Провадження № 2/760/151/16
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 тарвня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Носачова А.К.

представника відповідача- ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Відкритого акціонерного товариства »Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, суд

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2007року позивач звернувся до суду з позовом і просив розірвати укладений з відповідачем Кредитний договір та стягнути заборгованість за умовами договору.

Заочним рішенням суду від 07 лютого 2008 року позов був задоволений.

Ухвалою суду від 14.12 2015 року ухвалене судом заочне рішення було переглянуто, а справа призначена до судового розгляду.

Після скасування заочного рішення суду справа 6 разів призначалася до розгляду, а саме: на 11.01.2016 року, 29.01.2016 року, 17.02.2016 року, 06.04.2016 року, 18.04.2016 року та 23.05.2016 року.

Жодного разу представник позивача в с удове засідання не з»являвся, не дивлячись на те, що судові повістки ним отримувалися своєчасно.

/ а.с. 91; 95;99; 103; 107; 111; 115 /

Про причини неявки представник позивача суд також до відома не ставив, як і не подавав до суду заяв про розгляд справи в відсутності свого представника.

Відповідач звернувся до суду з заявою і просить залишити позов без розгляду.

Заслухавши думку представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про залишення позову без розгляду, виходячи з наступного.

Ст.157 ЦПК України встановлено, що суд має розглянути справу протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі - одного місяця.

Встановлено, що провадження в справі відкрито судом 12.11.2007 року.

07.02.2018 року в справі було ухвалено заочне рішення, яке було скасовано судом за заявою відповідача 14.12.2015 року.

За змістом ч.3 ст.169 ЦПК України та п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України позовна заява залишається судом без розгляду за таких умов у сукупності: а/ належного повідомлення позивача про час і місце проведення судового розгляду; б/ позивач повторно не з»явився в судове засідання; в/від позивача не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Як зазначено вище, представник позивача шість разів не з»являвся в судові засіданні, в тому числі в ті, коли розгляд справи відкладався з інших причин..

Судові повістки позивачу направлялися за вказаною ним у позові адресою, отримувалися уповноваженою особою банку, про що свідчать зворотні поштові повідомлення про вручення судових повісток, про причини неявки суд до відома не ставив.

Заяву про розгляд справи в відсутності свого представника позивач до суду також не подавав.

Як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов»язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов»язки.

Не з»являючись у судові засідання, отримуючи судові повістки , останній рухом справи в суді не цікавиться.

Відповідно до ч.3 ст.207 ЦПК України суд постановлює ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з"явився в судове засідання без поважних причин або не повідомив про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Виходячи з викладеного вище, належного повідомлення позивача про час розгляду справи та повторної неявки його представника в судове засідання,суд приходить до висновку про залишення позову без розгляду.

Суд при цьому також враховує наступне.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Суд при цьому враховує, що Європейський суд у своїй практиці широко тлумачить дане питання, основним у якому є доступ до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

В той же час, Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Заборона зловживання правом знайшла своє закріплення у статті 17 Конвенції, згідно якої жодне з положень Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Відповідно до ч.3 ст.27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Заборона зловживання правом міститься також у ст. 13 ЦК України.

Відповідно до ч.6 ст.13 ЦК України у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

В рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Тобто, залишення позову без розгляду в зв»язку з повторною неявкоюпредставника позивача в судове засідання, не є порушенням права на справедливий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Враховуючи нормативне регулювання даного питання національним та європейським законодавством, суд приходить до висновку, що позивач, звернувшись до суду за захистом, не забезпечивши представництво своїх інтересів у суді, не направляючи до суду свого представника та не забезпечивши представництво інтересів банку в судовому засіданні при розгляді справи, не подавши заяву про розгляд справи в відсутності свого представника, зловживає своїми процесуальними правами, а тому позов підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ст.ст.157, 169, 207 п.3 ч.1 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Справу за позовом Відкритого акціонерного товариства »Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості залишити без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання

копії ухвали.

Суддя