Ухвала

іменем україни

18 травня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Закропивного О.В., Мартинюка В.І.,

Мазур Л.М., Нагорняка В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення неповернутого банківського вкладу та відсотків та зустрічним позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівського обласного управління до ОСОБА_3 про визнання договору банківського вкладу нікчемним, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Львівської області від 14 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 22 листопада 2012 року уклав із публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») договір депозитного вкладу № НОМЕР_4 на суму 270 752 грн, а в подальшому неодноразово поповнював рахунок, і станом на 04 грудня 2013 року сума вкладу становила 330 тис. грн.

17 грудня 2013 року він звернувся у відділення банку з проханням укласти договір і переказати на новий рахунок відповідно до нового укладеного договору 200 тис. грн з рахунку за договором № НОМЕР_4. День повернення депозиту за договором № 1230450 - 18 червня 2014 року, відсоткова ставка - 15 % річних.

17 лютого 2014 року між ним та банком був укладений ще один депозитний договір № 65235113 на суму 186 500 грн, згідно з яким залишок суми договору № НОМЕР_4 було переказано на цей рахунок.

10 квітня 2014 року позивач звернувся до відділення банку із заявою про дострокове розірвання договору банківського вкладу № 1230450, проте працівники банку відмовились прийняти його заяву та зареєструвати. Усно працівники банку його повідомили про те, що жодних договорів із позивачем банк не укладав, тому кошти за вкладом не будуть повернуті.

Відповідач - ПАТ «Державний ощадний банк України» - звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визнання договору банківського вкладу нікчемним. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що у банку відсутні будь-які дані щодо укладення ОСОБА_3 договору № 1230450 від 17 грудня 2013 року, відкриття за ним рахунків № НОМЕР_1 чи № НОМЕР_3, та внесення до каси банку грошових коштів на виконання їх умов. Провівши відповідну перевірку за наданими позивачем копіям договорів та додатків до них, банком встановлено, що за обліком банку як на паперових, так і на електронних носіях відсутні будь-які операції про укладення договорів з позивачем, відсутні будь-які операції про внесення позивачем на вклад коштів про нарахування банком на вклади процентів, умови представлених договорів банківського вкладу відрізняються від типових договорів банку.

Документи, якими позивач стверджує внесення коштів на вклад не відповідають нормативно-правовим актам у сфері банківської діяльності та не засвідчують прийняття банком від позивача на вклад, отже, не підтверджують факту дотримання письмової форми правочину між позивачем та банком. Відповідно, банк заперечує наявність зобов'язань перед позивачем щодо виплати суми вкладу та процентів за ними.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 07 вересня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_3 200 тис. грн неповернутого банківського вкладу за договором банківського вкладу від 17 грудня 2013 року № 1230450 та 2 285 грн невиплачених відсотків.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 14 грудня 2015 року рішення Галицького районного суду м. Львова від 07 вересня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ПАТ «Державний ощадний банк України» про стягнення 200 тис. грн неповернутого банківського вкладу за договором банківського вкладу від 17 грудня 2013 року № 1230450 та 2285 грн нарахованих, але не виплачених відсотків відмовлено.

Позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» задоволено. Визнано вказаний договір банківського вкладу нікчемним.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що 22 листопада 2012 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі завідуючої Скаско М.П. та позивачем ОСОБА_3 було укладено договір № НОМЕР_4 на вклад «Депозитний» на ім'я фізичної особи. Згідно з п. 1.1 вкладник вносить, а банк приймає на вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_4 на умовах договору кошти в сумі 270 752 грн строком на 1 рік 1 місяць. Днем повернення депозиту є 22 грудня 2013 року. Договір скріплено печаткою банку, підписами уповноваженого працівника банку та ОСОБА_3

Згідно з випискою ВАТ «Державний ощадний банк України» з рахунку в національній валюті від 22 листопада 2012 року, за підписом контролера, не завіреного печаткою банку, ОСОБА_3 внесено 270 752 грн на депозитний вклад № НОМЕР_4.

17 грудня 2013 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі завідуючого ТВБВ № 10013/0332 Скаско М.П. та ОСОБА_3 укладено договір № 1230450 на вклад «Депозитний» на ім'я фізичної особи. Згідно з п. 1.1 договору вкладник вносить, а банк приймає на вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_1 на умовах цього договору кошти в сумі 200 тис. грн строком на 6 місяців. Днем повернення депозиту є 18 червня 2014 року. Процентна ставка за депозитом встановлюється у розмірі 15 % річних. Сплата процентів за користування депозитом здійснюється по закінченні терміну. Договір скріплено печаткою банку, підписами уповноваженого працівника банку та ОСОБА_3

З квитанції від 17 грудня 2013 року № 1230450 вбачається, що ОСОБА_3 вніс на депозитний рахунок № НОМЕР_5 кошти у сумі 200 тис. грн. Квитанція підписана ОСОБА_5 та уповноваженою особою банку. Печатка банку на квитанції відсутня.

