_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/23/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2016 року

Київський районний суд м.Одеси в складі:

головуючого судді Бескровного Я.В.

при секретарі Камінській О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, який обґрунтовуючи тим, що 21.01.2016р. відповідач ОСОБА_4 без його згоди, у необладнаному приміщенні зробила його сину татуювання на тілі, у звязку з чим, вважаючи, що відповідач ОСОБА_4 порушила чинне законодавство, просив суд стягнути з неї 20000 грн. у якості моральної шкоди, яку він обґрунтував сильним хвилюванням і зверненням до медичного закладу для профілактики нервового зриву, та 20450 грн. у якості відшкодування матеріальної шкоди, яка складається з вартості виведення татуювання.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 позов підтримала просила його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 проти задоволення позову заперечувала, вважаючи його безпідставним, оскільки позивач на підставі ст.221 ЦК України фактично схвалив нанесення татуювання його сину.

Вислухавши доводи осіб, що беруть участь у справі, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що 21.01.2015 року неповнолітній ОСОБА_3 уклав усний договір надання послуг з відповідачем щодо нанесення на його тіло татуювання. За виконання вказаного договору неповнолітнім ОСОБА_3 було сплачено відповідачу ОСОБА_4 2000 грн., що також сторонами не оспорюється.

Позивач є батьком ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до вимог ст.222 ч.1 ЦК України, правочин, який неповнолітня особа вчинила за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків, може бути згодом схваленим ними у порядку, встановленому ст.221 ЦК України.

Відповідно до вимог ст.221 ч.1 ЦК України, правочин вважається схваленим, якщо батьки, дізнавшись про його вчинення, протягом одного місяця не заявили претензії другій стороні.

Про обізнаність батьків щодо вказаного договору, свідчать пояснення свідка ОСОБА_6 в судовому засіданні, яка є матірю неповнолітнього ОСОБА_3, про те, що грошові кошти, якими розрахувався їх син за татуювання були даровані йому напередодні на день народження, а позивач ОСОБА_2 дізнавшись про нанесення татуювання сину був дуже розлючений на нього, а також доводами викладеними самим позивачем у позові, згідно якого позивач дізнався про нього 22 січня 2015р.

Сторони не оспорювали того, що позивач звернувся з претензіями до відповідача щодо нанесення татуювання його сину ОСОБА_3 лише у травні 2015р., а з позовом до суду в листопаді 2015 року.

Оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд, враховуючи, що стороною позивача питання щодо визнання правочину недійсним у порядку ст.222ч.2 ЦК України не ставилося, дійшов висновку, що договір між відповідачем та неповнолітнім ОСОБА_3 про надання послуг щодо нанесення татуювання на тіло останньому, згідно приписів ст.221ч.1 ЦК України - було схвалено його батьками, тобто неправомірність дій відповідача у встановлений Законом строк позивачем не оспорювалася.

Оскільки сторона позивача, як передбачено ст.10 та 60 ЦПК України, не довела суду обставин, на які вона посилалася як на підставу до задоволення позову, тобто не доведено неправомірності дій відповідача, а доводи сторони відповідача знайшли свої підтвердження, суд не вбачає підстав для стягнення матеріальної та моральної шкоди з відповідача.

Керуючись ст.ст.10,11,209,212,214-215,218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено учасниками процесу до апеляційного суду Одеської області упродовж 10 днів з дня отримання його копії, шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Суддя Бескровний Я. В.