АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

23 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Левенця Б.Б., Махлай Л.Д.,

секретаря: Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року позивач звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з останнього аліментів на трьох неповнолітніх дітей у сумі 6 000 грн. щомісячно з індексацією відповідно до закону до повноліття дітей, починаючи з дня звернення до суду.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей, зокрема - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, у твердій грошовій сумі у розмірі по 1 400 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 03.08.2015 року і до досягнення ними повноліття. В решті позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач звернулася до суду з апеляційною скаргою в якій вказувала на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Зазначала, що судом не було належним чином досліджено матеріальний стан відповідача, не враховано, що він є працездатною особою та ухиляється від утримання дітей. Крім того, відповідачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин неможливості сплачувати аліменти у більшому розмірі.

Просила рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року змінити та стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі по 2 000 грн. на кожну дитину.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 в судовому засіданні апеляційного суду підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених в ній та просив задовольнити.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_7 в суді апеляційної інстанції проти апеляційної скарги заперечував.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей, синів - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, і доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року шлюб між сторонами розірвано.

Після розірвання шлюбу діти проживають разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати та батько мають рівні обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що діти проживають з матір'ю та знаходяться на її утриманні, а відтак батько дітей зобов'язаний надавати кошти на їх утримання.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною 1 статті 184 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Визначаючи розмір аліментів, суд, врахувавши положення ст. 184 СК України, та встановивши, що відповідач на даний момент не працює та не має постійного доходу, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо невірно визначеного судом розміру аліментів в сумі 1400 грн. на кожну дитину з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму дитини відповідного віку. Розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання.

Згідно Закону України «Про державний бюджет на 2015 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2015 року - 1032 гривень, з 1 вересня - 1167 гривень, а для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2015 року - 1286 гривень, з 1 вересня - 1455 гривень, а тому судом першої інстанції було ухвалено рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Судом першої інстанції визначено розмір аліментів на кожну дитину у розмірі більшому за прожитковий мінімум встановлений законом для дитини відповідного віку.

Доводи апеляційної скарги щодо необхідності збільшення розміру аліментів на дітей обґрунтовано позивачем додатковими витратами на дітей, однак стягнення грошових коштів в порядку ст. 185 СК України не були предметом розгляду вказаної справи.

Розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення.

Всі висновки суду першої інстанції повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Твердження апелянта про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, на думку суду є необґрунтованими, а обставини, на які він посилається - недоведеними та не підтверджені належними та допустимими доказами по справі, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, були предметом дослідження в суді першої інстанції, отримали належну оцінку та висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм матеріального права, які передбачені ст. 309 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

На підставі викладеного, судова колегія дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін як такого, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 753/14055/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2601/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Каліушко Ф.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.