Справа № 452/344/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"25" жовтня 2016 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого судді Кравціва В.І.,

з участю секретаря Добрянського І.І.,

позивача ОСОБА_1-Б.О.,

її представників ОСОБА_2, ОСОБА_3 та адвоката ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

представника відповідача адвоката ОСОБА_6,

представника відповідача ОСОБА_7,

представників третіх осіб ОСОБА_8 та ОСОБА_9,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 Ярослави-Богдани ОСОБА_10 до ОСОБА_11 та ОСОБА_12 сільської ради Самбірського району Львівської області про визнання недійсним та скасування рішення, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та визнання недійсною і скасування державної реєстрації права власності,

встановив:

Самбірський міжрайонний прокурор 31.01.2015 предявив позов в інтересах ОСОБА_1-Б.О. до ОСОБА_11 та ОСОБА_12 сільської ради Самбірського району Львівської області про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю площею 0,2321га та скасування його державної реєстрації, виданого ОСОБА_11 14 жовтня 1996 року на підставі рішення ОСОБА_12 сільської ради від 25.09.1996 року.

У обґрунтування позову посилався на те, що відповідно до рішення ОСОБА_12 сільської ради Самбірського району Львівської області від 25 вересня 1996 року № 1 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність громадян с. Ралівка, Нагірне, Задністря» ОСОБА_11 в с. Ралівка передано у приватну власність земельну ділянку розміром 0,2332 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства і на підставі зазначеного рішення ОСОБА_11 видано державний акт серії ЛВ№ 00914 на право власності на земельну ділянку площею 0,15 га із кадастровим номером :01:011:0597 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в с. Ралівка Самбірського району та на земельну ділянку площею 0,0785 га із кадастровим номером :01:011:0598 для ведення особистого селянського господарства.

Факт передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_11 підтверджується копією державного акта на право приватної власності на землю серії ЛВ 00914 від

14 жовтня 1996 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 262 та довідкою, виданою управлінням Держкомзему у Самбірському районі про присвоєння земельним ділянкам кадастрових номерів.

19 квітня 2012 року постановою Самбірського міськрайонного суду Львівської області у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_13 до ОСОБА_12 сільської ради про скасування рішення ОСОБА_12 сільської ради від 25.09.1996 року № 1 в частині передачі земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_11 позовні вимоги задоволене частково, а саме, скасовано рішення ОСОБА_12 сільської ради від 25.09.1996 року № 1 в частині передачі земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_11 та державний акт на право приватної власності на землю серії ЛВ № 00914 від 14.10.1996 року.

Відповідно до ухвали Львівського апеляційною адміністративного суду від 14.10.2014 року постанову Самбірського міськрайонного суду від 19.04.2012 року в частині позовних вимог про скасування державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ № 00914 від 14.10.1996 року скасовано та провадження у цій частині закрито, в решті залишено без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Статтею 23 Земельного кодексу України в редакції, чинній на момент реєстрації Державного акта, передбачено, що право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними ОСОБА_14 народних депутатів.

Порядок надання земельних ділянок встановлюється ст.ст. 17,18 Земельного кодексу України в редакції, чинній на момені реєстрації Державного акту.

Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», судам підсудні справи щодо визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками і спори повязані із земельними правовідносинами розглядаються в позовному провадженні.

Частиною 2 ст. 158 ЗК України встановлено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб.

Оскільки, рішення органу місцевого самоврядування на підставі якого відповідачу був наданий державний акт, скасоване, правові підстави для видачі та законного існування державного акту на вказану земельну ділянку відсутні, в звязку з чим державний акт с незаконним та підлягає скасуванню.

Також, 23 вересня 2015 року прокурор подав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, а саме, про визнання недійсним та скасування рішення ОСОБА_12 сільської ради Самбірського району Львівської області від 25.09.1996 року № 1 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність громадян сіл Ралівка, Нагірне, Задністр»я» в частині передачі земельної ділянки ОСОБА_11

У обґрунтування цієї заяви прокурор посилався на те, що відповідно до ухвали Вищого адміністративного суду України від 28 травня 2015 року постанову Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 19 квітня 2012 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_13 до ОСОБА_12 сільської ради про скасування рішення ОСОБА_12 сільської ради від 25.09.1996 року

№ 1 в частині передачі земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_11 та ухвалу Львівського апеляційною адміністративного суду від 14 жовтня 2014 року скасовано, провадження у справі закрито, а позивачу розяснено його право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

На думку прокурора зазначене рішення ОСОБА_12 сільської ради було прийнято з грубим порушенням чинного законодавства, оскільки під час приватизації до складу земельної ділянки включено дорогу, яка не може передаватися у приватну власність. Також вказаним рішенням неправомірно збільшено розмір земельної ділянки, яка передана у власність ОСОБА_11, так як у його користуванні повинна знаходитися, згідно будівельного паспорта, земельна розміром 0,08 га, яка призначена для будівництва і обслуговування жилого будинку.

На підставі ухвали Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 21 березня 2016 залишено без розгляду позовну заяву Самбірського міжрайонного прокурора в інтересах ОСОБА_1 Ярослави-Богдани ОСОБА_10 до ОСОБА_11 та ОСОБА_12 сільської ради Самбірського району Львівської області про визнання недійсним та скасування рішення і визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.

ОСОБА_1-Б.О., на захист прав, свобод та інтересів якої подано заяву, вимагала від суду розгляду справи та вирішення вимог у первісному обсязі, а також збільшила розмір позовних вимог та просила визнати недійсним запис про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 42 від 16.02.2015 про реєстрацію за ОСОБА_11 права приватної власності на земельну ділянку площею 0,1536 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :01:011:0957 та визнати недійсним та скасувати державну реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 42 від 16.02.2015 про реєстрацію за ОСОБА_11 права приватної власності на земельну ділянку площею 0,1536 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд кадастровий номер :01:011:0957.

У обґрунтування розміру збільшення позовних вимог посилалася на те, що до розгляду справи в порядку цивільного судочинства було відновлено межі земельної ділянки на підставі оспорюваного державного акта про право приватної власності на землю і проведено вказану державну реєстрацію права власності ОСОБА_11 на земельні ділянки.

Під час судового розгляду ОСОБА_1-Б.О. та її представники у підтримання позовних вимог посилалися на обставини викладені в позовній заяві та доповненнях до неї, а також на те, що у державному акті про право власності на землю, виданому ОСОБА_11, записаний номер реєстрації цього акта 261, під яким в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю зазначений інший державному акті про право власності на землю.

Представник відповідача ОСОБА_11 ОСОБА_5 позов не визнала та подала заяву про застосування строків позовної давності.

ОСОБА_1-Б.О. набула право користування земельною ділянкою площею 0,15 га у с. Ралівка, по вул. Заводській, 8 лише 17.09.2009 року, згідно рішення сесії ОСОБА_12 сільської ради № 29, а з відповідними скаргами почала звертатися із 2010 року. Крім цього, перевірки за фактами звернень та скарг, як ОСОБА_1-Б.О., так і ОСОБА_13 розпочались у 2010 році.

У свою чергу, Самбірська міжрайонна прокуратура Львівської області звернулася із позовом в інтересах ОСОБА_1 Я-Б.О. лише 29.01.2015, тобто

через 5 років, як їм стало відомо про порушення їхнього права, а відтак вони пропустили строк давності щодо звернення із вказаним позовом, що є безумовною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_6 позов не визнав та посилався на те, що права позиватися ОСОБА_1-Б.О. не має. Ділянка у неї не приватизована, навіть ця ділянка, яка є в її користуванні, не межує із земельною ділянкою, власником якої є ОСОБА_11

