Справа № 318/785/16-ц Номер провадження №2/318/346/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" серпня 2016 р. м. Камянка-Дніпровська

Камянсько-Дніпровський районний суд Запорізької області

у складі головуючого судді: Комишньої Н.І.,

при секретарі Борисенко П.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Камянка-Дніпровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи Кам»янсько-Дніпровська міська рада Запорізької області, Міське комунальне підприємство «Карат», Орган опіки та піклування Кам»янсько-Дніпровської районної державної адміністрації про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи Кам»янсько-Дніпровська міська рада Запорізької області, Міське комунальне підприємство «Карат», Орган опіки та піклування Кам»янсько-Дніпровської районної державної адміністрації про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення, вказуючи, що вонаперебуває у шлюбі з ОСОБА_3 з 05 червня 1999 року. Від шлюбу у них народилось двоє дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Сім'я проживала у ІНФОРМАЦІЯ_3 (нині - Зелена) в м. Кам'янка-Дніпровська Запорізької області, де вона та діти зареєстровані. Квартира не є приватизованою, що підтверджується відповіддю з МКП «Карат». Відповідальним квартиронаймачем є її свекор ОСОБА_2. В травні 2009 року її чоловік ОСОБА_3 створив нестерпні умови для проживання, так як між нею та ним постійно виникали конфлікти з різних питань, пов'язаних з побутом та життям сім'ї, участі у вихованні та утриманні дітей тощо. Він їх вигнав із дітьми з квартири. Старшій доньці було на той час 10 років, а молодшому синові - лише один рік. Турбуючись про психологічний стан своїх дітей та їх здоров'я, про свій моральний стан (так як на той час вона повністю була зайнята немовлям, крім того, годувала його груддю) вона вимушена була піти жити до своєї матері. Через деякий час окремого проживання вона захотіла повернутися з дітьми, але її чоловік їх з дітьми до квартири не пустив, він змінив замки на дверях. Вона телефонувала йому, щоб він впустив їх жити у квартиру, він відмовив, тоді вона стала просити, щоб він повернув речі, на що він також відмовив. Спочатку вона пробувала домовитися з ним сама, але результатів це ніяких не дало. 19 березня 2012 року вона звернулася до районного відділу УМВС України Запорізької області з відповідною заявою. 21 березня 2012 року дільничним інспектором міліції ОСОБА_6 було винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи та рекомендовано звернутися до суду. До квартири, в якій вони з дітьми зареєстровані, її чоловік та відповідальний квартиронаймач - його батько їх так і не впустили. Вона тимчасово залишилась проживати в ІНФОРМАЦІЯ_4, яку їй надала її мати, а сама вона зі своїм чоловіком стала винаймати собі житло. Таким чином, її чоловік та його батьки позбавили її та дітей можливості користуватися житлом, де вони зареєстровані на теперішній час склалася така ситуація, що переді мною гостро постало питання місця проживання: моя мати зі своїм чоловіком отримали від власників житла, де вони квартирували, пропозицію про виселення, їм відмовили у подальшій оренді житла. Батьки бажають повернутися жити в належну матері квартиру, де зараз проживаю я з дітьми. Крім того, мій брат за своїми сімейними обставинами також має намір проживати з матір'ю, бо це її квартира, йти йому більше нікуди. Вона разом з дітьми мають право проживати в ІНФОРМАЦІЯ_5, але це право порушується, тому вона вимушена звернутися до суду з відповідним позовом. Просить суд вселити її, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, та неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в квартиру АДРЕСА_1, зобов'язавши відповідачів дати їй ключ від цієї квартири та виділити їй та дітям кімнати для проживання.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов у повному та просили суд його задовольнити у повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві. В судовому засіданні позивачка пояснила, що перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 з 1999 року. Від зазначеного шлюбу вони мають дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Після укладення шлюбу її місце проживання було зареєстровано в ІНФОРМАЦІЯ_3 (Зелена) в м. Кам'янка-Дніпровська Запорізької області. В 2005 році батько чоловіка ОСОБА_2 та його дружина переїхали проживати в ІНФОРМАЦІЯ_7, де до теперішнього часу і проживають. Сімейні відносини між нею та її чоловіком погіршилися, в зв"язку з чим її чоловік запропонував залишити квартиру, де вони проживали. Залишивши ключі від квартири та забрав речі, в квітні травня 2009 року вона переїхала з дітьми в квартиру своєї матері ОСОБА_7. за адресою: м. Кам'янка-Дніпровська по вул. Леніна (Зелена), 33 кв. 18., де проживає по теперішній час. Її чоловік замінив замки на вхідних дверях до квартири та відмовляє їй проживати у спірній квартирі. З цього приводу вона зверталася у 2012 році до міліції, але їй постановою було відмовлено у порушенні кримінальної. Вважає, що в спірній квартирі з 2009 р. вона не мешкає з поважних причин. Іншого житла вона не має. Після того, як вона переїхала з квартири, в ній ніхто не проживає.

