Справа №461/1847/16-ц
Провадження 2/461/927/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2016 року м.Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді Зубачик Н.Б.,

при секретарі Пелех О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівського міського управління юстиції, Виконавчого комітету Львівської міської ради про визнання права власності на спадкове майно

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Львівського міського управління юстиції, Виконавчого комітету Львівської міської ради, в якому просить визнати за позивачем в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, право власності на спадкове майно, а саме частку в розмірі ? частини з 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, що успадкована ОСОБА_2 від ОСОБА_3.

В обгрунутвання позову покликається на те, що 25.10.2005 року ОСОБА_2, усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, та взагалі все те, що належатиме їй на день смерті та все те, на що вона за законом матиме право, заповіла своїй доньці ОСОБА_1, відповідно до заповіту, посвідченого державним нотаріусом Першої Львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 Зазначає, що позивач проживала з ОСОБА_2 до дня її смерті в квартирі АДРЕСА_2, доглядала померлу, за власний рахунок похоронила її, та після смерті утримує та доглядає за вказаною квартирою. Для отримання спадкових документів позивач звернулась до Першої Львівської державної нотаріальної контори про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2, однак нотаріусом було відмовлено у звязку з відсутністю реєстрації правовстановлюючих документів на спадкове майно. Стверджує, що вищевказана квартира належала ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності. На момент смерті та після смерті свого чоловіка, ОСОБА_2 проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1, тому фактично прийняла спадщину, однак через тривалий хворобливий стан, ОСОБА_2 не зареєструвала своє право власності на частку вищевказаної квартири в органах БТІ. Просить позов задоволити.

Позивач та її представник у судове засідання не зявились, подали клопотання про розгляд справи без їх участі.

В судове засідання представники відповідачів не зявились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

На підставі ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_2, що підтверджується свідоцтвом про право власності №13841 від 20.01.1994 року.

ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом ВСК №683959 від 20.12.2005 pоку, виданого державним нотаріусом Першої Львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, отримала в спадок від свого чоловіка ОСОБА_3 ? частини ? квартири АДРЕСА_2.

На момент смерті та після смерті свого чоловіка, ОСОБА_2 проживала у вищевказаній квартирі, відтак фактично прийняла спадщину.

Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягало державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. ОСОБА_2, право власності на частку успадкованої квартири не зареєструвала у передбаченому Законом порядку в КП ЛОР «БТІ та ЕО» та 16.10.2014 року померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-СГ №369090 від 17.10.2014 року, виданим Галицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис №451.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина у вигляді 3/4 частини квартири АДРЕСА_2.

Відповідно до заповіту ВСЕ №019550 від 25.10.2005 року, ОСОБА_2, усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, та взагалі все те, що належатиме їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла своїй доньці - ОСОБА_1.

Відповідно до свідоцтва про народження серії IV-УР №713229 від 13.08.1962 року батьками ОСОБА_1 є ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Як вбачається із позову, майнових спорів з приводу заявлених вимог про спадкування зазначеної частини квартири не існує, інших спадкоємців, ні за законом, ні за заповітом, після смерті ОСОБА_2 немає.

27.03.2015 року позивач звернулась до Першої Львівської державної нотаріальної контори про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 Однак, нотаріусом їй в цьому було відмовлено у звязку з тим, що відсутня реєстрація правовстановлюючих документів на спадкове майно, що підтверджується листом Першої Львівської державної нотаріальної контори №892/02.14 від 23.05.2016 року.

Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок її смерті.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що позивач проживала з ОСОБА_2 до дня її смерті в квартирі АДРЕСА_2, доглядала її, за власний рахунок поховала її, та після смерті утримує та доглядає за вказаною квартирою, відтак вважається такою, що фактично прийняла спадщину.

Положенням п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду №7 від 30.05.2008р. "Про судову практику у справах про спадкування" передбачено, що судовому розгляду підлягають вимоги про визнання права на спадщину за відсутності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину. А у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У відповідності до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

До способів захисту цивільних прав та інтересів згідно п.1 ч.2 ст.16 ЦК України відноситься, зокрема, визнання права.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки позивачем надані суду докази неможливості отримання правовстановлюючих документів на прийняте спадкове майно.

Судові витрати відповідно до ст.88 ЦПК України необхідно залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст.15, 16, 331, 392, 1216, 1217, 1268 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169, 197, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2, що мешкає та зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, право власності на спадкове майно, а саме частку в розмірі 1/2 частини з 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, що успадкована ОСОБА_2 від ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд м.Львова протягом 10 днів з моменту його проголошення. У разі, якщо судове рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Зубачик Н.Б.