Представник відповідача ОСОБА_12 сільської ради Самбірського району Львівської області позов не визнав, посилаючись на те, що у 1990 ОСОБА_11 було виділено земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку по вул. Молодіжна у с. Ралівка, розміром 0,08 га. На підставі рішення виконкому від 18 січня 1990 року № 25 відповідно до плану квартальної забудови ОСОБА_11 у с. Ралівка, по вул. Молодіжній, мав надаватися ще один план, так як суміжні землекористувачі із вулиці Заводської змістилися на територію його забудови, починаючи від господарства ОСОБА_15 і закінчуючи господарством Домашець, а тому спірна земельна ділянка в теперішніх її межах знаходилася у користуванні ОСОБА_11 з 1990 по 1996 рік. У 1996 році вони звернулися до сільської ради із заявою про приватизацію земельної ділянки, позивачі на той час жодних претензій щодо такої приватизації не висловлювали. ОСОБА_12 сільська рада на сесії у 1996 році ухвалила передати у власність ОСОБА_11 земельну ділянку площею до 0,21 га, в тому числі 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і на підставі цього рішення був виготовлений державний акт на право власності на земельну ділянку, після чого ОСОБА_1-Б.О. та ОСОБА_13 почали висловлювати претензії щодо правомірності приватизації земельної ділянки ОСОБА_11 У ОСОБА_1-Б.О. в користуванні знаходиться земельна ділянка, площею 0,08 га, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, її будинок відносилися до вулиці Заводської, а не до вулиці Молодіжної, і тому її права оскаржуваним рішенням не були порушені. Дорога до садиби ОСОБА_1-Б.О. не була передбачена ні кварталу забудови, ні теперішнім генеральним планом с. Ралівка.

Представник третьої особи Самбірської РДА заперечував проти задоволення позову та пояснив, що у 1990 році був розроблений квартал житлової забудови в с. Ралівка, у тому місці, де розташований будинок ОСОБА_11, оскільки там будинків не було. У той час під будівництво та обслуговування житлових будинків надавалися земельні ділянки площею від 0,08 до 0,12 га. Тому в цьому кварталі забудови земельні ділянки було розбито графічно, їх показано схематично, після чого передано в сільську раду і тоді сільська рада давала дозволи на будівництво. Так ОСОБА_11 була виділена під будівництво житлового будинку земельна ділянка площею 0,08 га. Однак під час приватизації земельних ділянок у 1996 році цей розмір земельної ділянки був збільшений і ОСОБА_12 сільська рада правомірно прийняла рішення про передачу у власність ОСОБА_11 земельну ділянку площею 0,21 га, на підставі якого був державний акт на право приватної власності на землю. Однак, у 2010 році почалися звернення сусідів, за якими представниками Самбірської РДА здійснювалися виїзди на місце і ОСОБА_1-Б.О. було рекомендовано звернутися до суду для вирішення спору. Опорний план с. Ралівка був виготовлений у 1970 році і в цьому плані дороги, на яку посилається позивач, не було зазначено. Дорога була відмічена тільки в планувальних матеріалах. Теперішній генплан с. Ралівка виготовлявся з урахуванням раніше прийнятих рішень і він затверджений рішенням сесії ОСОБА_12 сільської ради у 2013 році.

Представник третьої особи управління Держземагенства у Самбірському районі пояснила, що згідно будівельного паспорта за ОСОБА_11 рахувалася земельна

ділянка площею 0,08 га. Зараз у нього є державний акт, виданий на підставі рішення ОСОБА_12 сільської ради від 25 вересня 1996 року № 1, згідно якого йому передана у власність земельна ділянка площею 0,2321 га, в межах, згідно планом і призначена для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства. До 2002 року реєстрація державних актів на право власності на земельну ділянку проводилася органами місцевого самоврядування.

Станом на 13 лютого 2015 року на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення та відновлення меж в натурі земельної ділянки ОСОБА_11 на земельну ділянку площею 0,1536 га, яка призначена для ОБЖ здійснена реєстрація права власності на земельну ділянку і так само 16 лютого 2015 року в реєстраційній службі зареєстровано речове право на цю земельну ділянку.

Технічна документація, на підставі якої у 1996 році був виготовлений та виданий ОСОБА_11 державний акт на право приватної власності на землю, в архіві управління Держземагенства у Самбірському районі відсутня.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, представників третіх осіб, зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про відмову у позові з таких підстав.

Згідно ст. 15 та ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтями 1 та 3 ЦПК України встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави і кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За правилами ст. 8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною ОСОБА_14 України.

Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 212 цього Кодексу суд оцінює докази за своїм внутрішнім

переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема: визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; застосування інших, передбачених законом, способів.

У абзаці другому пункту 2 постанови Пленум Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», розяснено, що судам підсудні справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками.

Отже, оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, повязаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

ОСОБА_16 рішення ОСОБА_12 сільської ради Самбірського району Львівської області від 25 вересня 1996 року № 1 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність громадянам с. Ралівка, Нагірне, Задністря» та Додатку № 2 до цього рішення вбачається, що ОСОБА_12 сільська рада увалила передати у приватну власність ОСОБА_11 для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства земельну ділянку площею 0,21 га (том. 1 а.с. 147, 148-149).

ОСОБА_16 Державного акта на право приватної власності на землю, серія ЛВ, № 00914, виданого 14 жовтня 1996 року, відомо, що на підставі зазначеного рішенняПагутяку П.І. передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,2321 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована у с. Ралівка ОСОБА_12 сільської ради, для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства. Вказана земельна ділянка складається з двох земельних ділянок: площею 0,1536 га для обслуговування житлового будинку та площею 0,0785 га для особистого підсобного господарства, які розташовані окремо і не мають спільної межі (том. 1 а. с. 13).

Указане рішення ОСОБА_12 сільської ради та видача Державного акта на право приватної власності на землю відповідають чинному на той час законодавству.

Так, відповідно до ст. 4 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року

№ 561-XII (далі ЗК України 1990 року) у редакції, яка була чинною станом на час ухвалення вказаного рішення, у державній власності перебувають всі землі України, за винятком земель, переданих у колективну і приватну власність.

Субєктами права державної власності на землю виступають, зокрема сільські ОСОБА_14 народних депутатів - на землі в межах їх територій, за винятком земель, що перебувають в загальнодержавній власності.

Землі, що перебувають у державній власності, можуть передаватися в колективну або приватну власність і надаватися у користування.

Згідно ч. 2 ст. 3 цього Кодексу розпоряджаються землею ОСОБА_14 народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або надають у користування та вилучають їх.

Статтею 9 ЗК України 1990 року було встановлено, що до відання сільських ОСОБА_14 народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить, зокрема: передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування, в тому числі на умовах оренди, у порядку, встановленому статтями 17 і 19 цього Кодексу; реєстрація права власності, права користування землею і договорів на оренду землі.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для: ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), передача яких провадиться безплатно місцевими ОСОБА_14 народних депутатів відповідно до їх компетенції, серед яких земельні ділянки, що передаються у власність громадян для будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), в тому числі земельні ділянки, що були раніше надані у встановленому порядку громадянам для цієї мети, у межах граничного розміру, визначеного статтею 67 цього Кодексу.

Згідно ст. 17 ЗК України 1990 року № 561-XII громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, ОСОБА_14 народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки.

Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими ОСОБА_14 народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки для: ведення особистого підсобного господарства у розмірі згідно з статтею 56 цього Кодексу; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка) у розмірах згідно із статтею 67 цього Кодексу.

Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо).

Ради народних депутатів розглядають у місячний строк зазначені заяви і матеріали та приймають відповідні рішення.

Статтею 67 цього Кодексу встановлено, що розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути у сільських населених пунктах не більше 0,25 гектара.

Відповідно до ст. 22 ЗК України 1990 року право власності на землю виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Згідно ст. 65 ЗК України 1990 року до земель сільського населеного пункту належать усі землі, що знаходяться в межах, установлених для цього пункту в

порядку землеустрою.

Землі сільського населеного пункту перебувають у віданні сільської ОСОБА_14 народних депутатів.

Використання земель сільського населеного пункту здійснюється відповідно до проектів планіровки та забудови даного населеного пункту.