10 квітня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до відділення банку із заявою про дострокове розірвання договору банківського вкладу від 10 квітня 2014 року та вимогою повернення йому депозитного вкладу у розмірі 200 тис. грн.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ПАТ «Державний ощадний банк України», суд першої інстанції виходив з того, що договір депозиту укладений належним чином, відповідає вимогам Інструкції про касові операції в банках України та ст.1059 ЦК України, тому не може вважатись нікчемним, а відсутність банківських рахунків, і як наслідок, необлікування на них грошових коштів, залучених від фізичної особи на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу, слід кваліфікувати, як невиконання банком своїх обов'язків за договором банківського вкладу. Оспорюваний ПАТ «Державний ощадний банк України» договір депозитного вкладу відповідає вимогам ст. ст. 1058, 1059 ЦК України та пункту 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення), оскільки має просту письмову форму і містить всі умови, необхідні для договору даного виду: розмір вкладу, розмір відсотків за користування вкладом, порядок їх нарахування, строк дії договору.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 та задовольняючи зустрічний позов ПАТ «Державний ощадний банк України», суд апеляційної інстанції виходив з того, що письмова форма договору банківського вкладу, що оспорюється, дотримана не була, а тому відповідно до ч. 2 ст. 1059 ЦК України цей договір є нікчемним.

Такі висновки ґрунтуються на фактичних обставинах, установлених судом, на доказах, поданих сторонами, які судом належним чином оцінені і відповідають вимогам закону, який правильно застосовано.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

З огляду на закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах визначення договору банківського вкладу, банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення ст. 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору.

За змістом ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі.

Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно із ч. 3 ст. 1058, ч. 2 ст. 1068 ЦК України, п. 2.1 Положення, відкриття відповідних рахунків та обліковування на них грошових коштів в національній та іноземній валюті, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов'язком банку, відповідно до якого банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа.

Відсутність реєстрації договору банківського вкладу і, як наслідок, необліковування грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу, не можна вважати недодержанням письмової форми договору банківського вкладу за наявності ощадної книжки (сертифіката) чи іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, і є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Відповідні юридичні факти (відсутність банківських рахунків і, як наслідок, необліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу) слід кваліфікувати як невиконання банком своїх обов'язків за договором банківського вкладу. Разом з тим договір банківського вкладу (депозиту) може бути визнано недійсним у зв'язку з порушенням інших умов дійсності правочинів, передбачених, зокрема, ч. ч. 1-3, 5, ст. 203 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 квітня 2012 року у справі № 6-20цс12, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення ст. 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно з п. 1.4 Положення залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Згідно з пунктом 8 глави 2 «Приймання банком готівки» розділу ІІІ «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337 (далі - Інструкція № 337), яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз статті 1059 ЦК України, пункту 1.4 Положення, пунктів 1.8, 1.10 Інструкції № 492, пункту 8 глави 2 «Приймання банком готівки» розділу ІІІ «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції № 337, дозволяє дійти висновку: письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Статтею 64 ЦПК України передбачено, що письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Як вбачається з матеріалів справи, квитанція від 17 грудня 2013 року № 1230450, яка надана позивачем на підтвердження внесення ним, як вкладником, коштів згідно з договором № 1230450 на вклад «Депозитний», не є належним та допустимим доказом, вказана квитанція не відповідає вищезгаданим вимогам, які містяться у пункті 1.4 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, а саме: номер рахунку, на який внесено кошти (НОМЕР_5), є відмінним від номера рахунку, вказаного у договорі банківського вкладу (НОМЕР_1), а також на квитанції відсутній відбиток печатки (штампа) та/або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Отже, внесення ОСОБА_3 на рахунок коштів у розмірі 200 тис. грн згідно з договором № 1230450 на вклад «Депозитний» не підтверджено належно оформленими документами, що відповідають вимогам, встановленим нормативними актами у сфері банківської діяльності.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу, що оспорюється, дотримана не була, а отже, відповідно до ч. 2 ст. 1059 ЦК України цей договір є нікчемним та не породжує будь-яких прав та обов'язків, сторони такого правочину не зобов'язані виконувати його умови, а тому не підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_3 про стягнення з ПАТ «Державний ощадний банк України» на його користь 200 тис. грн банківського вкладу та 2 285 грн відсотків.

З урахуванням вказаних норм колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги та вважає, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 14 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: О.В. Закропивний

Л.М. Мазур

В.І.Мартинюк

В.А. Нагорняк