УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2016 року місто Маріуполь Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області

у складі: головуючої судді Кір`якової Н.П.,

при секретарі Соколовій О.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі подання Жовтневого відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1, -

В С Т А Н О В И В :

Державний виконавець Жовтневого відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області звернувся до суду з поданням щодо обмеження виїзду за кордон ОСОБА_1. В обґрунтування вимог заявник зазначив, що в провадженні Жовтневого відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №265/314/15-ц від 06.04.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1800 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини. 08.04.2015 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. На теперішній час боржник аліменти не сплачує, борг станом на 01.08.2016 року становить 49196,80 грн., у звязку з чим державний виконавець Жовтневого відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області просить суд тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України ОСОБА_1

Відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України суд негайно розглядає подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Суд, вивчивши матеріал справи, прийшов до висновку, що вказане подання не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів подання, на виконанні у Жовтневому державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа: №265/314/15-ц від 06.04.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1800 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини. 08.04.2015 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Заборгованість по аліментам станом на 01.08.2016 року становить 49196,80 грн.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Так, частинами 2-3 ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, який ратифіковано Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII від 19.10.73 р. встановлено, що кожна людина має право, покидати будь-яку країну, включаючи свою власну, і це право не може бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, та які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав та свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними у цьому пакті.

Частинами 2-3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яку ратифіковано Законом № 475/97-ВР від 17.07.97 року та який є невідємною частиною зазначеної Конвенції, встановлено, що кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною, на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Закон України від 21 січня 1994 року „Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України (зі змінами) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і вїзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розвязання спорів у цій сфері.

Відповідно до вимог ст.1 Закону України Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та вїхати в Україну.

Згідно ч. 4 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон з тимчасовим затриманням чи вилученням паспорту у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобовязання або особа ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобовязань або розвязання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобовязань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Згідно розяснень, викладених у листі Міністерства юстиції України від 06.06.2008 року № 25-32/507, подання Державної виконавчої служби до суду повинно містити в тому числі й обґрунтування ухилення боржника від виконання своїх зобовязань.

З аналізу цих правових норм вбачається, що особі, яка має паспорт для виїзду за межі України, та має такий намір, може бути відмовлено у виїзді за кордон у випадку ухилення від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням до виконання зобов'язань.

Таким чином, при зверненні до суду з вказаним поданням, органи державної виконавчої служби повинні послатися на обставини та підтвердити їх відповідними доказами про те, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань та його дії свідчать про намір виїхати за кордон.

Згідно п.18 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" та п. 11.1 Наказу Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень» у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, державний виконавець може звернутися з поданням до суду за місцезнаходженням органу ДВС щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

Згідно з п. 11.1.1 вищезазначеної Інструкції передбачено, що подання повинно містити:

а) найменування суду, до якого направляється подання;

б) реквізити виконавчого документа, який перебуває на виконанні;

в) реквізити виконавчого провадження;

г) прізвище, ім'я та по батькові особи (боржника), дату народження (число, місяць, рік);

ґ) підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань.

Однак, подання державного виконавця не містить доказів, які б підтверджували ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього виконавчими документами, відомостей про обізнаність боржника щодо наявності відкритого виконавчого провадження та строків його добровільного виконання.

Крім цього, до матеріалів подання не додано жодних доказів того, що боржнику відомо про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 265/314/15-ц від 06.04.2015 року. Будь-які підтвердження про вручення копії постанови про відкриття виконавчого провадження боржнику суду не надані.

Також, всупереч вимогам п.18 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" та п. 11.1 Наказу Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень» державним виконавцем у поданні про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 не вказано, що необхідно встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, до виконання зобовязань за рішенням.

Стаття 19 ЗУ "Про державну прикордонну службу України" вказує, що обмеження права громадян на виїзд з України належить до виключної компетенції Адміністрації Державної прикордонної служби України, а пункт 8 цієї статті покладає на державну прикордонну службу України обов'язок запобігання і недопущення в'їзду в Україну або виїзду з України осіб, яким згідно з законодавством не дозволено в'їзд в Україну або яких тимчасово обмежено в праві виїзду з України.

Крім того до подання не додані документи, які б свідчили, що у боржника дійсно є наміри виїзду за кордон України до іноземної держави, шляхом звернення з відповідним клопотанням до Державної прикордонної служби.

Згідно з п. 11.1.2. вказаної Інструкції, у поданні мають бути визначені заходи (тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа чи без такого), найменування органів, які мають їх здійснити. У разі тимчасового обмеження особи (боржника) у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа зазначаються вид паспортного документа (для громадян України - дипломатичний паспорт, службовий паспорт, паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, посвідчення особи моряка тощо; для іноземців та осіб без громадянства - паспортний документ, що підтверджує громадянство іноземця або посвідчує особу без громадянства), а також найменування та місцезнаходження державного органу, до якого повинен надсилатися вилучений паспортний документ.

Однак, державним виконавцем всупереч вказаним вимогам в поданні ДВС не вказано заходи, які мають бути застосовані до боржника - вказано лише про тимчасове обмеження у праві виїзду, але не зазначено, з вилученням паспортного документа чи без такого.

У відповідності до вимог ст. 32 ЗУ "Про виконавче провадження", заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Зважаючи на викладені правові норми, слід прийти до висновку, що першочерговими заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

З матеріалів справи вбачається, що відділом ДВС не вжито першочергових заходів примусового виконання рішень, передбачених ст. 32 ЗУ "Про виконавче провадження", оскільки не надано актів про арешт майна або про його відсутність.

На підставі ст. 33 Конституції України, ч. 2-3 ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ч. 2-3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. ст. 11, 32 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 6, 7 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», керуючись ст. ст. 8, 208-210, 377-1 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання Жовтневого відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Н.П. Кір`якова