ОСОБА_16 індексної кадастрової карти, викопіювання із кварталів житлової забудови та викопіювання із генплану с. Ралівка вбачається, що земельна ділянка, яка передана у власність ОСОБА_11 для обслуговування житлового будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), розташована по вул. Молодіжна, 16 в с. Ралівка Самбірського району і належить до земель сільського населеного пункту (том 1 а.с. 150, 201, том 2 а.с. 70).

ОСОБА_16 відповіді Управління Держгеокадастру у Самбірському районі Львівської області вбачається, що технічний звіт про виконані роботи по підготовці та видачі Державного акта на право власності на земельну ділянку ОСОБА_11, по вул. Молодіжній, 16 у с. Ралівка Самбірського району Львівської області в архіві управління відсутній (том 2 а. с. 152).

ОСОБА_16 акта обстеження земельної ділянки від 09.11.2010 та заяви ОСОБА_11 видно, що ОСОБА_11 відповідно до будівельного паспорта на забудову земельної ділянки на підставі рішення ОСОБА_12 сільської ради від 10.01.1990 року № 25 була виділена земельна ділянка площею 0,08 га для будівництва житлового будинку та господарських будівель і 14.08.1996 року він звернувся до ОСОБА_12 сільської ради із заявою про передачу йому безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,20 га для обслуговування житлового будинку і ведення особистого підсобного господарства (том 2 а.с. 57, 154).

ОСОБА_16 відповіді заступника голови Самбірської РДА та акта обстеження земельної ділянки відомо, що ОСОБА_11 по вул. Молодіжній, 16 в с. Ралівка огороджено земельну ділянку площею 0,1600 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, згідно державного акта на право приватної власності на землю йому передана земельна ділянка площею 0,1536 га для такого призначення. Межі земельної ділянки відповідають розмірам, які вказані у державному акті на право приватної власності на землю (том. 1 а.с. 208, том. 2 а.с. 145).

Отже, повноважною сільською радою було прийнято рішення про передачу у власність ОСОБА_11 земельної ділянки для обслуговування житлового будинку і господарських будівель (присадибна ділянка) та ведення особистого підсобного господарства, що була надана йому раніше і знаходилася в його користуванні, із земель сільського населеного пункту в межах встановлених розмірів земельних ділянок і дане право власності ОСОБА_11 було посвідчено державним актом на право приватної власності на землю.

У звязку з наведеним суд відхиляє посилання позивача на те, що земельна ділянка для обслуговування житлового будинку і господарських будівель (присадибна ділянка) передана у власність ОСОБА_11 з порушенням вимог ч. 6 ст. 4 ЗК України 1990 року, відповідно до яких не можуть передаватись у колективну та приватну власність землі загального користування населених пунктів, зокрема проїзди та шляхи, а також на те, що у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю відсутня реєстрація державного акта на право приватної власності на землю, виданого 14 жовтня 1996 року ОСОБА_11

Так, дійсно, з викопіювання із кварталів житлової забудови в с. Ралівка (вул. Заводська, Молодіжна) вбачається, що по вул. Молодіжній був запроектований новий квартал житлової забудови, згідно якого по периметру двох рядів будинків, у яких розташовані будинки ОСОБА_11 та ОСОБА_14, запроектовано дорогу

шириною 10 м (т. 1 а.с. 150, 151).

Однак, із викопіювання з генплану с. Ралівка видно, що вказана дорога між земельними ділянками, на яких розташовані будинки ОСОБА_11 та ОСОБА_14 з однієї сторони та земельними ділянками, на яких розташовані будинки ОСОБА_1-Б.О., ОСОБА_13 та ОСОБА_17 з другої сторони, не зазначена і заїзд до будинків ОСОБА_1-Б.О., ОСОБА_13 та ОСОБА_17 встановлений з вул. Заводська (т. 1 а.с. 201).

Дана обставина також підтверджується будівельним паспортом на забудову земельної ділянки (т. 1 а.с. 131-134).

Як пояснив представник третьої особи начальник відділу містобудування та архітектури Самбірської РДА в цьому кварталі забудови земельні ділянки під час проектування кварталу забудови було розбито графічно, їх показано схематично, після чого передано до сільську раду і тоді сільська рада давала дозволи на будівництво. Однак, під час приватизації земельних ділянок у 1996 році розміри земельних ділянок, які передавалися у власність для обслуговування житлових будинків були збільшені, виходячи із розмірів фактичного користування земельними ділянками, і тому ОСОБА_12 сільська рада правомірно прийняла рішення про передачу у власність ОСОБА_11 земельну ділянку площею 0,21 га, на підставі якого був державний акт на право приватної власності на землю. Опорний план с. Ралівка був виготовлений у 1970 році і в цьому плані дороги, на яку посилається позивач, не було зазначено у звязку з відсутністю забудови кварталу. Дорога була відмічена тільки в планувальних матеріалах. Теперішній генплан с. Ралівка виготовлявся з урахуванням раніше прийнятих рішень і він затверджений рішенням сесії ОСОБА_12 сільської ради у 2013 році.

Про те, що земельні ділянки для обслуговування житлового будинку і господарських будівель (присадибна ділянка) передавалися у більшому розмірі, ніж вони були надані для цього призначення підтверджується Рішеннями ОСОБА_12 сільської ради, витягами з погосподарської книги, будівельним паспортом на забудову земельної ділянки та державним актом про право власності на земельну ділянку, із яких вбачається, що у корисування ОСОБА_1-Б.О. для цієї цілі була надана земельна ділянка розміром 0, 08 га, а рішенням ради надано їй дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо передачі у власність земельної ділянки площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. ОСОБА_13 була надана у користування земельна ділянка розміром 0,08 га для будівництва житлового будинку і господарських будівель, а передано у власність земельну ділянку площею 0,1856 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (т. 1 а.с. 110, 113-115, 118, 120, 121-125, 131-133, 136-138).

Статтею 23 ЗК України 1990 року було встановлено, що право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними ОСОБА_14 народних депутатів.

Згідно п. 3 Декрету Кабінет Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок», яким було зупинено дію ст. 23 ЗК України 1990 року, право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), посвідчується відповідною ОСОБА_14 народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на

землю.

ОСОБА_16 повідомлення Управлінням Держгеокадастру у Самбірському районі Львівської області відомо, що державний акт на право приватної власності на землю серії ЛВ № 00914, виданий 14 жовтня 1996 року на підставі рішення ОСОБА_12 сільської ради від 25 вересня 1996 року гр. ОСОБА_11, який проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, в Книзі записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю на території ОСОБА_12 сільської ради народних депутатів № 1/31 не зареєстрований (т. 1 а.с. 195).

ОСОБА_16 витягу з вказаної Книги та державного акта на право приватної власності на землю вбачається, що під номером 262 зареєстрований державний акт серії ЛВ № 041287, виданий ОСОБА_18 на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,03 га для ведення особистого підсобного господарства (т. 2 а.с. 122, 123-124).

Однак, вказаний запис про реєстрацію цього Державного акта викликає сумнів.

Так, із рішення ОСОБА_12 сільської ради від 25 вересня 1996 року № 1 та Додатку № 2 до цього рішення видно, що ОСОБА_18 передано у приватну власність земельну ділянку розміром 0,03 га, у державному акті на право приватної власності на землю підстава видачі цього державного акта рішення ОСОБА_12 сільської від 31 липня 1996 року № 2 виправлено на 25 вересня 1996 року № 1, а запис про реєстрацію його реєстрацію в Книзі записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю вчинено 13 серпня 1996 року і про теж зазначено у державному акті, тобто до ухвалення рішення ОСОБА_12 сільською радою про передачу у приватну власність ОСОБА_18 вказаної земельної ділянки, тоді як запис про реєстрацію державного акта на право приватної власності на землю, виданого ОСОБА_11, вчинено 14 жовтня 1996, але у вказаній Книзі запис про це відсутній.

Крім того із оглянутої під час судового розгляду вказаної Книги вбачається, що велася вона халатно із суцільними виправленнями.

