Апеляційний суд Житомирської області
Справа №283/376/16-ц Головуючий у 1-й інст. Ярмоленко В. В.
Категорія 59 Доповідач Косигіна Л. М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області

в складі: головуючої судді Косигіної Л.М.

суддів: Трояновської Г.С., Миніч Т.І.

при секретарі Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за поданням старшого державного виконавця Малинського ВДВС про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України

за апеляційною скаргою Дочірнього підприємства «Житомирський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»

на ухвалу Малинського районного суду м. Житомира від 22 лютого 2016 року

в с т а н о в и л а:

19.02.2016 року старший державний виконавець Малинського ВДВС звернувся до суду з поданням, в якому просив тимчасово обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до повного виконання зобов'язань. Зазначив, що на примусовому виконанні у Малинському ВДВС знаходиться зведене виконавче провадження №3040431 про стягнення з ОСОБА_1 на користь фізичних та юридичних осіб 79762 грн. 66 коп. заборгованості. Боржнику надавався семиденний строк для добровільного виконання рішення суду, проте, воно не виконано, у зв'язку з чим надсилалися запити до реєструючих органів щодо наявності майна у боржника, здійснено опис будинку, що належить ОСОБА_1 і проведено його оцінку. Станом на 11.02.2016 року заборгованість боржником не погашена, ОСОБА_1 ухиляється від виконання рішення, може виїхати за кордон, а тому державний виконавець просив подання задовольнити.

Ухвалою Малинського районного суду м. Житомира від 22 лютого 2016 року у задоволенні подання відмовлено.

В апеляційній скарзі ДП «Житомирський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», просить ухвалу скасувати, постановити нову про задоволення подання державного виконавця. Апелянт зазначив, що заборгованість ОСОБА_1 не погашена, хоча він працює, отримує заробітну плату, проте протягом трьох років не сплатив жодної копійки на погашення заборгованості. При цьому, ОСОБА_1 обізнаний про наявність невиконаного зобов'язання, оскільки був присутній при вчиненні державним виконавцем всіх процесуальних дій щодо виконання судового рішення.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 13.02.2014 року старшим державним виконавцем Малинського ВДВС було відкрито виконавче провадження №42032101 з виконання виконавчого листа № 2/283/576/1013 від 07.02.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ДП «Житомирський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» матеріальної шкоди в сумі 42350 грн. (а.с. 34). Боржнику надано 7 днів для добровільного виконання.

21.02.2014 року державним виконавцем винесені постанови про стягнення з боржника виконавчого збору, оскільки ним не виконано рішення у добровільному порядку та про приєднання виконавчого провадження №42032101 до зведеного № 3040431 (а.с. 42-43).

З довідки виконавчої служби вбачається, що по вищевказаному виконавчому листу на користь ДП «Житомирський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» сплачено боржником 6424 грн. 31 коп. (а.с. 5-6).

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Згідно ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в'їхати в Україну.

Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон визначено статтею 6 вищевказаного Закону.

За змістом п. 5 ч. 1 ст. 6 цього ж Закону громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Згідно п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час постановлення ухвали судом першої інстанції) державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Отже, Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час постановлення ухвали судом першої інстанції), зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; ненадання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

На підтвердження ухилення ОСОБА_1 від виконання судового рішення державним виконавцем надано: два виклики до ВДВС від 17.02.2104 року та 14.01.2013 року (а.с. 7); запит до ВДАІ від 01.02.2013 року; інформаційну довідку з Реєстру прав власності та інших реєстрів від 31.03.2014 року (а.с. 9-10); довідки про належність боржнику на праві власності квартири АДРЕСА_1, домоволодіння № 6 по 1 пров. Шевченка в м. Малин та земельної ділянки (а.с. 8,11); акт опису і арешту майна від 09.01.2014 року (а.с. 12-13), копію заяви ОСОБА_1 від 17.12.2014 року про неможливість виконання рішення суду внаслідок матеріальних труднощів (а.с. 11 зворот).

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у поданні державного виконавця про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України не наведено обставин на підтвердження дій або бездіяльності боржника, що виразилися в ухиленні від виконання рішення суду щодо сплати заборгованості. Також, у поданні відсутнє посилання на будь - які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини.

З урахуванням вищевказаних норм Закону та наявних у справі доказів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що матеріали справи не містять підтвердження свідомого ухилення ОСОБА_1 від виконання рішення суду, та того, що боржник мав змогу виконати зобов'язання у повному обсязі, але не робить цього без поважних причин. Слід зазначити, що заборгованість в сумі 42350 грн. боржником частково погашена, що підтверджується довідкою виконавчої служби. При цьому, невиконання боржником зобов'язання протягом строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, не може свідчити про його ухилення від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують, підстав для скасування ухвали немає.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 312 - 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Житомирський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» відхилити.

Ухвалу Малинського районного суду м. Житомира від 22 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуюча Судді