УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗакропивногоО.В., Нагорняка В.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Державної установи «Вінницький обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України» про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 02 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 14 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив стягнути з Державної установи «Вінницький обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України» (далі - ДУ «Вінницький обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України») на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 20 червня 2013 року по 23 лютого 2015 року (час фактичного поновлення на роботі) у сумі 24 005 грн, відшкодувати моральну шкоду в розмірі 20 000 грн та витрати за надання правової допомоги у сумі 4 500 грн.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилався на те, що він працював у ДУ «Вінницький обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України» на посаді працівника з обслуговування котельні на період опалювального сезону Крижопільської районної санітарноепідемологічної служби.

Вказав, що 23 січня 2013 року його було відсторонено від роботи без видання наказу про звільнення, проте рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 20 червня 2013 року його поновлено на роботі, стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 5 422 грн 56 коп. та 1 000 грн компенсації за заподіяну моральну шкоду.

Позивач посилався на те, що вказане рішення суду набрало законної сили 19 листопада 2014 року, проте в добровільному порядку відповідачем виконано не було, у зв'язку з чим 16 грудня 2014 року він подав виконавчі листи до Ленінського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції, а в примусовому порядку рішення було виконане відповідачем лише 23 лютого 2015 року.

З огляду на тривале невиконання відповідачем рішення суду, а саме з 20 червня 2013 року по 23 лютого 2015 року, ОСОБА_4 просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Піщанського районного суду Вінницької області від 02 листопада 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ДУ «Вінницький обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України» на користь ОСОБА_4 заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 20 червня 2013 року по 23 лютого 2015 року в сумі 24 005 грн, 2 000 грн на відшкодування моральної шкоди, 2 659 грн за оплату правової допомоги та 497 грн 36 коп. витрат, пов'язаних з явкою до суду.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 14 грудня 2015 року апеляційні скарги ДУ «Вінницький обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України» та ОСОБА_4 відхилено, рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 02 листопада 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду, а рішення суду першої інстанції змінити, стягнувши з відповідача на його користь 20 000 грн моральної шкоди, 4 500 грн за надання правової допомоги, 697 грн витрат на проїзд та повернути безпідставно сплачений судовий збір за апеляційну скаргу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення ДУ «Вінницький обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України» на неї, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, з висновком якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, виходив з того, що рішення про поновлення на роботі ОСОБА_4 всупереч вимогам ч. 5 ст. 235 КЗпП України тривалий час не виконувалося з вини відповідача, у зв'язку із чим позивач перебував у стані психологічного перенавантаження, викликаного незаконними діями останнього, а тому суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з ДУ «Вінницький обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України» як заробітної плати за час вимушеного прогулу, так і моральної шкоди, розмір якої визначено судом, виходячи із засад розумності та справедливості.

Також судами попередніх інстанцій правильно встановлено, що позивачем та його представником не надано акта виконаних робіт по витратах щодо надання правової допомоги, а тому обґрунтовано стягнуто з відповідача компенсацію за правову допомогу, яка була надана позивачу його представником у суді першої інстанції, та яка розрахована у розмірі, визначеному діючим законодавством.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині рішень та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 02 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 14 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

О.В. Закропивний

В.А. Нагорняк