Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 337/161/16 Головуючий у 1 інстанції: Котляр А.М.
№ провадження 22-ц778/2869/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2016 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізькій області у складі:

головуючого Дзярука М.П.

суддів Крилової О.В.

ОСОБА_2

за участю секретаря: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем, визнання спадкоємцем 4 черги, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем, визнання спадкоємцем 4 черги.

В обґрунтування позову зазначала, що вона більше 20 років була подругою ОСОБА_5, яка померла 27.10.2014 року.

Навесні 2009 року ОСОБА_5 стала хворіти, внаслідок надмірної ваги їй було важко пересуватись, вона не могла самостійно себе обслуговувати.

Оскільки родичів у ОСОБА_5 не було, їй ніхто не допомагав, а вона свою чергу проживала в квартирі сама, вони вирішили разом проживати в ІНФОРМАЦІЯ_1, що належить ОСОБА_5

Приблизно у травні 2009 року вона перевезла в квартиру ОСОБА_5 свої речі, і вони стали мешкати разом, вели із ОСОБА_5 спільний бюджет, вона отримувала пенсію, купувала ліки, продукти харчування.

Оскільки у ОСОБА_5 не було нікого з родичів, вона передала їй документи на право власності на квартиру у присутності лікаря, який приїздив на виклик, та виявила бажання скласти заповіт на її імя

Наступного дня вона викликала приватного нотаріуса додому для складання заповіту, яка 27.10.2014 року повинна була зявитися для посвідчення заповіту, однак вночі 27.10.2014 року ОСОБА_5 померла.

Зазначає, що вона займалась організацією похованням ОСОБА_5

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на належну їй квартиру АДРЕСА_1.

Оскільки спадкоємців у померлої не було, вона звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини як спадкоємець четвертої черги.

Проте, нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, внаслідок відсутності доказів родинних відносин між спадкодавцем і спадкоємцем.

Після чого вона дізналась, що спадкоємцем другої черги є племінник ОСОБА_4, відповідач по справі, який також звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Зазначає, що для прийняття спадщини, їй необхідно встановити факт постійного проживання із спадкодавцем і визнати її спадкоємцем 4-ї черги.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_3 і ОСОБА_5 з травня 2009 по 27 жовтня 2014 року, визнавши її спадкоємцем четвертої черги.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2016 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Суд першої інстанції у повній мірі з'ясував всі обставини, які мають значення для справи, та виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв'язку із чим рішення в даній справі неможна визнати не законним і не обґрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Згідно п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін, з підстав передбачених ст. 308 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 27.10.2014р. померла ОСОБА_5

Після її смерті відкрилася спадщина, зокрема на житлову квартиру АДРЕСА_2, яка належала померлій на праві власності.

Позивач звернулася до приватного нотаріуса Запорозького міського нотаріального округу ОСОБА_6 в шестимісячний термін після відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини, вважаючи, що вона є спадкоємцем четвертої черги за законом відповідно до ст. 1264 ЦК України, оскільки, на її думку, вона з травня 2009 року постійно проживав з ОСОБА_5 однією сім'єю до дня її смерті.

ОСОБА_3 було відмовлено в оформленні спадщини через відсутність документальних доказів її проживання зі спадкодавцем однією сім'єю понад п'ять років до часу відкриття спадщини.

При розгляді справи в суді першої інстанції позивач залучила до справи в якості відповідача спадкоємця другої черги племінника померлої ОСОБА_4

На підтвердження факту постійного проживання з ОСОБА_5 з травня 2009 року до дня її смерті позивачем надано суду договір-замовлення ПП «Дмитренко», яка свідчить, що ОСОБА_3 займалася похованням ОСОБА_5, копії квитанцій про сплату житлово-комунальних послуг, акт від 06.01.2016р. про фактичне проживання ОСОБА_3 в квартирі ОСОБА_5 з травня 2009р. по день її смерті та ведення сумісного господарства.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш ніж п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» (далі Постанови) при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї тощо.

Відповідно п. 23. Постанови якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

В матеріалах справи знаходиться копія паспорту позивача та довідка ЦОА №6 КП «Основаніє», відповідно яких ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, відмінної від адреси померлої, а також, що померла ОСОБА_5 з травня 1975р. по день смерті була зареєстрована і проживала одна за адресою: АДРЕСА_3. В графі інші? що проживали та були зареєстровані відсутні, тобто відомостей про те, що ОСОБА_3 проживала, однак не була зареєстрована немає (а.с. 5, 44).

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що ОСОБА_3, періодично проживала в спірній квартирі, що належала спадкодавцю, однак не як особа, з якою спадкодавець проживав однією сім»єю.

Доказів того, що ОСОБА_3 протягом 2009 -2014 років здійснювала догляд за ОСОБА_5 у матеріалах справи немає, як і доказів того, що вона потребувала такого догляду весь цей час. Надані позивачем копії квитанцій по оплаті комунальних послуг за квартиру АДРЕСА_4 не можуть бути доказом проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_5 однією сім»єю, оскільки такі виписані на покійну ОСОБА_5

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, судом вірно застосовано норми матеріального права та дано належну оцінку показам свідків.

Посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на те, що суд не дав належну оцінку поясненням свідків, які підтвердили факт постійного проживання позивача разом з померлою ОСОБА_5 з 2009-2014 років у квартирі останньої - безпідставні, оскільки спростовується аудиозаписом судового засідання і судом першої інстанції правильно зазначено те, що свідки пояснили лише про те, що позивач та ОСОБА_5 були подругами, позивач з 2009-2014 років часто перебувала у квартирі ОСОБА_5, поховала її за власні кошти, однак особисто в квартирі померлої вони не були, знаходження в квартирі крісла-ліжка, про яку згадував свідок ОСОБА_7 не свідчить про спільне проживання однією сім»єю. Крім цього, з його слів стан здоров»я померлої погіршився з травня 2014 року, внаслідок чого вона не могла самостійно пересуватися та потребувала допомоги, а не з 2009 року, тому підстав вважати, що ОСОБА_5 потребувала допомоги з 2009 року і з цього року позивач постійно проживала з нею, у суду немає.

Таким чином, і із пояснень свідків не вбачається, що позивач ОСОБА_3 та ОСОБА_5 проживали однією сім'єю (в розумінні ч. 2 ст. 3 СК України) не менше, як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Акт про фактичне проживання громадян від 06.01.2016р. правомірно не був взятий судом до уваги, оскільки зазначені в ньому свідки проживають не в сусідніх ближніх квартирах, не були допитані в якості свідків, акт наданий не в оригіналі.

Інші доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а ст. 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи на підставі доказів, поданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Позивачем в судовому засіданні не було надано належних та допустимих доказів судам першої та апеляційної інстанцій на підтвердження її спільного проживання зі спадкодавцем, не було доведено того, що вони були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційних скарг і залишення рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: