Справа № 395/978/16-ц
Провадження № 2/395/359/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2016 рокум. Новомиргород

Новомиргородський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ЩЕНЮЧЕНКА С.В.,

при секретареві ЛИСЕНКУ В.С.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1, представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовною заявою Приватного підприємства «Агрофірма «Панчеве»» (далі заявник, позивач, ПП «Агрофірма «Панчеве»») до Фермерського господарства «ОСОБА_3Б.», ОСОБА_4 (далі відповідач, ФГ «ОСОБА_3Б.», ОСОБА_4А.) про визнання договору оренди землі від 15.10.2013 р. недійсним, визнання договору оренди землі із попереднім орендарем від 11.09.2003 р. поновленим та визнання додаткової угоди до договору оренди землі від 11.09.2003 р. укладеною,

в с т а н о в и в :

У серпні 2016 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява ПП «Агрофірма «Панчеве»» до ФГ «ОСОБА_3Б.», ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним, визнання договору оренди землі із попереднім орендарем поновленим, визнання додаткової угоди укладеною.

Позивач вказав, що 11.09.2003 р. між ПП «Агрофірма «Панчеве»» та ОСОБА_4 був укладений договір оренди землі.

Відповідно до пп. 1, 2 договору оренди землі від 11.09.2003 р. ОСОБА_4 передав, а позивач прийняв в оренду земельну ділянку № 512, площею 5,01 га, що розташована на території Панчівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, кадастровий номер :02:000:0513.

Відповідно до положень вищезазначеного договору оренді землі від 11.09.2003 р.:

п. 5 договір було укладено терміном на 10 років;

п. 6 по закінченні строку договору позивач має переважне право на поновлення його на новий термін, а договір вважається продовженим на той же термін, якщо жодна із сторін не виявить наміру його припинити, попередивши письмово про це іншу сторону за один місяць до закінчення терміну дії договору.

10.08.2013 р. заявник відправив на адресу ОСОБА_4 лист-повідомлення № 112 про намір позивача поновити договір оренди землі від 11.09.2003 р. з проектом додаткової угоди до цього договору оренди про поновлення останнього.

Проте позивач не був повідомлений відповідачем ОСОБА_4 про прийняте останнім рішення щодо поновлення договору оренди землі від 11.09.2003 р.

Протягом одного місяця після закінчення строку договору оренди землі від 11.09.2003 р. заявник не одержував листа-повідомлення відповідача ОСОБА_4 про заперечення у поновленні договору оренди.

Одночасно після закінчення строку договору оренди землі від 11.09.2003 р. позивач продовжував користуватися земельною ділянкою та сплатив орендну плату за користування земельною ділянкою з 24.09.2013 р. по 31.12.2013 р. у розмірі 410,92 грн.

03.03.2014 р. заявником було відправлено відповідачу ОСОБА_4 лист-повідомлення № 58 про те, що договір оренди землі від 11.09.2003 р. є поновленим із проектом додаткової угоди та проханням вчинити необхідні дії щодо укладення додаткової угоди та її нотаріального посвідчення.

Після закінчення строку договору оренди землі від 11.09.2003 р. відповідачем ОСОБА_4 не було вчинено жодних дій щодо укладення із позивачем додаткової угоди та її нотаріального посвідчення.

З часом позивачу стало відомо, що відповідач ОСОБА_4 уклав договір оренди землі від 15.10.2013 р. земельної ділянки кадастровий номер :02:000:0513 з ФГ «ОСОБА_3Б.», за умовами якого відповідач ОСОБА_4 передав відповідачу ФГ «ОСОБА_3Б.» в оренду земельну ділянку строком на 10 років.

Посилаючись на ст. ст. 16, 203, 215, 319, 386, 391, 525, 526, 651 ЦК України, ст. ст. 152, 158 ЗК України, ст. 33 Закону України «Про оренду землі», просить суд визнати недійсними договір оренди землі від 15.10.2013 р. стосовно земельної ділянки кадастровий номер :02:000:0513, укладений між ОСОБА_4 та ФГ «ОСОБА_3Б.»; визнати поновленим договір оренди землі від 11.09.2003 р., укладений між ОСОБА_4 та ПП «Агрофірма «Панчеве»»; визнати укладеною додаткову угоду до договору оренди землі від 11.09.2003 р., укладеного між ОСОБА_4 та ПП «Агрофірма «Панчеве»».

