Справа № 448/1057/15 Головуючий у 1 інстанції: Стецик Я.Є.
Провадження № 22-ц/783/2700/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів Берези В.І. і ОСОБА_2

при секретарі Куцик І.Б.

з участю позивача ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_4, третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 16 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Берегівської сільської ради Мостиського району Львівської області, Виконавчого комітету Берегівської сільської ради Мостиського району, третя особа: ОСОБА_5 про визнання незаконною бездіяльність органу місцевого самоврядування, зобов"язання до вчинення певних дій та визнання права на встановлення огорожі між землеволодіннями,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 16 лютого 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано незаконною бездіяльність Берегівської сільської ради Мостиського району Львівської області та Виконавчого комітету Берегівської сільської ради Мостиського району Львівської області щодо невирішення по суті земельного спору у межах с.Берегове щодо меж земельних ділянок, що перебувають у користуванні громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_5

Зобовязати Берегівську сільську раду Мостиського району Львівської області та Виконавчий комітет Берегівської сільської ради Мостиського району розглянути по суті звернення ОСОБА_3 про встановлення меж суміжних земельних ділянок, що перебувають у його (ОСОБА_3І.) користуванні та користуванні ОСОБА_5

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач ОСОБА_3. Вважає рішення суду в частині відмовлених позовних вимог незаконним. Також вважає, що спори про межі земельних ділянок в суді підлягають розгляду місцевими судами незалежно від того, чи розглядалися вони попередньо органом місцевого самоврядування або органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів чи ні. В апеляційній скарзі апелянт просить рішення Мостиського районного суду Львівської області від 16 лютого 2016 року в частині відмови у задоволенні решти позовних вимог скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задоволити:

зобов"язати Виконавчий комітет Берегівської сільської ради Мостиського району Львівської області встановити спільну межу між землеволодінням ОСОБА_3 за адресою: с.Берегове, вул. Миру, 50 та землеволодінням ОСОБА_5 за адресою: с. Берегове, вул. Миру, 51 на відстані 3,0 м. від фундаменту будинку №51 по вул.Миру в с.Берегове та 0,6 - 1,0 м. від фундаменту будинку №50 по вул.Миру в с.Берегове Мостиського району Львівської області;

визнати за ОСОБА_3 право на встановлення огорожі між землеволодінням ОСОБА_3 за адресою: с.Берегове, вул.Миру, 50 та землеволодінням ОСОБА_5 за адресою: с.Берегове, вул.Миру, 51 на відстані 3,0 м. від фундаменту будинку №51 по вул. Миру в с.Берегове та 0,6 - 1,0 м. від фундаменту будинку №50 по вул.Миру, в с.Берегове Мостиського району Львівської області. Судові витрати апелянт просить стягнути з відповідача 2.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 до задоволення не підлягає із наступних підстав.

У відповідності до вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов"язна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. За змістом ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що сторони по справі є сусідами по вул.Миру в с.Берегове Мостиського району Львівської області.

Земельні ділянки сторін межують між собою, однак між сторонами склалось фактичне землекористування, що не породжує для них юридичних наслідків.

При цьому в матеріалах даної справи відсутні документи про відвід земельних ділянок для будівництва в натурі, паспорти на забудову та будь-які правовстановлюючі документи на розмежування даних земельних ділянок.

Будучи власниками житлових будинків, що підтверджується правовстановлюючими документами сторін, сторони не можуть дійти згоди щодо встановлення меж між їхніми господарствами.

З цього приводу позивач ОСОБА_3 неодноразово звертався в орган місцевого самоврядування Берегівську сільську раду Мостиського району із заявами про "встановлення межі, проведення розмежування між будинковолодіннями", однак фактично органом місцевого самоврядування даний земельний спір щодо меж земельних ділянок, що перебувають у користуванні сторін, по суті не вирішений (будь-яке рішення по суті спору не виносилось), а заявнику надано ряд письмових відповідей, в тому числі і рекомендація звертатися до суду за вирішенням цього спірного питання.

Так, на звернення позивача від 14.06.2013 року, адресованого відповідачу - Берегівській сільській раді, щодо надання йому копій старих меж біля належного йому будинку, такий отримав відповідь про те, що "копії старих меж на земельну ділянку біля Вашого житлового будинку в с.Берегове не можуть бути надані, так як земельні роботи по встановленню меж не проводились, межі не встановлювались. Для того, щоб отримати межі по земельній ділянці Вам необхідно виготовити технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Документи в сільській раді відсутні".

