Справа № 465/711/15 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин М.О.
Провадження № 22-ц/783/3094/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Гірник Т.А.

суддів Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар Симець В.І.

з участю представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернувся в суд з указаним позовом та з посиланням на ст.ст.546, 570, 635 ЦК України просив стягнути з ОСОБА_4 500 дол. США; судові витрати покласти на відповідача.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись за із рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку Посилаючись на незаконність та необґрунтованість, ухвалення з порушенням норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задоволити повністю.

Скаргу мотивує тим, що 27 грудня 2014 року між ним /потенційний покупець/ та ОСОБА_4 /потенційний продавець/ було укладено договір про наміри, відповідно до п. 1 якого, потенційний покупець передав потенційному покупцю завдаток сумі: 500 дол. США в рахунок належних за договором платежів та забезпечення укладення, виконання договору купівлі-продажу належної потенційному продавцю квартири, яка знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Головатого, 7/67.

У п.5 Договору сторони дійшли згоди про укладення договору купівлі-продажу обєкта нерухомості до 10 січня 2016 року на умовах встановлених цим договором.

Оскільки в зазначений строк, договір укладено не було, він звернувся до відповідача з вимогою повернення сплачених згідно п.1 Договору коштів, однак отримав відмову, оскільки відповідач вказав, що сплачена сума коштів є завдатком, а тому не підлягає поверненню.

Ухвалюючи рішення суд не звернув уваги на висновок ВСУ від 13 лютого 2013 року, згідно, згідно якого оскільки договір купівлі-продажу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладений не був, а сторони лише домовились укласти договір у майбутньому, передана позивачем відповідачу грошова сума в розмірі 500 дол. США є авансом, який підлягає поверненню позивачу.

В оскаржуваному рішенні суд не навів мотивів відступлення від правової позиції, викладеної у висновках ВСУ, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

При розгляді справи представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги підтримав. Просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову та стягнути 500 доларів США з врахуванням курсу долара по відношенню до національної валюти на день винесення рішення апеляційним судом

Відповідач втретє не з»явилась в судове засідання. Про судові засідання по справі повідомлялась за наявними у справі адресами. Про зміну місця проживання не повідомляла. За таких обставин, колегія суддів має підстави вважати, що відповідач у справі неодноразово повідомлялась про судові засідання у відповідності до вимог ч.5 ст. 74 ЦПК України, тому вважається належно повідомленою. Судовий розгляд можна продовжувати, що узгоджується з положеннями ч.2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповіднсті до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законим є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обргунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На думку колегії суддів, рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що на момент укладення Договору про наміри, волевиявлення учасників договору було вільним, відповідало внутрішній воло позивача, договір був спрямований на реальне настання правових наслідків та позивач погоджувався з його умовами, розумів їх зміст. Враховуючи те, що позивачем не було надано жодних доказів, які б підтверджували факт звернення до відповідача з метою укладення Договору купівлі-продажу належного відповідачу обєкта нерухомості, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Проте з таким висновком колегія суддів не погоджується виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що 27 грудня 2014 року між ОСОБА_3 /потенційний покупець/ та ОСОБА_4 /потенційний продавець/ укладено Договір про наміри, відповідно до п. 1 якого, потенційний покупець передав потенційному покупцю завдаток сумі: 500 дол. США в рахунок належних за договором платежів та забезпечення укладення, виконання договору купівлі-продажу належної потенційному продавцю квартири, яка знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Головатого, 7/67.

У п.5 Договору сторони дійшли згоди про укладення договору купівлі-продажу обєкта нерухомості до 10 січня 2016 року на умовах встановлених цим договором.

Таким чином обставина укладення вищевказаного договору, а також передача позивачем та прийняття відповідачем від позивача грошових коштів в сумі 500 доларів США визнається та не заперечується сторонами, тому в силу 61 ЦПК України, дана обставина доказуванню не підлягає.

Як встановлено матеріалами справи та підтверджено в судовому засіданні сторонами, основного договору купівлі-продажу нерухомого майна між сторонами укладено не було. Відповідач грошові кошти на вимогу не повернув. Зазначені обставини відповідачем не спростовані.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобовязуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобовязання встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.

У ст. 570 ЦК України визначено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів є завдатком, вона вважається авансом.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобовязання може мати місце лише в разі наявності зобовязання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу квартири.

Ураховуючи, що сторони на порушення вимог абзацу 4-го ч.1 ст. 635 ЦК України не дотримали нотаріальної форми посвідчення договору про наміри, як попереднього з урахуванням його змісту, тоді як за правилом ч.3 ст. 640 ЦК України недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору, робить такий договір неукладеним, а неукладений договір не створює прав та обовязків для сторін.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем від позивача отримано кошти в сумі 500 доларів США без достатньої правової підстави, тому такі підлягають поверненню.

Тому висновки суду першої інстанції про те, що сплачена позивачем відповідачу сума 500 доларів є завдатком, яка залишається у потенційного продавця, оскільки з моменту укладення Договору про наміри 27.12.2014 року і до 10.01.2015 позивач жодним чином не підтвердив свій намір укласти основний догові є необґрунтованими.

Таким чином суд першої інстанції невірно визначив правову природу переданих коштів, і безпідставно відмовив у їх стягненні.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до неправильного висновку про безпідставність позовних вимог, що свідчить про невідповідність висновків суду обставинам справи та згідно з положеннями ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Враховуючи встановлений на час ухвалення рішення судом апеляційної курс долара США по відношенню до національної валюти, що становить 25, 44 гривен за один долар США та положення ст.524 ЦК України, у рішенні необхідно зазначити про стягнення суми позову та гривневий еквівалент такої суми, про що позивач звертався згідно змісту заяви від 19.02.2016 року /а.с.50/, що становитиме на час ухвалення рішення апеляційним судом 12 720 гр. / 500х25.44/.

Керуючись ст. 303,304, п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 314, ст.316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 березня 2016 року скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів задоволити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 500 дол. США, що згідно курсу НБУ станом на 29.08.2016 року становить 12 720 гривен/дванадцять тисяч сімсот двадцять гривен/.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 243 грн. 60 коп. сплаченого судового збору за подання позовної заяви та 607 грн. сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскарженим у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді