Великоолександрівський районний суд Херсонської області
Справа № 650/1177/16-ц
провадження № 2/650/470/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2016 року Великоолександрівський районний суд Херсонської області

в складі: головуючого - судді Сікора О.О.,

за участю секретаря - Ялаєвої Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Велика Олександрівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах якої звернувся ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловою площею,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 із вказаним позовом в якому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування приміщенням, а саме: житловим будинком, розташованим за адресою: вул. Ворошилова, 90, с. Чарівне Великоолександрівського району Херсонської області вказавши в обґрунтування на те, що ОСОБА_3 втратила право користування вказаним житловим приміщенням у зв'язку з тим, що не проживає у ньому понад встановлені строки.

Також представник позивача вказав на те, що ОСОБА_1 є одним із власників вказаного будинку, а перебування відповідача на реєстрації за вказаною адресою порушує його права власника, який у відповідності до ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження належним майном.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити. Додатково пояснив, що відповідач є його колишньою дружиною, яка ще під час шлюбу внаслідок сварки пішла жити до матері і більше повертатись не бажала. Пізніше вона забрала усі свої особисті речі. З вимогою повернутись жити вона не до нього не до власника не зверталась. Підстав для їх сумісного проживання немає, оскільки вони вже більше року розлучені.

В судовому засіданні представник ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Пояснив, що співвласник будинку вважає свої права порушеними внаслідок не проживання відповідача за вказаною адресою та перебування на реєстраційному обліку. Відповідач добровільно залишила будинок та змінила місце свого проживання, ОСОБА_2 її до цього не примушував. Будь-яких дій з боку останньої щодо вселення до вказаного будинку вчинено не було, що свідчить про її волевиявлення.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 позов не визнала, просила його задовольнити. Пояснила, що її було виселено ОСОБА_2 із житлового будинку, у зв'язку з чим вона не проживає у ньому постійно з середини травня 2015 року разом зі спільною дитиною, а з літку поточного року з нею проживає і інша дитина, яка до цього часу проживала з батьком. Вона намагалась вселитися до будинку, однак ОСОБА_2 чинив їй у цьому перешкоди. Улітку з цього приводу зверталась до сільського голови за допомогою. До правоохоронних органів, суду або власника з такими вимогами не зверталась.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову вказавши на те, що відповідачка вимушено не проживає у спірному будинку, а отже не втратила право користування житловим приміщенням. Поставлене питання зачіпає інтереси неповнолітньої співвласниці будинку, яка успадкувала його частину після смерті батька. Стверджує, що відповідач має право проживати на іншій частині будинку, яка належить неповнолітній, думку якої суд не зясував. Вказав на те, що представник позивача не обґрунтував у позові, у чому полягає порушення прав ОСОБА_1, яка можливо не уповноважувала ОСОБА_2 на предявлення даного позову.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Згідно договору дарування житлового будинку від 22.05.2002 року ОСОБА_1 належить ? частина житлового будинку, що знаходиться за адресою: Херсонська область, Великоолександрівський район, с. Чарівне, вул. Ворошилова, 90. Інша ? частина, що належала ОСОБА_6, який помер 10.03.2008 року, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.11.2008 року та витягу з реєстру права власності на нерухому майно від 27.11.2008 року у частці 3/20 на кожного перейшла дітям померлого: донці ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 та сину ОСОБА_8 Свідоцтва на 2/10 частин будинку видано не було.

Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм правом на власний розсуд.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Згідно рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 12.06.2015 року сторони перебували у шлюбі з 28.10.2006 року до 22.06.2015 року, що є датою набрання рішенням суду про розірвання шлюбу законної сили.

З паспортів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вбачається, що вони були зареєстровані за вказаною адресою 02.11.2010 року та 01.11.2011 року відповідно.

Вселились вони зі згоди власника ОСОБА_1 про що свідчить факт їх реєстрації за вказаною адресою. Будь-яких договорів щодо порядку користування приміщенням будинку суду не надано.

Аналіз чинного законодавства, свідчить про те, що особа, яка не є власником будинку набуває право користування житловим приміщенням на правах члена сімї власника будинку, що врегульовано ст.ст. 156, 157 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України, або на правах наймача що врегульовано ст.ст. 158 170 ЖК УРСР, а також главою 59 ЦК України.

У спірних правовідносинах судом не встановлено, що ОСОБА_3 набула право користування спірним приміщенням як наймач, оскільки сторони про це не зазначили, відповідного письмового договору не надали. Так само не можна стверджувати про наявність між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 родинних звязків.

Тобто нормами законодавства не передбачені права та обовязки особи, яка набула право користування за вільною згодою власника житла без договору та за відсутності відповідного статусу, а отже в даному випадку підлягають застосуванню правові норми, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини.

У частині 1 ст. 8 ЦК України та ч.8 ст. 8 ЦПК України зазначено про те, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Згідно ч.9 ст. 8 ЦПК України забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Отже, за відсутності ознак найму (оренди) житла, що може мати місце виключно при укладенні письмового договору у відповідності до ст. 811 ЦК України, та можливості набуття права користування житлом особою як членом сімї власника житла за його згодою за відсутності відповідних договорів, суд приходить до висновку про наявність підстав для застосування за аналогією закону ст. 405 ЦК України.

Згідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно пояснень сторін, показів свідків та досліджених довідок судом встановлено, що відповідач з 10.05.2015 року не проживає у житловому будинку за адресою: Херсонська область, Великоолександрівський район, с. Чарівне, вул. Ворошилова, 90 без поважних причин.

Так, згідно довідки Чарівненської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області від 26.08.2016 року № 315 ОСОБА_3 не проживає за вказаною адресою з 10.05.2015 року.

Допитаний як свідок ОСОБА_10 пояснив, що будучи сусідом сторін знає, що відповідачка не проживає за вказаною адресою з травня 2015 року після сварки з чоловіком. Відповідач декілька разів приходила до ОСОБА_2 та вони спілкувались. Не бачив щоб ОСОБА_3 намагалась вселитись до спірного приміщення або там проживала.

ОСОБА_11 допитаний як свідок суду пояснив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають разом з травня 2015 року, жодного разу він приходячи в гості до ОСОБА_2 відповідача не бачив. Про те, що вона там проживає або намагалася вселитися не чув.

ОСОБА_12 будучи допитаною як свідок суду пояснила, що є діючою головою Чарівненської сільської ради та знає про факт не проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 разом з травня 2015 року. В червні місяці поточного року ОСОБА_3 зверталась до неї з проханням посприяти в отриманні від ОСОБА_2 дитячих речей, однак той не пустив її до дому. Будь-яких документів з цього приводу не оформлювалось.

Допитана як свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що є подругою ОСОБА_3 та знає, що з травня 2015 року ОСОБА_3 не проживає з ОСОБА_13, оскільки той її вигнав. Про намагання відповідачки вселитись до будинку вона не чула. Альона зверталась до сільської ради з проханням посприяти у поверненні речей дитини, на що вони у приватному порядку навідувались до ОСОБА_13, який речі не надав.

Відповідач та її представник в судовому засіданні наполягали на поважності причини не проживання ОСОБА_3 у зв'язку з чиненням перешкод з боку ОСОБА_2, однак належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених обставин не надали.

Відповідач заявила, що вона не зверталась до правоохоронних органів або до суду з відповідними заявами. Не зверталась з нього приводу і до співвласника житла ОСОБА_1 за для вирішення цього питання. Свідки не повідомили суду відомостей, які б свідчили про чинення ОСОБА_2 перешкод у проживанні відповідача у будинку. Даних про те, що ОСОБА_1 чинила такі перешкоди суду також не надано.

Так само, представник відповідача не обґрунтував яким чином вирішення даного спору може призвести до порушення інтересів неповнолітньої ОСОБА_7 Не зміг представник пояснити, які відносини їх повязують.

Таким чином, зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки судом встановлено, що відповідач без поважної причини не проживає у вказаному житловому будинку понад один рік, а визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням призведе до захисту права власності ОСОБА_1

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 179, 209, 212 ЦПК України та вищезазначеними положеннями закону, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, в інтересах якої звернувся ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловою площею - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинку, що розташований за адресою: Херсонська область, Великоолександрівський район, с. Чарівне, вул. Ворошилова, 90.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Херсонської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: _______________ О.О. Сікора