УХВАЛА

iменем України

Справа № 2-690/11

4-с/330/3/2016

"19" грудня 2016 р. смт. Якимівка Запорізької області

Якимівський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Гусарової В.В.

при секретарі Саркісової І.О..

розглянувши матеріали скарги заст.. прокурора Запорізької області на дії державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання по цивільній справі № 2-690/11 за позовом заст. прокурора Запорізької області до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

. ВСТАНОВИВ:

5.12.2016 р. до Якимівського районного суду Запорізької області звернувся зі скаргою на дії державного виконавця заст.прокурора Запорізької області, в якій зазначив, що рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 07.09.2016 у справі № 2-690/11, постановленим за позовом заступника прокурора Запорізької області, витребувано з володіння ОСОБА_1 21/1000 частину комплексу, філії ЗАТ «Приазовкурорт» санаторій «Кирилівка» - ракушняковий корпус № 4, визначений на плані літерою В9-1, житловою площею 210,7 кв.м., загальною площею 358,1 кв.м., що знаходиться за адресою: Запорізька обл., Якимівський район, смт Кирилівка, вул. Санаторна, та повернуто її у державну власність.

З метою його примусового виконання Якимівським районним судом Запорізької області 26.10.2016 видано виконавчий лист № 2-690/11 (№ 2/330/4/2016).

Зазначений виконавчий документ із заявою про примусове виконання судового рішення від 04.11.2016 № 05/3-2484-11 прокуратурою Запорізької області в порядку п. 2 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» скеровано до Якимівського районного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області (далі - Якимівський РВ ДВС).

Проте 23.11.2016 прокуратурою області отримано повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 11.11.2016 №18921.

Вказане рішення державного виконавця - заступника начальника відділу ОСОБА_2 прийнято на підставі п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» та вмотивовано тим, що виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень, а також у виконавчому документі не зазначено, в особі якого органу необхідно передати нерухоме майно.

Зазначене рішення держвиконавця є, за думкою скаржника, необґрунтованим та незаконним, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. З Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Статтею 26 вказаного Закону передбачено, що державний виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді.

Згідно з п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закону) виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

Перелік заходів примусового виконання судового рішення передбачено ст. 10 Закону.

Так, відповідно до п. З ч. 1 ст. 10 Закону до заходів примусового виконання судового рішення віднесено вилучення в боржника і передача стягувану предметів. Виконання рішень такої категорії, в свою чергу, регламентовано ст. 60 Закону.

Прокурор під час пред'явлення позову, а також суд під час ухвалення рішення, керувались ст. 388 ЦК України, якою визначено конкретний спосіб захисту цивільних прав. Відтак судовим рішенням передбачено спосіб його виконання - «витребувати та повернути майно».

Вказаний спосіб захисту цивільних прав кореспондує із заходом примусового виконання, передбаченим п. З ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження», - «вилучення та передача предметів» стягувачу.

Проте державний виконавець буквально та вузько тлумачить норми вказаного Закону.

У підтвердження вказаного необхідно наголосити, що ст. 16 ЦК України та іншими нормами ЦК України не передбачено такого способу захисту цивільних прав як «вилучення та передача предметів». У свою чергу, глава 29 ЦК України не передбачає іншого способу захисту прав власника, який позбавлений володіння річчю, ніж «витребування».

Зазначене свідчить про необхідність розширеного тлумачення поняття «вилучення та передача предметів» як способу примусового виконання судового рішення про витребування майна. Саме такий спосіб виконання забезпечить у повному обсязі поновлення порушених інтересів власника, оскільки вилучення у боржника і передача предметів стягувачу дозволить останньому в повній мірі реалізовувати правомочність володіння переданим майном, якої він був позбавлений.

Крім того, враховуючи те, що судом видано виконавчий лист, який повністю відповідає резолютивний частині судового рішення, останнє в силу ст. З Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню до його фактичного виконання у повному обсязі або визнання відповідного виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню в порядку ст. 369 ЦПК України.

Після відкриття виконавчого провадження державний виконавець у разі незрозумілості для нього судового рішення або у разі ускладнення його виконання має право звернутися до суду із заявою про роз'яснення рішення суду в порядку ст. 31 Закону або встановлення способу його виконання в порядку ст. 33 Закону.

