АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного

суду Харківської області в складі:

головуючого - Карімової Л.В.,

суддів колегії: Пшенічної Л.В.,

Яцини В.Б.

за участю секретаря Маковецької О.П.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «АКБ «Базис» на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства (ПАТ) «АКБ «Базис» в особі Першої Харківської філії ПАТ «АКБ «Базис», ОСОБА_4 про визнання недійсним договору іпотеки,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства (ПАТ) «АКБ «Базис» в особі Першої Харківської філії ПАТ «АКБ «Базис», ОСОБА_4 про визнання недійсним договору іпотеки №237739, який був укладений між вказаними відповідачами 14 грудня 2011 року, та за яким в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення 1-го поверху №№26-:-28, 30-: -32; 35-: -39; 62, 63 в літ. А-23 загальною площею 220,2 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1

На обґрунтування позову посилався на те, що липня 1973 року до квітня 1991 року знаходився з ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі, а з 1992 року вони проживають як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу. На момент укладення спірного договору іпотеки він проживав з ОСОБА_5 однією сім'єю, а тому, майно, яке передано останньою в іпотеку належить i йому на праві спільної сумісної власності. Оскільки він не давав згоди на укладення договору іпотеки, останній повинен бути визнаний недійсним на підставі ст.ст. 203, 215, 578 ЦК України.

ОСОБА_5 позовні вимоги ОСОБА_3 визнала за заявленими ним підставами.

Розгляд справи відбувся за відсутністю представника відповідача ПАТ «АКБ «Базис» в особі Першої Харківської філії ПАТ «АКБ «Базис».

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2014 року з урахуванням ухвали цього ж суду від 23 грудня 2014 року про виправлення описки позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано недійсним договір іпотеки № 5500 від 14.12.2011 року, укладений між ПАТ АКБ «Базис» в ocoбi директора Першої Харківської філії ПАТ «АКБ «Базис» ОСОБА_6 (іпотекодержатель) з однієї сторони та ОСОБА_4, від iменi якої діяв ОСОБА_7, як майновий поручитель (іпотекодавець) про передачу в іпотеку нерухомого майна: нежитлові приміщення першого поверху №№26-:-28, 30-: -32; 35-: -39; 62, 63 в літ. А-23 загальною площею 220,2 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1

Зобов'язано Реєстраційну службу Харківського міського управлінння юстиції вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про іпотеку та записи (обтяження) про заборону відчуження нерухомого майна : нежитлові приміщення першого поверху №№26-:-28, 30-: -32; 35-: -39; 62, 63 в літ. А-23 загальною площею 220,2 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1

В апеляційній скарзі ПАТ «АКБ «Базис» в особі Першої Харківської філії ПАТ «АКБ «Базис», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність тих обставин, які суд вважав встановленими, порушення норм процесуального права на неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2014 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3

Вказує, що судом першої інстанції безпідставно визнано нерухоме майно - нежитлові приміщення першого поверху №№26-:-28, 30-: -32; 35-: -39; 62, 63 в літ. А-23 загальною площею 220,2 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_3, оскільки встановлення факту проживання цих осіб однією сім'єю без реєстрації шлюбу відбулося тільки 17.10.2014 року на підставі рішення Ленінського районного суду м. Харкова, тобто після укладання оспорюваного договору.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить відхилити її за необґрунтованістю доводів, просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Вислухавши пояснення учасників процесу, що з'явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом (ч.2). Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у засіданні (ч.3).

Між тим оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 17.10.2014 року встановлений факт сумісного проживання однією сім'єю ОСОБА_4 та ОСОБА_3, з січня 2004 року та визнано право спільної сумісної власності на нежитлові приміщення першого поверху №№26-:-28, 30-: -32; 35-: -39; 62, 63 в літ. А-23 загальною площею 220,2 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1

Суд першої інстанції вважав, що оскільки співвласник майна ОСОБА_3 не надавав згоду на передачу вказаного майна в іпотеку, договір іпотеки спірного майна укладений з порушенням вимог ч.2 ст.6 Закону України «Про іпотеку» та ст. 578 ЦК України, тому повинен бути визнаний недійсним на підставі ст.ст. 203,215 ЦПК України.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони зроблені без урахування вимог закону та матеріалів справи.

Як свідчать останні 14 грудня 2011 року укладено договір іпотеки між ПАТ «АКБ «Базис» в ocoбi директора Першої Харківської філії ПАТ «АКБ «Базис» ОСОБА_6 (іпотекодержатель) з однієї сторони та ОСОБА_4, від iменi якої на підставі довіреності діяв ОСОБА_7, як майновий поручитель (іпотекодавець) про передачу в іпотеку нерухомого майна: нежитлових приміщень першого поверху №№26-:-28, 30-: -32; 35-: -39; 62, 63 в літ. А-23 загальною площею 220,2 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до умов цього договору іпотекодавець передав, а іпотекодержатель прийняв в іпотеку вищевказане нерухоме майно, яке є приватною власністю іпотекодавця i належить йому на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27.07.10 року, виданого виконавчим комітетом Харківської міської ради на підставі розпорядження Харківського міського голови від 21.07.10 року №1992, зареєстрованого в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 26880493 від 02.08.10, реєстраційний номер 31067656, номер запису 11369 в книзі 1.

Іпотека за цим договором забезпечення виконання зобов'язань ТОВ «Сподобівка» за кредитним договором № 142/09 від 27.11.2009 року з додатками та змінами до нього, укладеними між іпотекодержателем ПАТ «АКБ «Базис» та боржником ТОВ «Сподобівка»( п.1.4 договору іпотеки).

За змістом статей 572, 575 ЦК України іпотека є видом забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 17.10.2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 18.11.2015 року, був встановлений факт сумісного проживання однією сім'єю ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з січня 2004 року та визнано за ними право спільної сумісної власності на нежитлові приміщення першого поверху №№26-:-28, 30-: -32; 35-: -39; 62, 63 в літ. А-23 загальною площею 220,2 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до ч.5 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачено лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В ycix інших випадках право власності набувається з не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (ч.1 ст. 328 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є

недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, i, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК, іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

Згідно iз ч. 1 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить ім. на праваі спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Відповідно до ч.2 ст. 369 ЦК України та ч.2 ст. 65 СК України при укладанні одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

На підставі вищевказаних норм права з урахуванням п.6 ст. 3 ЦК України про те, що до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність, укладання одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна , та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс 15, а також в постанові Верховного Суду України у справі № 6-1912цс 15, які відповідно до cт. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для застосування судами при розгляді справ.

Як вбачається з матеріалів справи на час укладання оспорюваного договору іпотеки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі не перебували. Відповідно до п.1.1. договору іпотеки ОСОБА_4 спірне нерухоме майно належало на праві приватної власності і вона зазначала, що ніхто з третіх осіб не має права власності на це нерухоме майно.

У зв'язку з чим ПАТ «АКБ «Базис» на час укладання договору іпотеки 14.12.2011 року не знав і не міг знати про те, що спірні нежитлові приміщення належать на праві спільної сумісної власності на підставі судового рішення, ухваленого тільки 17.10.2014 року, і яке набуло законної сили лише 18.11.2015 року.

ОСОБА_3 та його представником не надано як до суду першої так і апеляційної інстанції доказів, які відповідно до вимог ст. 58-60 ЦПК України свідчили б про те, що на час укладання оспорюваного договору іпотеки ОСОБА_4 діяла недобросовісно.

Оскільки висновки суду першої інстанції зроблені з порушенням вимог вищезазначених норм матеріального права та всупереч обставин справи та наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 303, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АКБ «Базис» задовольнити.

Скасувати рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2014 року та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «АКБ «Базис» в особі Першої Харківської філії ПАТ «АКБ «Базис», ОСОБА_4 про визнання недійсним договору іпотеки.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цим рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: