Справа №484/3692/15-ц 27.05.2016 27.05.2016 27.05.2016
Провадження №22-ц/784/1347/16
Справа №484/3692/15-ц
Провадження № 22ц/784/1347/16 Головуючий у 1-й інстанції Максютенко О.А.
Категорія 48 Доповідач апеляційної інстанції Самчишина Н.В.
Рішення

Іменем України

27 травня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Галущенка О.І., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Горенко Ю.В.,

за участю: позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 квітня 2016 року, ухвалене за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя,

встановила:

17 вересня 2015 року ОСОБА_2 пред'явив в суду позов до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

Позивач вказував, що з травня 2012 року по 28 вересня 2013 року він з ОСОБА_3 стали проживати однією сім'єю, разом вели спільне господарство, а 28 вересня 2013 року зареєстрували шлюб.

Під час шлюбу, за договором купівлі-продажу від 17 березня 2015 року, вони придбали квартиру АДРЕСА_1, зареєстрували право власності на неї за відповідачем ОСОБА_3

Крім того, за період сумісного проживання ними придбані речі побутового вжитку та побутову техніку, які описані ним та знаходяться в квартирі АДРЕСА_1, а також будівельні матеріали, які були використані на проведення капітального ремонту в квартирі АДРЕСА_1, що належить на праві власності відповідачу. Всього в період шлюбу було набуто майно на загальну суму 96 882 грн. 80 коп.

Посилаючись на те, що між ними не досягнуто згоди щодо добровільного поділу спільного сумісного майна, позивач просив визнати за ним право власності на квартиру придбану у шлюбі, а все інше майно залишити у власності відповідача, стягнути з нього на користь відповідача 14 718 грн. 60 коп. грошової компенсації, витрати за проведення оцінки 550 грн. та 1 000 грн. за надання правової допомоги.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 квітня 2016 року позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, стягнуто на його користь з ОСОБА_3 1 000 грн. витрат на правову допомогу.

Знято арешт з квартири та ? частини квартири АДРЕСА_1 та повернуто позивачу внесені ним кошти на депозитний рахунок в сумі 14 718 грн. 60 коп. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права щодо стягнення з неї витрат на правову допомогу, просила скасувати рішення суду в частині розподілу судових витрат та ухвалити в цій частині нове рішення, відмовивши позивачу в задоволенні його вимог щодо стягнення з неї судових витрат.

-2-

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах оскарження, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що поділу спільного сумісного майна подружжя підлягає лише спірна квартира, яка придбана сторонами в період шлюбу, а тому є спільним сумісним майном подружжя, де їх частки є рівними. Витрати позивача на правову допомогу суд вважав доведеними, а інші його вимоги -недоведеними.

Колегія суддів погоджується з установленими судом першої інстанції фактами та правовідносинами, його висновки щодо результату вирішення справи, крім розподілу витрат на правову допомогу, вважає обґрунтованими й законними.

Так, згідно положень ст. 60, ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 28 вересня 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 вересня 2015 року, яке набрало законної сили 05 жовтня 2016 року, їх шлюб розірвано (а.с. 3, 129). Від шлюбу дітей не мають.

Під час перебування у шлюбі, за спільні сумісні кошти, для своєї сім'ї, вони за договором купівлі-продажу від 17 березня 2015 року придбали однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, право власності на яку того ж дня зареєстрували за відповідачем ОСОБА_3 (а.с.4-6)

За таких обставин, судом встановлено, що спірна квартира була спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а їх частки є рівними.

Крім того, з матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що речі побутового вжитку та побутову техніку (Ноутбук Samsung NP300E5C - SOJRU, вартістю 4299 грн., миша Logitech Wireless Mouse Ь185, вартістю 149 грн. 90 коп., флеш-драйв, вартістю 129 грн. 90 коп., ліжко «Барбара», вартістю 2730 грн., хлібопічка Orion OBM - 204, вартістю 360 грн., блендер погружний Orion ORB -013, вартістю 239 грн., вентилятор Delfa DSF - 1601, вартістю 65 грн., пилосос циклонний Samsung, вартістю 1222 грн.), придбано, як ОСОБА_2, так і ОСОБА_3 до реєстрації шлюбу. Доказів проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу, матеріали справи не містять.

Судом установлено, що придбані сторонами будівельні матеріали використані для ремонту, поліпшення житлових умов проживання їх сім'ї, в іншій квартирі. На думку суду першої інстанції, позивач має право на стягнення їх вартості із власників цієї квартири. Коштів, витрачених на ремонт квартири, на час припинення спільного ведення господарства сторін реально не існує.

З врахуванням зазначених обставин справи, судом першої інстанції ухвалене рішення про визнання за ОСОБА_2 лише права власності на ? частину квартири, придбаної у шлюбі.

Оскільки в цій частині рішення не оскаржується, то колегія його законність не перевіряє.

-3-

В той же час, стягуючи з відповідача на користь позивача 1 000 грн. витрат на правову допомогу, суд діяв усупереч чинному законодавству.

Так, відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Визначення окремим процесуальним діям, наведеним у вищевказаному Законі, за які відшкодовуються витрати на правову допомогу у Цивільному процесі дав Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Відповідно до п.48 даної Постанови, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Склад та розміри витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відповідно до ч.1, 2 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги.

Дані про те, що правова допомога позивачу надана відповідно до положень Закону України «Про безоплатну правову допомогу» в матеріалах справі відсутні. Тому посилання в апеляційній скарзі відповідача на обов'язкове надання адвокатом Непомяща Л.Б. безоплатної правової допомоги безпідставні.

Згідно з ч.2,3 ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

-4-

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем за квитанцією №386436 від 15 вересня 2015 року (а.с. 28), в якій відсутнє посилання на дату та номер укладеного між сторонами договору, тоді як договір на надання правової допомоги по даній цивільній справі укладено 24 вересня 2015 року за №26 (а.с.36), сплачено витрати за послугу юридичної допомоги у розмірі 1 000 грн.

Отже, позивач при зверненні до суду з даним позовом не надав даних про укладання між ним та адвокатом договору про надання правової допомоги чи ордер по даній справі на час сплати вартості послуг за наданою квитанцією. Також відсутні відомості щодо порядку обчислення гонорару за надання правової допомоги по цій справі, не надано розрахунку витрат, яка визначена в розмірі 1 000 грн. з врахуванням складності справи, кваліфікації та досвіду адвоката, фінансового стану клієнта.

За вказаних обставин у суду не було підстав для задоволення вимог в частині стягнення на користь позивача витрат за надання такої допомоги.

З врахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції в цій частині в силу п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України слід скасувати.

Рішення суду щодо поділу спільного сумісного майна подружжя залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 квітня 2016 року скасувати в частині стягнення витрат на правову допомогу та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у стягненні з ОСОБА_3 витрат на правову допомогу.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Н.В. Самчишина

Судді: О.І. Галущенко

Т.В. Серебрякова