В судове засідання відповідачі не з"явилися, причини неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутністю до суду не надходило, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що в матеріалах справи мається поштове повідомлення про отримання судової повістки.

В судове засідання представник третьої особи Кам»янсько-Дніпровської міської ради Запорізької області, не з"явився, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що в матеріалах справи мається розписка про отримання судової повістки, в своїй заяві поданої до суду просять справу слухати за відсутністю їх представника.

В судове засідання представник третьої особи Міського комунального підприємства «Карат» не з"явився, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що в матеріалах справи мається розписка про отримання судової повістки.

В судовому засіданні представник Органу опіки та піклування Кам»янсько-Дніпровської районної державної адміністрації підтримала позовні вимоги, просить суд задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд вислухавши пояснення позивача його представника, представника третьої особи допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до вимог ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Зі змісту ст.12 ЦК України вбачається, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права.

Відповідно до ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що суд здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ст.59 ч.2 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участьу справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 з 05 червня 1999 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-ЖС № 062689 від 05.06.1999 року ( а.с. 5).

Від шлюбу народилось двоє дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Споріднення я підтверджую свідоцтвами про народження, копії яких додаю до позову (а.с.57,58).

Позивачка ОСОБА_1 зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_8 з 09 липня 1999 року, що підтверджується відміткою про реєстрацію місця проживання в паспорті серія СВ № 027767 (а.с.4).

Рішенням сьомої сесії сьомого скликання Кам"янсько-Дніпровської міської ради № 2 від 16.02.2016р. вулиця Леніна була перейменована на вулицю Зелена (а.с.10).

В силу ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.

Згідно з п. 15 Постанови Пленум Верховного Суду України від

1 листопада 1996 р. N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Відповідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно від 14.03.2016р. відсутні відомості про власника квартири АДРЕСА_1 (а.с.9).

Позивачкою не надано суду доказів того, що відповідальним квартиронаймачем є ОСОБА_2.

На теперішній час в спірній квартирі, крім позивача ОСОБА_1 також зареєстровані: чоловік позивача ОСОБА_8 та відповідач ОСОБА_2 (а.с.9,14,15).

Доказів, які б підтверджували факт реєстрації місця проживання дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачкою не надано.

Частиною 1 ст. 58 ЖК України встановлено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення виконавчий комітет відповідної Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане жиле приміщення.

Відповідно ч.1 ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Відповідно ч.2 ст. 61 ЖК України договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Позивачем не надано суду жодного доказу в підтвердження того, що ОСОБА_2 є відповідальним квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1 та ним укладений договір найму жилого приміщення.

Відповідно ч.1 ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Відповідно ч.2 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо

вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно ч.1 ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Згідно з п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема:

- чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача,

- чи приписані вони в даному жилому приміщенні,

- чи було це приміщення постійним місцем їх проживання,

- чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання,

- чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Позивачем не надано суду жодного належного доказу в підтвердження дотримання встановленого порядку під час її вселення вквартиру № 34 в будинку № 31 по вул. Зелена в м. Кам'янка-Дніпровська Запорізької області.

В судовому засіданні встановлене, що позивачка залишивши ключі від квартири та забрав речі, в квітні травні 2009 року переїхала з дітьми в квартиру своєї матері ОСОБА_7 за адресою: м. Кам'янка-Дніпровська по вул. Леніна (Зелена), 33 кв. 18., де проживає по теперішній час , про вказані обставини підтвердив в судовому засіданні свідок ОСОБА_7.

Разом з тим, будь-яких доказів того, що ОСОБА_3 вигнав її з квартири суду не надано. Також суду не надано доказів того, що ОСОБА_3, ОСОБА_2 чинили перешкоди в користуванні жилим приміщенням, квартирою № 34 в будинку № 31 по вул. Зелена в м. Кам'янка-Дніпровська.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачка ОСОБА_1 в 2009 році самостійно обрала інше постійне місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_9 (Зелена), 33 кв. 18., де проживає по теперішній час, тим самим втратила право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_2, через відсутність її у спірній квартирі понад встановлені строки.

На підставі викладеного керуючись ст. ст.. 3, 4, 10, 11, 15, 59, 60, 209, 212-215, 224 ЦПК України, ст. ст.. 12, 16 ЦК України ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 р. N 9, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи Кам»янсько-Дніпровська міська рада Запорізької області, Міське комунальне підприємство «Карат», Орган опіки та піклування Кам»янсько-Дніпровської районної державної адміністрації про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення- відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, за письмовою заявою відповідача, заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Кам'янсько-Дніпровський районний суд Запорізької області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя:ОСОБА_9