02.03.2015 року Мостиським районним судом Львівської області ухвалене рішення у цивільній справі №448/1289/14-ц (провадження №2/448/12/15) за результатами розгляду позову позивача ОСОБА_3 до ОСОБА_5, треті особи Берегівська сільська рада Мостиського району, Відділ Держземагенства в Мостиському районі, про визнання права користування земельною ділянкою (прибудинковою територією) та зобовязання не чинити перешкод в користуванні такою. У даному рішенні суд, проаналізувавши ряд позовних вимог, в тому числі вимогу "щодо зобовязаня ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_3 перешкод щодо встановлення огорожі по лінії межі, яка проходить на відстані 3м. від фундаменту будинку №51 по вул.Миру в с.Берегове та 0,6-1м від фундаменту будинку №50 по вул. Миру в с.Берегове Мостиського району Львівської області, у відповідності до висновку судової земельно-технічної експертизи від 22.01.2015 року №004/15, складеного судовим експертом ТзОВ "Гал-світ" у мотивувальній частині рішення констатував, що спір про встановлення чи відновлення меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, не підвідомчий суду. Питання щодо встановлення межі віднесено до компетенції органу місцевого самоврядування. При цьому судом була надана оцінка і діям Берегівської сільської ради Мостиського району, зокрема дії такої щодо "не вирішення питання щодо встановлення меж" суд розцінив не інакше як "перекладення компетенції органу місцевого самоврядування на судові органи".

Однак, незважаючи на зазначене рішення суду і викладені у ньому висновки, подальші звернення позивача ОСОБА_3 щодо встановлення межі між будинковолодіннями №50 та №51 по вул. Миру в с.Берегове залишились проігнорованими Берегівською сільською радою і така надалі не вирішила по суті земельного спору щодо меж земельних ділянок, що перебувають у користуванні позивача ОСОБА_3 та третьої особи ОСОБА_5

Зокрема, 11.03.2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся до голови Берегівської сільської ради з черговою заявою, у якій просив сформувати комісію із компетентних осіб, на вирішення якої поставити питання про визначення та встановлення межі між будинковолодіннями №50 та №51 по вул. Миру в с.Берегове, та зобовязати дану комісію встановити (позначити) таку межу з врахуванням вимог державних будівельних норм та висновку земельно-технічної експертизи від 22.01.2015 року, копію якого надав як додаток до поданої заяви.

На зазначене звернення позивача відповідачем 09.04.2015 року надана відповідь наступного змісту "межі між Вашими житловими будинками в с. Берегове були встановленні ще Вашими попередниками, які там проживали, про що свідчить споруджена огорожа. До того часу поки Ваша сусідка зацікавлена у подальшому існуванні цієї спільної межової споруди, вона не може бути ліквідована або змінена без її згоди, про що свідчить ст.108 ЗК України". Крім того, у даній відповіді наявне твердження того, що "сільська рада не може прийняти свого рішення, яке б могло перечити рішенням судів".

24.06.2015 року позивач ОСОБА_3 повторно звернувся до відповідача (Берегівської сільської ради) з заявою з такими ж вимогами: сформувати компетентну комісію та зобовязати таку встановити (позначити) межу земельних ділянок з врахуванням вимог державних будівельних норм та висновку земельно-технічної експертизи від 22.01.2015 року, на що отримав письмову відповідь, датовану 31.07.2015 року, з покликанням на те, що "у доданому позивачем висновку експертизи експерт пропонує можливий варіант проведення межі за взаємною згодою сторін, але не наказує. В даному випадку сільська рада не має права забрати у однієї із сторін на користь іншої 0,6-1м від фундаменту будинку №50".

Постановляючи оскаржуване рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3, суд виходив з тих підстав, що вимога позивача щодо визнання незаконною бездіяльності відповідача щодо невирішення по суті земельного спору щодо меж земельних ділянок суміжних користувачів ОСОБА_3 та ОСОБА_5, як і вимога щодо зобовязання відповідача вирішити даний спір по суті, є підставними та такими, що підлягають до задоволення, так як Берегівська сільська рада Мостиського району Львівської області та її Виконавчий комітет по суті ухиляється від виконання своїх прямих обов"язків, щодо вирішення спору про межі земельних ділянок суміжних землекористувачів: ОСОБА_3 та ОСОБА_5.

Відмовляючи в задоволенні решти позовних вимог, а саме: зобов"язання відповідача Виконавчий комітет Берегівської сільскої ради вирішити земельний спір шляхом зобовязання компетентної комісії встановити (позначити) межу саме "на відстані 3 м. від фундаменту будинку №51 по вул. Миру в с.Берегове та 0,6-1м від фундаменту будинку №50 по вул.Миру в с.Берегове Мостиського району Львівської області", то така не підлягає задоволенню з тих підстав, що суд не вправі зобов'язувати орган місцевого самоврядування чи його Виконавчий орган приймати певне конкретне рішення, в тому числі на підставі висновку експертизи, яку пропонує позивач, тобто, у спосіб, що не передбачений чинним законодавством України, в зв"язку з чим і не підлягає до задоволення вимога позивача про встановлення межі "на відстані 3м. від фундаменту будинку №51 по вул.Миру в с. Берегове та 0,6-1м. від фундаменту будинку №50 по вул.Миру в с.Берегове Мостиського району Львівської області."

З такими висновками колегія суддів повністю погоджується з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ст.158 Земельного кодексу України визначені органи, що вирішують земельні спори.

Виключно судом, як це зазначено у ч.2 ст.158 ЗК України, вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

У відповідності до вимог ч.3 ст.158 ЗК України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Згідно зі ст.ст.106, 158 ЗК України спір про встановлення чи відновлення меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, не підвідомчий суду. Питання щодо встановлення межі віднесено до компетенції органу місцевого самоврядування.

Крім того, наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року N376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за N 391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, якою визначено механізм встановлення чи відновлення меж земельних ділянок на місцевості, який здійснюють: виконавець юридична або фізична особа, яка отримала ліцензії на проведення робіт із землеустрою та топографо-геодезичних робіт; замовник орган державної влади, орган місцевого самоврядування, власник (користувач) земельної ділянки, який замовляє роботи із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

У ч.5 ст.158 ЗК України вказується, що суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів.

Тобто, приписами чинного законодавства встановлено, що саме орган місцевого самоврядування у відповідності до вимог ч.3 ст.158 ЗК України первинно повинен був вирішити по суті спір про межі земельних ділянок суміжних землекористувачів: ОСОБА_3 та ОСОБА_5

Відповідно до підп.5 п. "б" ч.1 ст.33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить вирішення земельних спорів у порядку, встановленому законом.

Відтак, відповідачі по справі (Берегівська сільська сільська рада Мостиського району Львівської області, Виконавчий комітет Берегівської сільської ради) зобов'язані були розглянути заяви ОСОБА_3 від 11.03.2015 року та від 24.06.2015 року і у відповідності до вимог Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками вирішити по суті спір про межі земельних ділянок суміжних землекористувачів: ОСОБА_3 та ОСОБА_5

Однак, як встановлено судом та не оспорюється сторонами, заяви позивача ОСОБА_3 в порушення вищезазначених норм відповідачами (Берегівською сільською радою чи її Виконавчим комітетом) по суті не вирішувались, не приймалось і відповідне рішення відносно зазначеного земельного спору, а позивач лише отримав ряд листів-відповідей на свої звернення, датовані 09.04.2015 року, 31.07.2015 року за підписом сільського голови та землевпорядника Берегівської сільської ради про відмову у вирішенні питання щодо встановлення меж, неможливість прийняття рішення з цього приводу.

Оскільки, органом місцевого самоврядування спір про межі земельної ділянки не вирішувався, в зв"язку з чим, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, як про відмову в частині заявлених позовних вимог про вирішення судом земельного спору по суті, так і про необхідність захисту порушених прав позивача шляхом визнання незаконною бездіяльність Берегівської сільської ради Мостиського району Львівської та Виконавчого комітету Берегівської сільської ради Мостиського району Львівської області щодо не вирішення по суті земельного спору у межах с. Берегове, щодо меж земельних ділянок, що перебувають у користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_5 необхідність захисту прав позивача шляхом зобов"язання органу місцевого самоврядування, а також шляхом зобов"язання Берегівську сільську раду Мостиського району Львівської області та Виконавчий комітет Берегівської сільської ради Мостиського району розглянути по суті звернення ОСОБА_3 про встановлення меж суміжних земельних ділянок, що перебувають у його (ОСОБА_3І.) користуванні та користуванні ОСОБА_5

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому у задоволенні апеляційної скарги апелянту слід відмовити, а рішення Мостиського районного суду Львівської області від 16 лютого 2016 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст. ст. 315, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Мостиського районного суду Львівської області від 16 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: В.І. Береза

ОСОБА_2