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримала позов повністю, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_4 не визнав позов повністю і пояснив, що позивач систематично, протягом всього строку дії угоди, без поважних причин належним чином не виконував умови договору оренди землі від 11.09.2003 р.

Так, відповідач ОСОБА_4, заперечуючи проти позову, пояснив у судовому засіданні, що насправді спочатку ПП «Агрофірма «Панчеве»» сплачувало орендну плату у натуральному виразі, проте не зерновими, а зерновідходами. Коли орендодавці стали докоряти керівництву позивача, ПП «Агрофірма «Панчеве»» стало розраховуватись у грошовому виразі, але сплачувало лише 1,5 % від вартості земельної ділянки, незважаючи на те, що з 2008 р. інші орендарі на підставі указу Президента України стали платити орендну плату у розмірі не менше 3 %.

Тому він завчасно, у тому числі влітку 2013 р., попередив заявника, що не буде поновлювати з ним договір оренди, бо відразу після закінчення договору оренди землі має намір укласти відповідний договір оренди з іншою особою. Проте позивач, у присутності якого він подав його секретарці лист-повідомлення про небажання поновлювати дію договору оренди землі, котрий був відразу зареєстрований, так організував діяльність ПП «Агрофірма «Панчеве»», що його земельна ділянка навесні була засіяна пізніми сільськогосподарськими культурами, які були зібрані лише на початку жовтня 2013 р., тобто вже після закінчення строку дії договору оренди.

Окрім цього, він особисто підписав лист від 13.09.2013 р. про небажання поновлювати договір оренди землі з ПП «Агрофірма «Панчеве»», оскільки має намір передати землю в оренду ФГ «ОСОБА_3Б.». Такі листи були підписані багатьма орендодавцями і тому передача земельних ділянок відбувалася у присутності не тільки представників сторін, а й інших орендодавців.

Також в його присутності та в присутності представників ФГ «ОСОБА_3Б.», ПП «Агрофірма «Панчеве»» 15.10.2013 р. його земельна ділянка була передана в користування ФГ «ОСОБА_3Б.».

Листів-повідомлень позивача від 10.08.2013 р. та 03.03.2014 р. він не одержував.

Вважає, що заявник не міг надіслати до нього вищевказану кореспонденцію, бо він з 2006 р. зареєстрований та постійно проживає в м. Кіровограді, а не в с. Панчеве, Новомиргородського району Кіровоградської області, як це зазначено в долучених до позовних матеріалів копіях листів-повідомлень.

Представники відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_2 не визнали позов повністю за його безпідставністю.

Заслухавши згадані пояснення та безпосередньо дослідивши докази в справі: оглянувши письмові докази та інші матеріали справи, суд вважає за необхідне відмовити у позові повністю з таких міркувань.

Відповідно до вимог:

ст. 93 ЗК України Право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницькою та іншої діяльності.

ст. 14 Закону України «Про оренду землі» Договір оренди земельної ділянки укладається в письмовій формі.

ч. 3 ст. 203 ЦК України Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

ч. 2 ст. 207 ЦК України Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

ч. 1 ст. 638 ЦК України Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно правовій позиції, висловленій Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України під час розгляду справи № 6-162ц13, за змістом статей 18, 20 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі підлягає державній реєстрації, якщо такий договір укладений. Після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору.

Разом із тим цивільні права та обовязки, на досягнення яких спрямоване волевиявлення сторін договору оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації. В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору.

У судовому засіданні безспірно зясовано, що 11.09.2003 р. між заявником ПП «Агрофірма «Панчеве»» та відповідачем ОСОБА_4 був укладений договір оренди землі, посвідчений державним нотаріусом Новомиргородської державної нотаріальної контори Кіровоградської області та зареєстрований в реєстрі за № 1599.

У подальшому 23.09.2003 р. вищевказаний договір було зареєстровано у Державному реєстрі земель Новомиргородською районною філією КРФ ДП «ЦДЗК» за № 232.

Відповідно до пп. 1, 2 договору оренди землі від 11.09.2003 р. відповідач ОСОБА_4 передав, а позивач прийняв в оренду земельну ділянку № 513, площею 5,01 га, що розташована на території Панчівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, кадастровий номер :02:000:0513.

Відповідно до положень вищезазначеного договору оренді землі від 11.09.2003 р.:

п. 5 договір було укладено терміном на 10 років, тобто до 11.09.2003 р.;

п. 6 по закінченні строку договору позивач має переважне право на поновлення його на новий термін, а договір вважається продовженим на той же термін, якщо жодна із сторін не виявить наміру його припинити, попередивши письмово про це іншу сторону за один місяць до закінчення терміну дії договору.

За приписами ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

У даному випадку вищенаведені обставини були визнані сторонами у суді і тому не підлягають доказуванню.

За приписами ч. 1 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Позивач стверджує, що належно виконував обовязки за умовами договору оренди землі.

Проте таке твердження не знайшло підтвердження у суді.

Так, відповідач ОСОБА_4, заперечуючи проти позову, пояснив у судовому засіданні, що насправді спочатку ПП «Агрофірма «Панчеве»» сплачувало орендну плату у натуральному виразі, проте не зерновими, а зерновідходами. Коли орендодавці стали докоряти керівництву позивача, ПП «Агрофірма «Панчеве»» стало розраховуватись у грошовому виразі, але сплачувало лише 1,5 % від вартості земельної ділянки, незважаючи на те, що з 2008 р. відповідно до вимог указу Президента України інші орендарі стали платити орендну плату у розмірі не менше 3 %.

Окрім цього, відповідно до положень п. 9 договору оренди землі від 11.09.2003 р. орендна плата може сплачуватись у натуральній, грошовій або відробітковій формі за цінами, які визначаються даними Промислово-торговою палати України або по даним бірж діють на день фактичного розрахунку. Річна орендна плата сплачується орендарем орендодавцю не пізніше 31 грудня кожного орендного року, про що складається додаток у письмовій формі щорічно.

Всупереч вищенаведеним вимогам договору, позивач не надав суду належних і допустимих доказів складання передбаченого угодою додатку у письмовій формі щорічно протягом строку дії договору.

В той же час за правилами ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, окрім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивач також стверджує, що після закінчення строку договору оренди землі від 11.09.2003 р. він продовжував користуватися земельною ділянкою та сплатив орендну плату за користування земельною ділянкою з 24.09.2013 р. по 31.12.2013 р. у розмірі 410,92 грн., що підтверджується бухгалтерською довідкою за вих. № 223 від 08.08.2014 р. та бухгалтерською довідкою № 139 від 04.08.2014 р.

Суд критично відноситься до таких тверджень позивача, бо він не надав вже згаданих судом щорічних додатків до договору оренди землі, котрі визначали форму та розмір орендної плати, погодженої сторонами.

Окрім цього, у п. 5 договору вказана дата його закінчення: 11.09.2013 р., а позивач чомусь зазначає період з 24.09.2013 р. по 31.12.2013 р. на підтвердження того, що орендар начебто правомірно продовжував користуватися земельною ділянкою і сплатив за таке користування орендну плату.

Таким чином, навіть зі змісту позовної заяви витікає, що заявник буцімто не продовжував користуватися земельною ділянкою та не сплатив орендну плату за користування земельною ділянкою з 12.09.2013 р. по 23.09.2013 р.

З наданих позивачем бухгалтерських довідок витікає, що орендна плата за 2013 рік була сплачена відповідачеві ОСОБА_4 однією сумою та за однією відомістю. Ніяких даних, що вказаному відповідачеві було письмово повідомлено про те, що він одержує орендну плату за оренду земельної ділянки внаслідок дії поновленого договору оренди землі позивачем не надано.

До того ж за умовами договору оренди землі від 11.09.2003 р. річна орендна плата сплачується орендарем орендодавцю не пізніше 31 грудня кожного орендного року.

Таким чином, сторони домовилися про орендну плату за кожний орендний рік, а письмових доказів, коли ж саме була сплачена орендна плата за попереднім договором оренди, а також про досягнення домовленості між сторонами про сплату орендної плати начебто за поновленим договором оренди землі позивачем не надано.

За приписами ст. 1 Указу Президента України від 2 лютого 2002 року N 92/2002 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» визнано одним із пріоритетних завдань пореформеного розвитку аграрного сектора економіки забезпечення підвищення рівня соціального захисту сільського населення, зокрема шляхом запровадження плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря. Стаття 1 в редакції Указу Президента N 830/2002 (830/2002) від 13.09.2002; із змінами, внесеними згідно з Указом Президента N 725/2008 (725/2008) від 19.08.2008.

Як вбачається з наданих позивачем письмових доказів у справі, ПП «Агрофірма «Панчеве»» протягом усього терміну дії договору оренди землі від 11.09.2003 р. сплачувало орендну плату у розмірі, що становив лише 1,5 % визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки.

Тому суд вважає, що заявник не спростовував тверджень відповідача ОСОБА_4 про неналежне виконання орендарем умов договору оренди у частині сплати орендної плати щорічно протягом строку дії договору.

Як вбачається з пояснень відповідача ОСОБА_4 та представника відповідача ФГ «ОСОБА_3Б.» у суді, незважаючи на попередження про відсутність наміру у відповідача поновлювати договір оренди земельної ділянки від 11.09.2003 р., позивач засіяв земельну ділянку відповідача ОСОБА_4 пізніми зерновими культурами, котрі зібрав лише у жовтні 2013 р.

Оскільки орендар у даному випадку в односторонньому порядку грубо порушив умови договору оренди земельної ділянки від 11.09.2003 р., продовжуючи користуватися землею після закінчення дії вказаного договору, а також позбавив орендодавця можливості передати землю іншій особі до закінчення збору урожаю пізніх зернових культур, суд вважає, що такі дії позивача суттєво суперечать вимогам чинного законодавства.

Так, згідно вимогам ст. 228 ЦК України:

ч. 1. Правочин вважається таким, що порушує публічний порядок,

якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод

людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або

юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим,

територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

2. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Адже чинним законодавством закріплено принцип непорушності права приватної власності, тобто права власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будьякі угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, ніхто не може бути протиправно позбавлений усього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до вказаної Конвенції, ст. ст. 316-317, 319, 321 ЦК України).

Тому суд прийшов до висновку, що за встановлених у судовому засіданні обставин заявник втратив переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі) (ч. 1 ст. 33 Закону України «Про оренду землі»).

Заявник стверджує, що 10.08.2013 р. відправив на адресу ОСОБА_4 лист-повідомлення № 112 про намір позивача поновити договір оренди землі від 11.09.2003 р. з проектом додаткової угоди до цього договору оренди про поновлення останнього, що начебто підтверджується фіскальним чеком від 10.08.2013 р. та описом вкладення у цінний лист.

За приписами ч. 2 та ч. 3 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 категорично заперечив одержання листа-повідомлення позивача з доданим до нього проектом додаткової угоди.

До того ж він з 2006 р. постійно проживає та зареєстрований у м. Кіровограді, а не в с. Панчеве, Новомиргородського району Кіровоградської області, куди начебто було надіслано поштову кореспонденцію заявником.

В той же час за вимогами вже наведеного закону позивач був зобовязаний повідомити про свої наміри орендодавця до спливу строку договору оренди землі.

Суд вважає недостатнім посилання представника позивача на наявність фіскального чека від 10.08.2013 р. та опису вкладення у цінний лист.

Так, сам фіскальний касовий чек на товари (послуги) не відповідає вимогам, що предявляються до такого фінансового документа (пп. 3.1, 3.2 Положення про форму та зміст розрахункових документів, яке було затверджено Наказом ДПА України № 614 від 01.12.2000 р. (з подальшими змінами)), бо:

частину змісту чека неможливо прочитати навіть при огляді його оригіналу під збільшувальним склом;

у чеку рукописним текстом кульковою ручкою зазначено лише прізвище ПЕТРУНЯ без ініціалів.

