Номер провадження: 22-ц/785/1020/16
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В. І.
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді Панасенкова В.О.

суддів: Громіка Р.Д.

Парапана В.Ф.,

при секретарі: Колмакові В.І.,

за участю: позивача ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4, та представника відповідача, ПАТ КБ «ПриватБанк», - Рура Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2015 року за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

23 березня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 28 травня 2013 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» м. Дніпропетровськ, було укладено депозитний договір №SAMDN7162 (Вклад «Стандарт на 12 міс.»), за яким він передав Банку в депозит грошові кошти в іноземній валюті в розмірі 2009,92 дол. США на строк 366 днів до 28 травня 2014 року включно, а Банк зобов'язався нараховувати відсотки на суму депозитного вкладу в розмірі 9,75% річних, починаючи з 28 травня 2013 року за кожен календарний день до дня фактичного повернення депозиту, що підтверджується копією вказаного договору. На виконання умов депозитного договору він 28 травня 2013 року вніс на депозитний рахунок Банку м. Дніпропетровськ грошові кошти в розмірі 2009,92 дол. США та в подальшому неодноразово поповнював свій депозитний рахунок. Після закінчення строку дії депозитного договору, 28 травня 2014 року він неодноразово звертався до відповідача з вимогами про повернення вкладу та нарахованих на нього відсотків, але Банк безпідставно відмовлявся від виконання своїх зобов'язань за договором. Йому відомо, що Банк з березня 2013 року по теперішній час не нараховує йому відсотків за користування вкладом. Він вважає, що протиправними діями Банку йому завдана моральна шкода, яку він оцінює у 50000 грн.

Посилаючись на ці обставини, та на ст. ст. 525, 526, 530, 1058, 1059, 1060, 1061, 1167 ЦК України, позивач ОСОБА_3 просив суд позов визнати протиправними дії Банку щодо не нарахування відсотків за депозитним вкладом з березня 2014 року по час фактичного виконання зобов'язань за договором, блокування його депозитного рахунку за договором №SAMDN7162 від 28 травня 2013 року, відмови Банку у виплаті йому депозитного вкладу в іноземній валюті та відсотків за депозитним договором та зобов'язати Банк вчинити дії необхідні для нарахування відсотків за депозитним договором з березня 2014 року по час фактичного виконання зобов'язань за договором, розблокування його депозитного рахунку за договором, виплати йому депозитного вкладу та відсотків та стягнути з Банку на його користь моральну шкоду в розмірі 50000 грн. (а.с. 1-2).

Представник відповідача, ПАТ КБ «ПриватБанк» - Рура Н.В., проти позову заперечувала й в своїх поясненнях зазначала, що договір банківського вкладу з позивачем укладався на території Автономної Республіки Крим, яка є тимчасово окупованою територією, тому відокремлений підрозділ ПАТ КБ «ПриватБанк» на території АРК припинив свою діяльність, окупаційна влада фактично здійснила конфіскацію майнового комплексу ПАТ КБ «ПриватБанк», що використовувався у банківської діяльності відокремленого структурного підрозділу - Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», були арештовані права та зобов'язання Банку, в тому числі права вимоги і борги за всіма зобов'язаннями. Майно ПАТ КБ «ПриватБанк» на території АРК окупаційною владою віднесено до майна, що підлягає націоналізації і обліковується як власність Республіки Крим. За законом РФ №39-ФЗ від 04 квітня 2014 року зобов'язання здійснювати компенсаційні виплати клієнтам банківських установ на Території Республіки Крим взяла на себе автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників». Згідно офіційних повідомлень вказана організація замінила ПАТ КБ «ПриватБанк» за всіма зобов'язаннями, в тому числі депозитними, орендними, кредитними тощо, а ухвалою Центрального районного суду м. Сімферополь від 21 квітня 2014 року автономній некомерційній організації «Фонд захисту вкладників» в довірче управління переданий майновий комплекс Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк». Тому зобов'язання за договорами ПАТ КБ «ПриватБанк», укладеними працівниками Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» виконує автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників» за рахунок майна Банку, яке знаходиться на території АРК та м. Сімферополя (а.с. 48-51, 71).

Рішенням суду першої інстанції позов ОСОБА_3 задоволено частково. Суд визнав протиправними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо не нарахування ОСОБА_3 відсотків за депозитним договором №SAMDN7162 від 28 травня 2013 року з березня 2014 року по 23 вересня 2015 року, блокування депозитного рахунку ОСОБА_3 за договором №SAMDN7162 від 28 травня 2013 року, відмови у виплаті депозитного вкладу в іноземній валюті (долари США) та відсотків за депозитним договором №SAMDN7162 від 28 травня 2013 року, зобов'язав ПАТ КБ «ПриватБанк» вчинити дії необхідні для нарахування відсотків за депозитним договором №SAMDN7162 від 28 травня 2013 року з березня 2014 року по час фактичного виконання зобов'язань за договором, розблокування депозитного рахунку ОСОБА_3 за договором №SAMDN7162 від 28 травня 2013 року, виплатити ОСОБА_3 депозитного вкладу в іноземній валюті (долари США) та відсотків за депозитним договором №SAMDN7162 від 28 травня 2013 року. В решті позову відмовлено. Суд стягнув з ПАТ КБ «ПриватБанк» у дохід держави судовий збір в сумі 243,60 грн. (а.с. 75-79).

В апеляційній скарзі відповідач, Банк, просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального і матеріального права (а.с. 82-90).

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги відповідача, Банку, пояснення на апеляцію позивача ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4, та представника відповідача, ПАТ КБ «ПриватБанк», - Рура Н.В., перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Всі умови договору з моменту його укладення стають однаково обов'язковими для виконання сторонами.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 1058 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу).

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Згідно із частинами 1 та 2 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Частиною 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 травня 2013 року між позивачем ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі голови правління ОСОБА_7 (м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги,50) було укладено депозитний договір №SAMDN7162 (Вклад «Стандарт на 12 мес.»), за яким позивач передав Банку в депозит вклад в іноземній валюті в розмірі 2009,92 дол. США на строк 366 днів до 28 травня 2014 року включно, а Банк зобов'язався нараховувати відсотки на суму депозитного вкладу в розмірі 9,75% річних щомісяця, що підтверджується копією вказаного договору (а.с. 3).

На виконання умов депозитного договору він 28 травня 2013 року вніс на депозитний рахунок Банку м. Дніпропетровськ грошові кошти в розмірі 2009,92 дол. США та в подальшому неодноразово поповнював свій депозитний рахунок (а.с. 3).

Після закінчення строку дії депозитного договору, 28 травня 2014 року позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогами про повернення вкладу та нарахованих на нього відсотків, але Банк безпідставно відмовлявся від виконання своїх зобов'язань за договором, що підтверджується наявними у справі зверненнями позивача до Банку (а.с. 4, 5, 6, 7-8).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не виконує свої зобов'язання за договором депозитного вкладу безпідставно, тому його дії є протиправними і Банк зобов'язаний вчинити певні дії, а саме, необхідні для нарахування відсотків за депозитним договором з березня 2014 року по час фактичного виконання зобов'язань за договором, розблокування депозитного рахунку позивача за договором, виплатити позивачу депозитний вклад та відсотки.

Посилання відповідача, Банка, в апеляційній скарзі на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, оскільки судом першої інстанції не враховано, що зобов'язання за договорами ПАТ КБ «ПриватБанк», укладеними працівниками Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» виконує автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників» за рахунок майна Банку, яке знаходиться на території АРК та м. Сімферополя, не приймається до уваги за таких підстав.

Відповідно до п. 1.3. депозитного договору внесення грошових коштів на депозитний рахунок та повернення депозиту підтверджується касовим документом, в якому зазначається найменування Банку, який здійснив касову операцію, дата здійснення касової операції, номер депозитного рахунку Вкладника та грошова сума, зарахована на рахунок або списана з рахунку, або випискою Банку з депозитного рахунку, в якій зазначається найменування Банку, номер депозитного рахунку, грошові суми, зараховані на депозитний рахунок та списані з рахунку, а також залишок коштів на депозитному рахунку.

Згідно п. 1.4 депозитного договору режим депозитного рахунку регулюється нормативними документами НБУ та іншим чинним законодавством України, з якими вкладник ознайомлений до укладення договору.

Пункт 2.1 вказаного договору передбачає внесення готівкою в касу Банку або шляхом безготівкового перерахування на депозитних рахунок грошові кошти в сумі, зазначеній у п.1.1 договору, в день укладення договору.

Відповідно глави 2 Постанови Національного банку від 03.12.2003р. № 516 "Про затвердження Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами", грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті.

Додержання письмової форми договору є обов'язковою умовою взаємовідносин між банком і вкладником.

Договори банківського рахунку та банківського вкладу (депозиту) визначають права, зобов'язання суб'єктів вкладних (депозитних) операцій (власників грошових коштів або банківських металів і банку) та інші умови, визначені Цивільним кодексом України, і мають бути підписані сторонами договору (уповноваженими ними особами). Договір, укладений з фізичною особою, скріплюється печаткою банку, а договір, укладений з юридичною особою, скріплюється печатками сторін.

Один примірник договору зберігається в банку, а другий банк зобов'язаний надати клієнту під підпис.

Статтею 179 ЦПК України встановлено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Статтями 58, 59 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу позивач повинен був довести в судовому засіданні належними та допустимими доказами ті обставини, на які він посилався як на підставу позову, а відповідач - як на заперечення проти позову.

В матеріалах міститься копія депозитного договору №SAMDN7162 (Вклад «Стандарт на 12 мес.») від 28 травня 2013 року, укладеного між позивачем ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі голови правління ОСОБА_7 (м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги,50), за яким позивач передав Банку в депозит вклад в іноземній валюті в розмірі 2009,92 дол. США на строк 366 днів до 28 травня 2014 року включно, а Банк зобов'язався нараховувати відсотки на суму депозитного вкладу в розмірі 9,75% річних щомісяця, що підтверджується копією вказаного договору (а.с. 3).

Дійсність цього договору Банком визнавалася і в суді першої інстанції, і в суді апеляційної інстанції, тому у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України ця обставина не підлягає доказуванню.

Для всебічного та повного з'ясування обставин справи, 14 квітня 2016 року колегія суддів постановила ухвалу про витребування доказів, якою зобов'язала Банк надати виписку по особовому рахунку №0330, який був відкритий на ім'я позивача ОСОБА_3 відповідно до договору №SAMDN7162 (Вклад «Стандарт на 12 місяців») та роз'яснив положення ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо наслідків не вчинення вказаної процесуальної дії.

Однак, Банк безпідставно відмовився надавати суду вказаний доказ, що унеможливлює перевірки обґрунтованості доводів апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає, що посилання Банка на те, що зобов'язання за договорами ПАТ КБ «ПриватБанк», укладеними працівниками Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» виконує автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників» за рахунок майна Банку, яке знаходиться на території АРК та м. Сімферополя, є безпідставними, оскільки позивач уклав договір з ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі голови правління ОСОБА_7 (м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги,50).

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК України).

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що Банком порушені права позивача ОСОБА_3 на повернення вкладу та процентів за користування вкладом, тому у відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦК України право позивача підлягає захисту судом.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції всебічно та повно з'ясував обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, дослідив в судовому засіданні усі докази, які є у справі, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості, дав їм правильну оцінку та з правильно виходив з того, що є законні підстави для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК Украйни під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Інших правових доводів апеляційні скарги не містять.

Таким чином, наведені в апеляційних скаргах доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Отже, законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» відхилити, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.О. Панасенков

Р.Д. Громік

В.Ф. Парапан