ухвала

іменем україни

18 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Мартинюка В.І., Іваненко Ю.Г., Парінової І.К., Маляренка А.В., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до виконавчого комітету Калуської міської ради Івано-Франківської області про зобов'язання вчинити дїй, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 вересня 2015 року,

вс т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до відповідача та просила суд зобов'язати виконавчий комітет Калуської міської ради Івано-Франківської області ухвалити рішення про видачу ордера ОСОБА_7, ОСОБА_8

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14 серпня 2015 року позовну заяву ОСОБА_6 до виконавчого комітету Калуської міської ради Івано-Франківської області про зобов'язання вчинити дії повернуто позивачу на підставі п. 3 ст. 121 ЦПК України.

Не погоджуючись із указаною ухвалою, позивач звернулася до суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 08 вересня 2015 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків скарги, зокрема надання довіреності, оскільки апеляційна скарга подана представником, та сплати судового збору.

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 вересня 2015 року апеляційну скаргу визнано неподаною та повернуто ОСОБА_6

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу апеляційного суду та направити справу на новий розгляд, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Визнаючи неподаною та повертаючи апеляційну скаргу, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_6 не усунуто недоліків апеляційної скарги, не надано документа у підтвердження повноважень особи, яка подала апеляційну скаргу. Крім того, позовна заява ОСОБА_6 подана без доручення на ведення справи від імені ОСОБА_7 та ОСОБА_8, а тому ОСОБА_6 відповідно до ч. 1 ст. 292 ЦПК України не входить до переліку осіб, , які мають право на подачу апеляційної скарги.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55).

Стаття 1 ЦПК України передбачає, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статті 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Отже, з огляду на викладене законодавством визначено три окремі підстави для захисту цивільного права особи: порушення, невизнання, оспорювання цивільного права.

Невизнання цивільного права полягає у пасивному запереченні наявності в особи суб'єктивного цивільного права, яке безпосередньо не завдає шкоди суб'єктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі носія суб'єктивного права.

Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією України та законами України, у тому числі статтями 15, 16 ЦК України та статтями 1, 3, 15 ЦПК України, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право не визнається. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, у тому числі й про усунення перешкод у здійсненні невизнаного права шляхом зобов'язання вчинити певні дії, особа має суб'єктивне матеріальне право на їх задоволення.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1, 2 розділу V ЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Відповідно до частини першої статті 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом, вважаючи, що невидання ордера ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на квартиру АДРЕСА_1 порушує її права, оскільки дочка із чоловіком будуть проживати в її квартирі за адресою: АДРЕСА_2, вважає дії виконавчого комітету незаконними.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14 серпня 2015 року позовну заяву ОСОБА_6 до виконавчого комітету Калуської міської ради Івано-Франківської області про зобов'язання вчинити дії повернуто позивачу на підставі п. 3 ст. 121 ЦПК України.

Апеляційний суд у порушення вищевказаних норм не взяв до уваги, що ОСОБА_6 оскаржила в апеляційному порядку ухвалу суду про повернення її позовної заяви, визнав неподаною та повернув апеляційну скаргу з формальних підстав, чим порушив гарантоване Конституцією України право особи на судовий захист щодо можливості оскарження судових рішень у суді апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного ухвалу суду апеляційної інстанції не можна вважати законною та обґрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню з передачею справи до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Керуючись ст. ст. 336, 342, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 вересня 2015 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий В.І. Мартинюк
Судді: Ю.Г. Іваненко А.В. Маляренко І.К. Парінова О.М. Ситнік