Отже, відсутність при таких обставинах запису про реєстрацію державного акта на право приватної власності на землю серії ЛВ № 00914, виданого на підставі рішення ОСОБА_12 сільської ради від 25 вересня 1996 року ОСОБА_11, не може бути підставою для визнання його недійсності.

Згідно ст. 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів.

Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Документація із землеустрою щодо встановлення меж житлової та громадської забудови розробляється у складі генерального плану населеного пункту, проектів розподілу територій і є основою для встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка.

Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобовязані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка.

Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам, у тому числі орендарям.

Пунктом 2.1. Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом

Державного комітету України із земельних ресурсів 18.05.2010 № 376 передбачено,

що встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та обєднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до п. 4.3. цієї Інструкції відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 Земельного кодексу України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

ОСОБА_16 технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для обслуговування житлового будинку та для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_11 вбачається, що на підставі рішення ОСОБА_12 сільської ради від 25.09.1996 року № 1 була розроблена технічна документація, що посвідчувала право ОСОБА_11 на цю земельну ділянку, яка на даний час не збереглася, але у ній міститься акт встановлення та узгодження меж земельної ділянки, виготовлений Самбірським РВ Центру ДЗК, яким встановлено та закріплено в натурі межі земельної ділянки, яка розташована у с. Ралівка по вул. Молодіжній, який погоджений із ОСОБА_12 сільським головою, розпорядником, виконавцем та суміжними користувачами (т. 2 а.с. 69-82).

ОСОБА_16 витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку вбачається, що земельна ділянка під кадастровим номером :01:011:0597 розташована у с. Ралівка, вул. Молодіжна, 16, відноситься до земель житлової та громадської забудови і призначена для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,1536 га, проект землеустрою щодо відведення якої виготовлений 10.02.2015 Самбірським районним відділом Львівської регіональної філії ЦДЗК, державна реєстрація якої здійснена 13.02.2015 року управлінням Держземагенства у Самбірському районі за ОСОБА_11 на підставі рішення органу місцевого самоврядування від 25.09.1996 року № 1, Державний акт від 14.10.1996 року серії ЛВ 00914 (т. 1 а.с. 102).

ОСОБА_16 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.02.2015 року відомо, що за ОСОБА_11 13.02.2015 зареєстровано на праві приватної власності вказана земельна ділянка (т. 1 а.с. 105).

Згідно кадастрового плану земельної ділянки, кадастровий номер :01:011:0597 дана земельна ділянка межує від А до Б із землями сільської ради, від Б до В із ОСОБА_14, від В до Г ОСОБА_19; від Г до А землі загального користування сільської ради (вул. Молодіжна) ( т. 1 а.с. 102).

Ураховуючи наведене, суд відхиляє посилання позивача та його представників на довідки та акти, що видавалися виконавчим комітетом ОСОБА_12 сільської ради Самбірського району та Самбірською РДА, про порушення під час прийняття рішення про передачу у приватну власність ОСОБА_11 вказаної земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, видачі державного акта на право приватної власності на цю земельну ділянку та проведення державної реєстрації права власності на неї (т. 1 а.с. 153, 155, 156, 157, 158, 159-160).

Керуючись ст.ст. 209, 212, 213, 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити за недоведеністю позовних вимог у позові ОСОБА_1-

ОСОБА_10 до ОСОБА_11 та ОСОБА_12 сільської ради Самбірського району Львівської області про визнання недійсним та скасування рішення ОСОБА_12 сільської ради Самбірського району від 25 вересня 1996 року № 1 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність громадянам с. Ралівка, Нагірне, Задністря» у частині передачі земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_11, про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю, виданого 14 жовтня 1996 року ОСОБА_11, та визнання недійсним запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 16.02.2015 про реєстрацію за ОСОБА_11 права приватної власності на земельну ділянку площею 0,1536 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:011:0597.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції, який ухвалив рішення, протягом десяти днів з дня його проголошення, а особа, яка брала участь у справі, але не була присутня у судовому засіданні під час проголошення рішення, може подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя