24 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючий суддя: Качан В.Я.
Судді: Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.
Секретар: Грабова Н.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного заповідника «Софія Київська», за участі третьої особи: генерального директора Національного заповідника «Софія Київська» ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -
У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Національного заповідника «Софія Київська» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07 грудня 2015 року позовну заяву залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить суд скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 грудня 2015 року, ухвалити нове рішення. Визнати незаконним наказ Національного заповідника «Софія Київська» № 148-к від 06.07.2015, яким звільнено ОСОБА_1 з посади заступника генерального директора з пам'яткоохоронної діяльності Національного заповідника «Софія Київська». Поновити з 13.07.2015 ОСОБА_1 на посаді заступника генерального директора з пам'яткоохоронної діяльності Національного заповідника «Софія Київська». Стягнути з Національного заповідника «Софія Київська» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 66 690,41 грн.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 посилається на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права.

Справа 761/23580/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2468/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Осаулов А.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Качан В.Я.
Заслухавши доповідь головуючого, пояснення представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_8, представників відповідача Національного заповідника «Софія Київська» - Бондаренко С.В. та Гаврильченко О.П., які з'явилися в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, щоз 13.10.2014 ОСОБА_1 займала посаду заступника генерального директора з пам'яткоохоронної діяльності Національного заповідника «Софія Київська», про що свідчить Наказ № 187 від 13.10.2014.

Наказом генерального директора Національного заповідника «Софія Київська» № 78 від 10.04.2015 «Про затвердження та введення в дію структури Національного заповідника «Софія Київська» у відповідності до Наказу Міністерства культури України № 193 від 07.04.2015 «Про затвердження структури Національного заповіднику «Софія Київська» затверджено та введено в дію з 01.04.2015 структуру вказаного підприємства відповідача.

Наказом Національного заповіднику «Софія Київська» № 82 від 17.04.2015 відповідно до Наказу Міністерства культури України № 196 від 08.04.2015 «Про затвердження штатного розпису Національного заповіднику «Софія Київська» з 01.04.2015 введено в дію штатний розпис Національного заповіднику «Софія Київська» з 01.04.2015 та вказано про необхідність попередження у встановленому порядку працівників заповідника, у яких змінюються істотні умови праці або посади яких скорочуються, про можливе вивільнення із займаних посад відповідно до п. 6 ст. 36, п. 1 ст. 40 КЗпП України, а також, про здійснення переведення працівників Національного заповіднику «Софія Київська» згідно зі ст. 32 КЗпП України. Завідувачам відділу Національного заповіднику «Софія Київська» провести до 20.05.2015 у відповідності до чинного штатного розпису Положення про структурні підрозділи та посадові інструкції працівників, відділу юридичної та кадрової роботи здійснити контроль.

Із зазначених змін у штатному розписі Національного заповіднику «Софія Київська» на 2015 рік, введеного в дію з 01.04.2015, вбачається, що посада заступника генерального директора з пам'яткоохоронної діяльності Національного заповідника «Софія Київська», яку займала ОСОБА_1, відсутня.

Наказом № 148-к від 06.07.2015 ОСОБА_1 була звільнена з посади з 13.07.2015 за п. 1 ст. 40 КЗпП України, а саме, у зв'язку із скороченням.

12.05.2015 ОСОБА_1 письмовим попередженням була повідомлена про наступне звільнення за два місяці у зв'язку із зміною істотних умов праці, при цьому, їй було запропоновано посаду переведення на посаду головного архітектора за строковим трудовим договором по 12.10.2015.

Разом з тим, як встановлено в ході судового розгляду справи, ОСОБА_1 було надано Список вакантних посад у Національному заповіднику «Софія Київська» станом на 12.05.2015.

Як вбачається з матеріалів справи, із зазначеним письмовим попередженням про наступне звільнення та Списком вакантних посад ОСОБА_1 була ознайомлена під підпис.

ІзАкту від 12.05.2015, складеного заступником генерального директора ОСОБА_13, завідувачем сектору роботи з персоналом ОСОБА_14, провідним фахівцем по роботі з персоналом сектору роботи з персоналом ОСОБА_15, головою профспілки ОСОБА_16, вбачається, що ОСОБА_1 не надано згоди щодо обрання будь-якої вакантної посади для її заміщення.

Наказом Національного заповідника «Софія Київська» № 125-к від 22.06.2015 у зв'язку із гострою виробничою необхідністю в скорішому заміщенні посади головного архітектора на вказану посаду прийнято ОСОБА_18 з 22.06.2015.

При цьому, саме 22.06.2015 ОСОБА_1 подала заяву про згоду на переведення її на посаду головного архітектора.

Із протоколу № 1 від 22.06.2015 вбачається, що заява ОСОБА_1 від 22.06.2015 була розглянута на засіданні комісії по розгляду питання у зв'язку із змінами в структурі та штатному розписі відповідача та за результатами розгляду заяви члени комісії ухвалили запропонувати ОСОБА_1 список вакантних посад для можливості обрання нею посади для заміщення.

ІзАкту від 13.07.2015, складеного комісією уповноважених осіб Національного заповідника «Софія Київська» та ОСОБА_1, вбачається, що позивачу повторно було запропоновано список вакантних посад, але намірів щодо обрання посад позивач не висловила, тому переведена бути не може без її згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Із п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» вбачається, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування). В усіх випадках звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП провадиться з наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених главою III-А КЗпП. Чинне законодавство не передбачає виключення із строку попередження працівника про наступне звільнення (не менш ніж за 2 місяці) часу знаходження його у відпустці або тимчасової непрацездатності. При недодержанні строку попередження працівника про звільнення, якщо він не підлягає поновленню на роботі з інших підстав, суд змінює дату його звільнення, зарахувавши строк попередження, протягом якого він працював.

Із правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові за результатом розгляду справи № 6-40цс15 від 01.04.2015, вбачається, що власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 492 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Враховуючи викладене та обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки Національний заповідник «Софія Київська» як роботодавець запропонував ОСОБА_1 всі посади, вакантні станом на 12.05.2015, як це передбачено вимогами статті 492 КЗпП України, тобто належно виконав вимоги трудового законодавства щодо працевлаштування позивача ОСОБА_1, яка згоди на зайняття запропонованих посад не надала, тому її звільнення із займаної посади за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України відбулося з дотриманням трудового законодавства, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Доводами апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовано.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до обставин справи, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного заповідника «Софія Київська», за участі третьої особи: генерального директора Національного заповідника «Софія Київська» ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: