже, наказом від 06.10.2011р. № 35-к в.о. голови правління ОСОБА_4 вийшов за межі своїх повноважень, оскільки не мав права звільняти голову правління товариства.

Зазначені мотиви вказані в ухвалі ВССУ від 21.09.2016р. і відповідно до ч.4 ст.338 ЦПК є обовязковими для врахування при новому розгляді справи.

Згідно з ч.1 ст.235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Аналіз зазначеної норми свідчить, що підставою для поновлення звільненого працівника на роботі є відсутність законних підстав для звільнення, тобто обставин, які є підставою для звільнення з ініціативи власника без згоди працівника, оскільки в такому випадку порушуються гарантії його трудових прав, закріплені у ст.51 КЗпП. Разом з тим, допущення порядку здійснення звільнення в частині оформлення припинення трудових правовідносин є також порушенням трудових прав та гарантій працівника, які підлягають захисту.

Судом встановлено, що підстави (причини) для звільнення позивача із займаної посади, передбачені ч.1 ст.40 КЗпП, мали місце, оскільки позивач в період часу з 23.02.2011р. по 06.10.2011р. не зявлявся на роботі, тобто був відсутній понад 7 місяців підряд. Проте, при розірванні з позивачем трудового договору було допущено порушення встановленого порядку прийняття відповідного рішення виконавчим органом підприємства, а відтак мале місце порушення трудових прав працівника, що є підставою для поновлення особи на роботі на підставі ст.235 КЗпП з огляду на розяснення, викладені в п.18 постанови пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів».

Разом з тим, ч.1 ст.233 КЗпП встановлено місячний строк протягом якого працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення безпосередньо до суду, який обчислюється з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Під час розгляду справи судом встановлено, що про своє звільнення позивач дізнався з рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.05.2014р. по справі №711/742/14-ц /а.с.12-14/. Зі змісту цього судового рішення вбачається, що під час розгляду справи судом було досліджено наказ про звільнення ОСОБА_1 з посади голови правління. Зазначене свідчить про наявність копії такого наказу в матеріалах справи, а відтак і наявність у позивача можливості ознайомлення з таким наказом і отримання його копії. В судовому засіданні позивач і його представник не заперечували тієї обставини, що знайомились з матеріалами справи після закінчення її розгляду судом і з копією наказу про звільнення, і ці події відбувались ще до того як позивачеві було вручено судом копію наказу про звільнення в судовому засіданні 16.12.2014р., хоча точну дату назвати не змогли. Враховуючи, що вимога позивача про вручення йому трудової книжки та копії наказу про звільнення була направлена відповідачеві 23.07.2014р. /а.с.15/, то станом на цю дату позивач вже достовірно знав про його звільнення, знав зміст наказу та про наявність копії наказу в матеріалах судової справи №711/742/14-ц, а відтак мав можливість його отримати в суді. Більш того, з огляд на порядок дослідження доказів в судовому засіданні під час розгляду справи №711/742/14-ц оголошувався зміст наказу про звільнення під час чого був присутнім представник позивача, дії якого створюють для позивача відповідні права та обов'язки з огляду на положення ст.239 Цивільного кодексу України.

Натомість з позовом до суду позивач звернувся 12.01.2015р., тобто вже після спливу пяти місяців з того моменту, як фактично ознайомився з наказом про звільнення. Доводи позивача та його представника щодо того, що в матеріалах судової справи №711/742/14-ц міститься неналежним чином засвідчена копія наказу про звільнення суд вважає необґрунтованими, оскільки ухвалюючи рішення від 15.05.2014р. суд дав оцінку копії такого документу і прийняв його як належний і допустимий доказ, а тому відсутні підстави вважати такий документ неналежним чином оформленим.

Стосовно строку отримання позивачем трудової книжки, то суд зауважує, що на момент винесення наказу про звільнення трудова книжка позивача була відсутня на підприємстві про що повідомлялось позивача листом від 07.10.2011р. /а.с.145/. Факт відсутності трудової книжки на підприємстві було встановлено внаслідок проведення інвентаризації бланків суворого обліку на підставі наказу по підприємству №3 від 07.07.2011р., про що складено відповідний акт від 08.07.2011р., що підтверджується рішенням суду від 16.01.2015р. №711/12164/14-ц /а.с.95/. Отже відповідач був позбавлений можливості на виконання вимог ч.2 ст.47 КЗпП видати позивачу трудову книжку, а питання про видачу дублікату трудової книжки вирішувалось між сторонами вже після ухвалення судом рішення від 16.01.2015р. по справі 711/12164/14-ц, про що свідчить дата заповнення дублікату 20.01.2015р..

Суд звертає увагу, що строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору як складова механізму реалізації права на судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин, як працівника так і власника або уповноваженого ним органу. Отже дотримання сторонами встановленого законом строку звернення до суду є необхідною умовою для можливості застосування механізму судового захисту прав цих учасників.

Під час розгляду справи судом не встановлено поважних причин, з яких позивач станом на кінець липня 2014р. достовірно знаючи про його звільнення та зміст наказу про звільнення, копія якого перебуває в матеріалах судової справи №711/742/14-ц, звернувся до суду лише 12.01.2015р.. Зволікання позивача із строком звернення до суду з мотивів очікування вручення йому копії наказу про звільнення безпосередньо від представника ЗАТ «АТП-2361» не є підставою для визнання причин пропуску такого строку поважними. Також суд критично ставиться до доводів сторони позивача щодо стану його здоров'я, оскільки суду не надано доказів, що в період з липня по грудень 2014р. стан здоров'я позивача не дозволяв йому належним чином реалізовувати свої права та обовязки.

За таких обставин позивач пропустив місячний строк звернення до суду для оскарження підстав його звільнення без поважних причин, а тому позовні вимоги не підлягають до задоволення.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.7, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 Цивільно-процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене особами, які брали участь у справі, шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Черкаської області через Придніпровський районний суд міста Черкаси. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий: С.О. Дунаєв