Ухвала

іменем україни

14 грудня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Гримич М.К., Кафідової О.В.,

УмновоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Відкритого акціонерного товариства «Ірпінський комбінат «Перемога» про стягнення вихідної допомоги, компенсації за невчасно виплачену вихідну допомогу, 3 % річних від простроченої суми заборгованості з виплати вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги, компенсації за невчасно виплачений середній заробіток, 3 % річних від простроченої суми заборгованості з виплати середнього заробітку, стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати вихідної допомоги по день фактичного розрахунку, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Черкаської області від 11 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Ірпінський комбінат «Перемога» (далі - ВАТ «Ірпінський комбінат «Перемога») про стягнення вихідної допомоги, компенсації за невчасно виплачену вихідну допомогу, 3 % річних від простроченої суми заборгованості з виплати вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги, компенсації за невчасно виплачений середній заробіток, 3 % річних від простроченої суми заборгованості з виплати середнього заробітку, стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати вихідної допомоги по день фактичного розрахунку.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначала, що 30 січня 2008 року між нею та відповідачем було укладено строковий трудовий договір, відповідно до умов якого вона була прийнята на посаду головного бухгалтера ВАТ «Ірпінський комбінат «Перемога» за сумісництвом з 01 жовтня 2008 року до 01 жовтня 2023 року зі встановленим посадовим окладом 6 000 грн.

Наказом від 16 лютого 2010 року № 03-к її було звільнено з роботи на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Зазначала, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 30 серпня 2010 року змінено формулювання причин звільнення на п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, в зв'язку з ліквідацією підприємства та змінено дату звільнення з 17 лютого 2010 року на 15 лютого 2010 року та стягнуто на її користь заборгованість з заробітної плати в сумі 5 902 грн 99 коп.

Посилаючись на те, що при звільненні відповідач не виплатив усі належні їй суми, у зв'язку із чим, з урахуванням уточнень позовних вимог, просила суд стягнути з ВАТ «Ірпінський комбінат «Перемога» на її користь вихідну допомогу в розмірі 72 000 грн, компенсацію за невчасно виплачену вихідну допомогу в розмірі 18 633 грн 60 коп., 3% річних від простроченої суми заборгованості з виплати вихідної допомоги в розмірі 9 870 грн 90 коп, середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги в розмірі 318 977 грн. 01 коп, компенсацію за несвоєчасно виплачений середній заробіток в розмірі 41 676 грн 55 коп., 3 % річних від простроченої суми заборгованості з виплати середнього заробітку в розмірі 21 421 грн 50 коп., середній заробіток за період затримки розрахунку з 12 вересня 2014 року по день ухвалення судового рішення.

Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 жовтня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з Відкритого акціонерного товариства «Ірпінський комбінат «Перемога» на користь ОСОБА_3 482 579 грн 56 коп., з яких: 72 000 грн - вихідна допомога; 18 633 грн 60 коп. - компенсація за несвоєчасно виплачену вихідну допомогу; 9 870 грн 90 коп. - 3 % річних від простроченої суми заборгованості з виплати вихідної допомоги; 318 977 грн 01 коп. - середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги; 41 676 грн 55 коп. - компенсація за несвоєчасно виплачений заробіток; 21 421 грн 50 коп. - 3% річних від простроченої суми заборгованості з виплати середнього заробітку.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 11 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 30 січня 2008 року між сторонами було укладено строковий трудовий договір. Відповідно до п. 7.3 трудового договору цей договір затверджено 30 січня 2008 року рішенням наглядової ради, яке оформлене протоколом наглядової ради підприємства від 30 січня 2008 року.

Наказом від 02 червня 2008 року ОСОБА_3 було прийнято на посаду фінансового директора за сумісництвом.

Наказом від 01 жовтня 2008 року ОСОБА_3 було призначено головним бухгалтером за сумісництвом.

Відповідно до п. 6.2 ст. 6 договору при звільнені головного бухгалтера у зв'язку із ліквідацією Товариства, в момент звільнення виплачується вихідна допомога в розмірі дванадцяти заробітних плат, виходячи з розміру щомісячної заробітної плати Головного бухгалтера Товариства, яка вказана в п. 6.1 цього Договору. У разі зменшення щомісячної заробітної плати за належно оформленою угодою Сторін, розрахунок вихідної допомоги проводиться виключно виходячи з розміру щомісячної заробітної плати, яка вказана в п.6.1 цього Договору.

Відповідно до п. 6.1 ст. 6 договору, розмір заробітної плати головного бухгалтера становить 6 000 грн на місяць. Розмір заробітної плати може збільшуватися за взаємною згодою сторін цього договору.

Наказом від 16 лютого 2010 року № 03-к позивача було звільнено з роботи на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності позовних вимог.

Скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що рішенням господарського суду Київської області від 05 вересня 2012 року визнано недійсним рішення наглядової ради ВАТ «Ірпінський комбінат «Перемога» від 30 січня 2008 року в тому числі в частині укладення трудового договору із головним бухгалтером, а отже ОСОБА_3 працювала у відповідача не за трудовим договором від 30 січня 2008 року, а за наказом від 01 жовтня 2008 року, а отже позбавлена права на отримання вихідної допомоги в сумі 72 000 грн.

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанції погодитись не можна з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

За положенням ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення.

Згідно з ч. 2 ст. 233 Кодексу у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

За приписами ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 6 ст. 36 та п. 1,2 і 6 ст. 40 цього кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку, Додаткові, відповідно до чинного законодавства і угод, вихідні допомоги, соціально - побутові пільги можуть бути передбачені і в колективному договорі, положення якого поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації (ст. 13, 18 КЗпП України).

Судами встановлено, що наказом від 16 лютого 2010 року № 03-к ОСОБА_3 було звільнено з роботи на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 30 серпня 2010 року змінено формулювання причин звільнення на п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, в зв'язку з ліквідацією підприємства та змінено дату звільнення з 17 лютого 2010 року на 15 лютого 2010 року та стягнуто на її користь заборгованість з заробітної плати в сумі 5 902 грн 99 коп.

Саме факт звільнення ОСОБА_3 на підставі п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України є визначальним для виплати їй вихідної допомоги, гарантованої ст. 44 КЗпП України.

Цією статтею КЗпП України визначено підстави та встановлено мінімальний розмір гарантій щодо виплати працівнику вихідної допомоги. Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» встановлено, що виплата вихідної допомоги звільненим працівникам банкрута провадиться ліквідатором у першу чергу.

Враховуючи наведене, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог та наявність підстав для виплати ОСОБА_3 вихідної допомоги в сумі 72 000 грн, оскільки право на таку вимогу у останньої виникло на підставі рішення Ірпінського міського суду Київської області від 30 серпня 2010 року, яке набрало законної сили.

Разом з тим, при розгляді справ про передбачену ст. 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід з'ясувати: чи існує зобов'язання між сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Передбачена ст. 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року № 6-2759цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Апеляційний суд, у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 316 ЦПК України на зазначене уваги не звернув, фактичних обставин справи не встановив, у зв'язку із чим дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення вихідної допомоги, компенсації за невчасно виплачену вихідну допомогу, середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги, компенсації за невчасно виплачений середній заробіток та стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати вихідної допомоги по день фактичного розрахунку.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвалене у справі рішення апеляційного суду - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 11 лютого 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька

Судді: О.В. Кафідова

М.К.Гримич

О.В.Умнова

І.М.Фаловська