У даному випадку суттєвим порушенням є не лише відсутність частини обовязкових даних у документі, внесення частини інформації рукописним текстом, а й та обставина, що за таким документом неможливо ідентифікувати особу, на адресу якої було надіслано поштову кореспонденцію.

Так, навіть в даний час судом розглядаються цивільні справи за позовами ПП «Агрофірма «Панчеве»» як до ОСОБА_4, так і до ОСОБА_5, котрі на момент укладення договорів оренди землі мешкали у с. Панчеве, Новомиргородського району Кіровоградської області.

Що стосується опису вкладення у цінний лист, то в ньому відсутні дані яка саме додаткова угода до договору оренди землі про поновлення (продовження) терміну дії договору оренди була долучена до листа-повідомлення.

В той же час позивач у додатку до власного листа-повідомлення від 10.08.2013 р. вказав проект додаткової угоди про поновлення договору оренди землі від 23.09.2003 р.

Таким чином, навіть із наданих позивачем документів витікає, що заявник надіслав лист-повідомлення особі, котру неможливо ідентифікувати, а також проект додаткової угоди до іншого договору оренди землі.

Окрім цього, оскільки позивач не скористався можливістю відправити поштову кореспонденцію з увідомленням про її вручення адресатові, він повинен довести в суді факт одержання вказаного відправлення відповідачем.

Проте представник позивача лише стверджує, що поштове відправлення начебто не поверталось заявнику через його неодержання адресатом, але не надав жодних доказів, що працівники пошти дійсно не повернули цінного листа відправнику.

Заявник стверджує, що не був повідомлений відповідачем ОСОБА_4 про прийняте останнім рішення щодо поновлення договору оренди землі від 11.09.2003 р., а також протягом одного місяця після закінчення строку договору оренди землі від 11.09.2003 р. він буцімто не одержував листа-повідомлення відповідача ОСОБА_4 про заперечення у поновленні договору оренди.

Як пояснили у суді відповідач та представники відповідачів, на вимогу ПП «Агрофірма «Панчеве»» ними були підготовлені та надані представнику ПП «Агрофірма «Панчеве»» письмові повідомлення, що близько 40 власників земельних ділянок орендодавців, у тому числі відповідач ОСОБА_4, дійсно передають власні земельні ділянки в оренду ФГ «ОСОБА_3Б.».

Таке повідомлення відповідача ОСОБА_4 датоване 13.09.2013 р.

За правилами ст. 17 Закону України «Про оренду землі» передача об'єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі.

До того ж невід'ємною частиною договору оренди землі є акт приймання-передачі об'єкта оренди (ч. 4 ст. 15 Закону України «Про оренду землі»).

У даному випадку позивач не надав судові акт приймання-передачі об'єкта оренди за договором оренди землі від 11.09.2003 р., а відповідачі подали до суду акт приймання-передачі земельної ділянки в оренду, відповідно до якого відповідач ОСОБА_4 передав відповідачеві ФГ «ОСОБА_3Б.» власну земельну ділянку в оренду 15.10.2013 р.

З пояснень відповідача та представників відповідачів вбачається, що під час вищевказаної передачі обєкта оренди був присутній представник ПП «Агрофірма «Панчеве»».

Таким чином, твердження представника позивача, що йому не було відомо про небажання відповідача ОСОБА_4 поновлювати договір оренди землі від 11.09.2003 р., що буцімто вказаний відповідач письмово не повідомляв про свої наміри та начебто ПП «Агрофірма «Панчеве»» продовжувало орендувати цю земельну ділянку до кінця 2013 р., спростовуються вищенаведеними доказами у справі.

Відповідно до вимог Закону України «Про оренду землі»:

ч. 4 ст. 33 При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

ч. 6 ст. 33 У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності).

ч. 8 ст. 33 Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку.

ч. 9 ст. 33 Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

У даному випадку позивач не довів, що орендар продовжував користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і що були відсутні протягом одного місяця після закінчення строку договору заперечення орендодавця у поновленні договору оренди землі.

Насправді, такі заперечення від 13.09.2013 р. у письмовому вигляді були передані відповідачами представнику ПП «Агрофірма «Панчеве»», а з 15.10.2013 р. земельна ділянка була офіційно передана в оренду ФГ «ОСОБА_3Б.».

Як зазначалося вище, за змістом додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку.

Проте суд вже посилався на ту обставину, що згідно додатку до листа-повідомлення позивача від 10.08.2013 р. до нього було долучено додаткову угоду до договору оренди землі від 23.09.2003 р., тобто іншого договору оренди, а не укладеного між сторонами, про його поновлення.

Окрім цього, у судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 категорично заперечував проти змісту запропонованої заявником додаткової угоди до договору оренди землі від 11.09.2003 р., бо він ніколи не давав і не дає згоди на продовження строку дії договору оренди з позивачем ще на 10 років, а також не бажає передбачати можливість передачі права оренди власної земельної ділянки до статутного фонду чи в заставу.

Незважаючи на приписи закону, що відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді, заявник подав позов до Новомиргородського районного суду лише у липні 2016 р., тобто більше ніж через два роки і 10 місяців після припинення дії договору.

В той же час заявник не вказує в позові чому додаткова угода не була укладена в передбачений законом місячний строк після закінчення терміну дії попереднього договору оренди землі та чим викликано таке тривале зволікання позивача з приводу оскарження дій відповідачів.

Одночасно позивач стверджує, що договір оренди землі від 11.09.2003 р. є поновленим, проте бездіяльність відповідача ОСОБА_4 начебто порушує право позивача на оренду земельної ділянки.

Проте насправді при поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється (ч. 4 ст. 33 Закону України «Про оренду землі»).

Оскільки сторони не досягли домовленості щодо строку дії договору, орендної плати та можливості передавати право оренди земельної ділянки до статутного фонду або в заставу, заявник не вправі посилатися на наявність переважного права орендаря на укладення договору оренди землі, а також вимагати визнати укладеною додаткову угоду, умови якої не узгоджені з відповідачем власником земельної ділянки стосовно істотних умов договору оренди.

Адже за розясненнями Верховного Суду України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Тому суд прийшов до висновку, що у позові про визнання договору оренди землі із попереднім орендарем від 11.09.2003 р. поновленим та визнання додаткової угоди до договору оренди землі від 11.09.2003 р. укладеною потрібно відмовити за його безпідставністю.

15.10.2013 р. між відповідачами ОСОБА_4 та ФГ «ОСОБА_3Б.» був укладений договір оренди землі, відповідно до умов якого ОСОБА_4 передав, а ФГ «ОСОБА_3Б.» прийняло земельну ділянку № 513 загальною площею 5,005 га, призначену для ведення сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Панчівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, кадастровий номер :02:000:0513.

У подальшому 28.10.2013 р. вищевказаний договір було зареєстровано Реєстраційною службою Новомиргородського районного управління юстиції Кіровоградської області за № 7274109, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права.

У даному випадку вищенаведені обставини були визнані сторонами у суді і тому не підлягають доказуванню.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Заявник вважає, що укладення договору оренди землі між відповідачами 15.10.2013 р. порушує право позивача на оренду цієї ж земельної ділянки на підставі договору оренди землі від 11.09.2003 р., а тому ПП «Агрофірма «Панчеве»» начебто має право на звернення до суду з вимогою про визнання недійсним договору оренди землі від 15.10.2013 р.

За приписами ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вмотивовуючи власне рішення, суд керується презумпцією правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України, ч. 1 ст. 16 Закону України «Про оренду землі»).

Тому суд погоджується із запереченнями представника відповідачів ОСОБА_2, що при предявленні позову ПП «Агрофірма «Панчеве»» суттєво порушило вищенаведені вимоги ч. 3 ст. 215 ЦК України.

Так, у даному випадку позивач не є стороною оспорюваного договору оренди землі від 15.10.2013 р.