Отже, рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 07.09.2016 у справі № 2-690/11 на підставі виконавчого листа № 2-690/11 (№ 2/330/4/2016), виданого Якимівським районним судом Запорізької області 26.10.2016, підлягає примусовому виконанню в порядку п. З ч. 1 ст. 10, ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», про що зазначалось у заяві прокуратури області про примусове виконання судового рішення від 04.11.2016 № 05/3-2484-11.

Щодо тверджень державного виконавця у повідомленні про те, що у виконавчому документі не зазначено, в особі якого органу необхідно передати нерухоме майно, варто зазначити наступне.

Пунктом 7 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачає такої підстави для відмови у прийнятті до примусового виконання виконавчого документа.

Таким чином, повернення виконавчого листа № 2-690/11 (№ 2/330/4/2016), від 26.10.2016 без прийняття до виконання саме з цих підстав є законодавче невмотивованим та необгрунтованим.

До того ж, згідно з ч. 2, ч. З ст. 15 Закону стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. За рішеннями про стягнення в дохід держави коштів або вчинення інших дій на користь .чи в інтересах держави, що приймаються судами у справах, які розглядаються в порядку цивільного судочинства стягувачем виступає державний орган, за позовом якого судом прийнято відповідне рішення.

У виконавчому листі № 2-690/11 (№ 2/330/4/2016), виданому Якимівським районним судом Запорізької області 26.10.2016, зазначено, що прокуратура діє в інтересах Фонду державного майна України, який є позивачем у справі, а тому останній є стягувачем.

Отже, рішення державного виконавця (заступника начальника) Якимівського РВ ДВС (повідомлення від 11.11.2016) про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання є неправомірним.

Скаржник просив визнати дії державного виконавця противоправними, зобовязати державного виконавця прийняти до виконання виконавчий лист

У судовому засіданні представник скаржника підтримав скаргу у повному обсязі та просив її задовольнити.

Представники ДВС проти задоволення скарги заперечували, зазначили,що в ЗУ «Про виконавче провадження» відсутній такий спосіб примусового виконання як «витребування та повернення». Крім того у виконавчому листі зазначено, що нерухомість необхідно повернути у державну власність ( без зазначення органу, якому необхідно повернути).

Інші сторони до суду не зяаились, суд ухвалив слухати справу без представника Фонду Державного майна України та боржника ОСОБА_3

У судовому засіданні були вивчені наступні матеріали скарги :

- повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання ( а.с. 7)

- копія виконавчого листа ( а.с.8)

- заява про примусове виконання судового рішення ( а.с. 9)

Розгляд вищевказаних матеріалів показав, що

07.09.2016 р. Якимівським районним судом Запорізької області було видано виконавчих лист по справі №2-690/11, відповідно до якого суд вирішив витребувати з володіння ОСОБА_1 21/100 частину комплексу філії ЗАТ «Приазовкурорт» та повернути її у державну власність», при цьому у виконавчому листі як стягувач зазначено прокуратура Запорізької області, який діє в інтересах Фонду державного майна України.

Розглянув матеріали справи та вислухав думку сторін, суд дійшов висновку про те, що державний виконавець помилково дійшов висновку про те, що виконання не передбачає застосування заходів примусового виконання рішення та у виконавчому документі не зазначено особу, який необхідно передати нерухоме майно.

Так, судом було встановлено, що поняття «витребування» є тотожним «вилученню та передачі предметів», що зазначені у п.3 ч.1 ст. 10 ЗУ «Про виконавче провадження».Щодо особи, якій необхідно передати майно, суд погоджується з позицією скаржника, що вказана особа ( Фонд державного майна України) зазначена у виконавчому листі.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

У відповідності до ст. 387 ч.2,3 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює йо8го порушені права та свободи. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що у скарга підлягає задоволенню. Керуючись ст.387 ч.2,3 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу заст.. прокурора Запорізької області на дії державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання по цивільній справі № 2-690/11 за позовом заст. прокурора Запорізької області до ОСОБА_1 про витребування майна задовольнити.

*Рішення (повідомлення) про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання заступника начальника Якиміського районного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_2 від 11.11.2016 № 18921 визнати неправомірним;

*Зобов'язати державного виконавця Якимівського районного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області прийняти до виконання виконавчий лист № 2-690/11 (№ 2/330/4/2016),виданий Якимівським районним судом Запорізької області 26.10.2016, про витребування та повернення майна державі (в особі Фонду державного майна України).

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п»яти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до апеляційного суду Запорізької області через Якимівський районний суд Запорізької області. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п»яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя - Гусарова В.В.