АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/2164/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів

судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

у складі:

Пастощука М.М. (головуючий)

Спірідонової Т.В., Янчук Т.О.

секретар судового засідання Кошельник В.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою

ОСОБА_4 на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду від 21 жовтня 2016 року цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" про визнання недійсним кредитного договору.

Заслухавши доповідь судді, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Звертаючись в суд з позовом ОСОБА_4 зазначав, що 22 травня 2008 року між ним та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено кредитний договір. Проте відповідач ні перед укладенням договору, ні протягом його дії не повідомив позивача у письмовій формі про умови надання кредиту та не надав в повному обсязі інформації про умови кредитування, чим порушив чинне законодавство. А тому ОСОБА_4 просив визнати вказаний кредитний договір недійсним на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України, ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів".

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 21 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким позов задоволити.

На підтвердження незаконності рішення зазначається, що зміст спірного договору суперечить ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», п.2.1 Постанови Правління НБУ «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» від 10 травня 2007 року №168, оскільки ні перед укладенням договору, ні протягом його дії відповідач не повідомив позивача у письмовій формі про умови надання кредиту. Також, банк повинен не просто надати інформацію про орієнтовну сукупну вартість кредиту, а така інформація має міститися в кредитному договорі або додатку до нього і бути наданою у письмовій формі. Проте банк не виконав вказані вимоги, чим суттєво порушив чинне законодавство. Також, суд не врахував положення Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 9 квітня 1985 року №39/248, на які посилався Конституційний Суд України в Рішенні №15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року, де вказано, що визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з'явилися, про день, час та місце слухання справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Судом встановлено, що 22 травня 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, згідно якого останньому надано кредит в сумі 46000 доларів США строком до 22 травня 2023 року зі сплатою відсотків в розмірі 13, 8 % річних.

Пунктом 5 вказаного кредитного договору від 22.05.2008 р. передбачено, що графік здійснення платежів з повернення кредиту та детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням реальної процентної ставки, абсолютного значення подорожчання кредиту, видів, предмету та вартості супутніх послуг викладений в Додатку №1 до договору, який є його невід`ємною частиною (а.с.4).

В Додатку №1 до кредитного договору від 22.05.2008 року визначено сукупну вартість кредиту - детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням реальної процентної ставки, абсолютного значення подорожчання кредиту, видів, предмету та вартості супутніх послуг.

ОСОБА_4 своїм підписом у Додатку №1 до договору підтвердив, що він повністю ознайомлений в письмовій формі з умовами кредитування та орієнтованою сукупною вартістю кредиту, оскільки останнім реченням додатку №1 до договору зазначається «Підпис позичальника на цьому договорі свідчить про отримання ним всієї інформації про умови кредитування».

Отже, отримавши кредит, ОСОБА_4 був згідний зі всіма умовами договору та був повністю ознайомлений з інформацією про умови кредитування, що підтверджується його підписом у Додатку №1 до кредитного договору від 22.05.2008 року.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі та дослідженими судом доказами: кредитним договором №800003943 від 22.05.2008 р.; Додатком №1 до договору №800003943 від 22.05.2008 р. "Графік платежів та розрахунків сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг".

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Враховуючи встановлені судом обставини, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що положення укладеного між сторонами кредитного договору відповідають вимогам чинного законодавства, а тому підстави для задоволення позовних вимог про визнання недійсним кредитного договору відсутні.

Норми матеріального права застосовані судом правильно, порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом не допущено. Тому наявні підстави для відхилення апеляційної скарги на підставі ст. 308 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що ні перед укладенням договору, ні протягом його дії відповідач не повідомив позивача у письмовій формі про умови надання кредиту, спростовуються матеріалами справи, оскільки ОСОБА_4 зі всіма умовами договору був згідний та був повністю ознайомлений з інформацією про умови кредитування, що підтверджується його підписом у Додатку №1 до договору від 22.05.2008 року.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд не врахував положення Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 9 квітня 1985 року №39/248, на які посилався Конституційний Суд України в Рішенні №15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року, на законність рішення не впливають, оскільки права ОСОБА_4 як споживача відповідачем порушені не були.

Інші підстави в межах доводів апеляційної скарги для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду від 21 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Суддя: Суддя:

підпис підпис підпис

Пастощук М.М. Спірідонова Т.В. Янчук Т.О.

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду М.М. Пастощук

==============================================================

Головуючий у І інстанції - Карплюк О.І.

Доповідач - Пастощук М.М. Категорія № 27