УхвалА

іменем україни

29 вересня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання житлового будинку об'єктом спільної сумісної власності та визначення частки майна за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 14 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 12 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її батько - ОСОБА_6, після смерті якого вона прийняла спадщину, подавши відповідну заяву до нотаріальної контори та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку квартири, земельної ділянки. ІНФОРМАЦІЯ_1 помела її мати - ОСОБА_7 При житті батьків рішенням суду від 29 жовтня 1993 року шлюб між ними було розірвано.

Позивачка указувала про те, що її батько з 1987 року, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з її матір'ю, фактично проживав однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2

Зазначала про те, що ОСОБА_6 проживаючи з ОСОБА_8 однією сім'єю до дня її смерті, мали спільний бюджет, вели спільне господарство та за спільні кошти, спільними зусиллями побудували житловий будинок із надвірними будівлями АДРЕСА_2, проте зареєстрували даний будинок за ОСОБА_8

Вважала, що вказаний житловий будинок за життя ОСОБА_6 та ОСОБА_8 був їх спільною сумісною власністю і їх частки були рівними по Ѕ за кожним, проте частка ОСОБА_6 визначена не була. Нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частку спірного житлового будинку.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просила суд встановити факт спільної сумісної власності ОСОБА_8 та ОСОБА_6 на житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_2; визначити Ѕ частку ОСОБА_6 у праві спільної сумісної власності на вказаний житловий будинок; встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_6 та ОСОБА_8 без реєстрації шлюбу у період з листопада 1993 року по ІНФОРМАЦІЯ_2

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 14 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 12 травня 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково. Встановлено факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_8 у період з 1 січня 2004 року до дня смерті ОСОБА_8 - ІНФОРМАЦІЯ_2 У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов.

Інші учасники процесу судові рішення не оскаржили.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_4, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли правильного висновку про те, що у разі поділу майна, набутого до 1 січня 2004 року особами, які проживали однією сім'єю, але не перебували в зареєстрованому шлюбі, необхідно встановити не лише обставини щодо спільного проживання ОСОБА_8, що померла ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_6, що помер ІНФОРМАЦІЯ_3, а й ті обставини, що спірне майно придбавалось ними внаслідок спільної праці. Тобто сам факт спільного проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_8 не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожним із них.

Тільки у разі встановлення цих фактів та обставин положення ч. 1 ст. 24 Кодексу про шлюб та сім'ю України, ч. 1 ст. 17 Закону України від 7 лютого 1991 року № 697-XII «Про власність» вважається правильно застосованим із дотриманням рекомендацій, які містяться в постановах Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» та від 22 грудня 1995 року № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності».

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 11 березня 2015 року № 6-211цс14, яка у силу ст. 360-7 ЦПК Україниє обов'язковою для усіх судів України.

Судом установлено, що 26 вересня 1996 року ОСОБА_8 видано свідоцтво про право особистої власності на спірне домоволодіння на підставі рішення виконавчого комітету Ямпільської міської ради Вінницької області від 29 липня 1996 року, що ОСОБА_6 при житті не оспорювалося. Крім того, вказані особи були зареєстровані за різними адресами, ОСОБА_8 у квартиріАДРЕСА_3 а ОСОБА_6 у квартирі АДРЕСА_1 вм. Ямполі Вінницької області.

Ураховуючи викладене, суди на підставі вищевказаних вимог закону дійшли вірного висновку про те, що позивачкою не доведено, що є її процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України), факт домовленості між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 про набуття спірного нерухомого майна як спільної сумісної власності та факт придбання такого майна внаслідок їх спільної праці, за спільні грошові кошти у конкретному розмірі.

Інші доводи касаційної скарги направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 342 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 14 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 12 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д.Д. Луспеник

В.І. Журавель

С.Ф.Хопта