У позовній заяві він обґрунтовує власну заінтересованість, зазначивши, що 11.09.2003 р. земельна ділянка вже була передана ОСОБА_4 в оренду ПП «Агрофірма «Панчеве»» на строк 10 років, зазначений договір оренди землі був посвідчений державним нотаріусом та зареєстрований в реєстрі № 1599. У подальшому 23.09.2003 р. вищевказаний договір було зареєстровано у Державному реєстрі земель Новомиргородською районною філією КРФ ДП «ЦДЗК» за № 232.

Тому позивач вважає, що договір оренди з ПП «Агрофірма «Панчеве»» набрав чинності 23.09.2003 р., а строк його дії, з урахуванням поновлення, триватиме від 23.09.2003 р. до 23.09.2023 р.

Суд погоджується із запереченнями представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4 та вважає вищенаведені міркування позивача хибними з таких підстав.

Заявник не звернув уваги на вимоги п. 20 договору оренди землі від 11.09.2003 р. та ч. 1 ст. 31 Закону України «Про оренду землі», що договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

До того ж у п. 5 договору оренди землі від 11.09.2003 р. зазначена кінцева дата терміну його дії: 11.09.2013 р.

Згідно приписам ЦПК України:

ч. 1 ст. 3 кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

ст. 4 Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Позивач стверджує, що до закінчення строку дії вказаного договору оренди з ПП «АФ «Панчеве»» він у належний спосіб та строк повідомив про своє бажання продовжити використання земельної ділянки та поновити договір оренди з ПП «АФ «Панчеве»».

Проте позивач не ураховує вимоги п. 6 Договору оренди землі від 11.09.2003 р. та ч. 1 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

У даному випадку відповідач ОСОБА_4 категорично стверджував у суді, що позивач неналежно виконував обовязки за договором оренди землі від 11.09.2003 р., у тому числі, щодо сплати орендної плати за користування його земельною ділянкою. Саме через систематичне порушення зобовязань позивачем він не мав наміру поновлювати дію договору оренди землі з ним, а також неодноразово завчасно повідомляв про це представника позивача.

Вказаний відповідач особисто звертався до голови ПП «АФ «Панчеве»» та написав заяву, яка була зареєстрована у книзі реєстрації вхідної документації, про бажання припинити договір оренди землі від 11.09.2003 р.

До того ж за правилами ч. 4 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» при поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Оскільки спір між сторонами (ПП «Агрофірма «Панчеве»» і ОСОБА_4А.) виник саме щодо орендної плати та строку дії договору оренди землі від 11.09.2003 р., у позивача відсутнє переважне право на укладення договору оренди.

За таких умов його не можна вважати заінтересованою особою у розумінні ч. 3 ст. 215 ЦК України і тому закон не надає йому право оскаржувати укладення договору оренди землі від 15.10.2013 р. між відповідачами.

Оскільки ПП «Агрофірма «Панчеве»» не є заінтересованою особою, котрій за законом надано право оскаржувати договір оренди землі, що був укладений між відповідачами 15.10.2013 р., у позові потрібно відмовити повністю.

Керуючись ст. ст. 3, 8, 10, 208-215, 223, 292, 294, 296 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у позові Приватному підприємству «Агрофірма «Панчеве»» до ОСОБА_4, Фермерського господарства «ОСОБА_3Б.» про визнання договору оренди землі від 15.10.2013 р., що був укладений між ОСОБА_4 та Фермерським господарством «ОСОБА_3Б.», недійсним, визнання договору оренди землі від 11.09.2003 р., що був укладений між ОСОБА_4 та Приватним підприємством «Агрофірма «Панчеве»» і посвідчений державним нотаріусом Новомиргородської державної нотаріальної контори Кіровоградської області та зареєстрований в реєстрі за № 1599, поновленим та визнання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі від 11.09.2003 р. укладеною повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Кіровоградської області через Новомиргородський районний суд.

Головуючий:

Головуючий:

суддя С. В. Щенюченко

Згідно з оригіналом:

суддя С.ЩЕНЮЧЕНКО