УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗакропивногоО.В., Нагорняка В.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Прилуцького міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Сухополов'янської сільської ради до ОСОБА_4, третя особа - Державна інспекція сільського господарства у Чернігівській області, про звільнення самовільно зайнятої ділянки та стягнення заподіяної шкоди,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 25 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року Прилуцький міжрайонний прокурор в інтересах держави в особі Сухополов'янської сільської ради звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив зобов'язати ОСОБА_4 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку загальною площею 0,056 га, яка знаходиться в с. Сухополова, та стягнути з нього 508 грн 91 коп. на відшкодування шкоди, завданої державі внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що в ході перевірки дотримання вимог земельного законодавства, яка була проведена Державною інспекцією сільського господарства у Чернігівській області, було встановлено, що ОСОБА_4 самовільно зайняв земельну ділянку площею 0,056 га із земель Сухополов'янської сільської ради для вирощування сільськогосподарських культур, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка примикає до земельної ділянки, що належить йому на праві власності.

На підставі направлення на проведення перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 16 червня 2015 року № 130 головним спеціалістом відділу контролю за використанням і охороною земель управління контролю за використанням і охороною земель - державним інспектором сільського господарства у Чернігівській області ОСОБА_5 складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства № 16 та акт обстеження земельної ділянки від 02 липня 2015 року № 04, в якому зазначено, що ОСОБА_4 самовільно зайнята земельна ділянка площею 0,056 га, яка примикає до земельної ділянки, наданої йому рішенням 17 сесії 21 скликання від 17 березня 1993 року, та яку останній використовував для вирощування сільськогосподарських культур (городини). Державним інспектором складено припис від 02 липня 2015 року № 000051 з вимогою у строк до 03 серпня 2015 року усунути виявлені порушення земельного законодавства.

Вказав, що на підставі ст. 53-1 КУпАП та ст. 211 ЗК України за самовільне зайняття земельної ділянки та порушення ст. ст. 125,126 ЗК України ОСОБА_4 було притягнуто до адміністративної відповідальності та Державною інспекцією сільського господарства в Чернігівській області винесено постанову від 09 липня 2015 року № 30 про накладення адміністративного стягнення.

Посилаючись на те, що самовільним зайняттям земельної ділянки відповідачем заподіяно шкоду державі в розмірі 508 грн 91 коп., Прилуцький міжрайонний прокурор просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 листопада 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 25 січня 2016 року апеляційну скаргу першого заступника прокурора Чернігівської області задоволено, рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 листопада 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позовних вимог.

Зобов'язано ОСОБА_4 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку загальною площею 0,056 га, яка примикає до земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Сухополов'янської сільської ради Прилуцького району 508 грн. 91 грн на відшкодування шкоди, завданої внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення заступника прокурора Чернігівської області на неї, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження самовільного зайняття спірної земельної ділянки ОСОБА_4, оскільки відповідачем не огороджено земельні ділянки та не встановлено паркану.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого суду та задовольняючи позов, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, виходив з того, що відповідач самовільно використовував земельну ділянку, яка належить територіальній громаді Сухополов'янської сільської ради, не відведену йому у встановленому порядку, що підтверджується, зокрема, як актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 02 липня 2015 року № 16 та актом обстеження земельної ділянки від 02 липня 2015 року № 04, складеними Державною інспекцією сільського господарства в Чернігівській області, так і планом-схемою земельної ділянки, а тому врахувавши, що відповідачем не надано доказів реєстрації права власності чи користування спірною земельною ділянкою, яка є зоною санітарної охорони джерел питного водопостачання, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що самовільним використанням земельної ділянки ОСОБА_4 заподіяно шкоду державі, розмір якої було розраховано відповідно до Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання не за цільовим призначенням, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25 липня 2007 року № 963.

Апеляційний суд також обґрунтовано вмотивував свої висновки із врахуванням чинного рішення Прилуцького міськрайонного суду від 11 серпня 2015 року, дослідженого у судовому засіданні у справі № 742/2916/15-ц, яким встановлено, що земельна ділянка, яку ОСОБА_4 використовував для вирощування огородніх культур, знаходиться в межах охоронної зони водонапірної башти, у зв'язку із чим ним порушуються вимоги ДБН Б.2.4-1-94.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 25 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

О.В. Закропивний

В.А. Нагорняк