Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Ніжинського державного університету імені Миколи Гоголя про визнання незаконним наказу про звільнення, визнання недійсним трудового договору в частині визначення строку дії та поновлення на роботі, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 25 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 29 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свою вимоги тим, що в трудових відносинах з відповідачем вона перебуває з 2003 року, була прийнята на роботу за безстроковим трудовим договором. Наказом від 01 вересня 2011 року відповідач перевів її з посади старшого лаборанта кафедри російської мови та перекладу на посаду асистента кафедри світової літератури та історії культури по 31 серпня 2012 року на умовах строкового трудового договору, який в подальшому було продовжено. 04 липня 2012 року у позивача народилась дитина. 03 липня 2015 року відповідач видав наказ, яким попередив її про недопущення до роботи з 05 липня 2015 року у зв'язку з закінченням строкового трудового договору. 25 січня 2016 року на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України її звільнено з займаної посади у зв'язку з закінченням строку трудового договору. Посада, з якої незаконно звільнено позивача, продовжує існувати і на даний час. Разом з тим, університет порушив вимоги ч. 2 ст. 23 КЗпП України щодо укладення строкового трудового договору.

Враховуючи викладене, ОСОБА_3 просила: визнати незаконним наказ Ніжинського державного університету імені Миколи Гоголя від 25 січня 2016 року про звільнення її з роботи; визнати недійсним трудовий договір, укладений 01 вересня 2011 року між нею та відповідачем, в частині визнання строку його дії; поновити її на посаді асистента кафедри російської та зарубіжної літератури та історії культури.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 25 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 29 квітня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України) від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши матеріали справи, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний, суд виходив із того, що протягом трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору позивач отримувала середню заробітну плату, відмовилась працевлаштуватись за фахом без поважних причин, а тому правомірно була звільнена з роботи на підставі ч. 2 ст. 36 КЗпП України. Відповідачем у повній мірі дотримано трудові права позивача, таким чином останню правомірно звільнено із займаної посади у зв'язку із закінченням строкового трудового договору.

Такі висновки колегія суддів вважає правильними і такими, що узгоджуються з матеріалами справи та вимогами закону.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 перебувала в трудових відносинах з Ніжинським державним університетом імені Миколи Гоголя з 01 серпня 2003 року роботу за безстроковим трудовим договором, за цей час змінила декілька посад, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а. с. 10-13).

В подальшому ОСОБА_3 31 серпня 2011 року написала заяву про переведення її на 0,5 посади асистента кафедри світової літератури та історії культури з 01 вересня 2011 року по 31 серпня 2012 року на умовах строкового трудового договору (а. с. 32) та наказом ректора Ніжинського державного університету імені Миколи Гоголя від 01 вересня 2011 року була переведена згідно заяви на 0,5 посади асистента кафедри світової літератури та історії культури (а. с. 9).

Термін дії строкового трудового договору закінчився 31 серпня 2012 року, тобто в період відпустки ОСОБА_3 по вагітності та пологах.

04 липня 2012 року ОСОБА_3 народила дитину.

Наказом від 03 вересня 2012 року позивачу продовжено термін роботи на посаді асистента цієї кафедри до закінчення відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на умовах строкового трудового договору (а. с. 7, 50), тобто з 03 вересня 2012 року по 04 липня 2015 року.

Під час перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на підставі заяви ОСОБА_3, наказом університету від 01 вересня 2014 року позивачу було дозволено працювати на 0,5 посади асистента кафедри російської і зарубіжної літератури та історії культури з 01 вересня 2014 року по 04 липня 2015 року, тобто до досягнення її донькою трирічного віку, на умовах строкового трудового договору.

03 липня 2015 року відповідач видав наказ, яким позивача попереджено про недопущення до роботи в якості асистента кафедри російської і зарубіжної літератури з 05 липня 2015 року у зв'язку із закінченням строкового трудового договору.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 25 січня 2016 року, в задоволенні позову ОСОБА_3 до Ніжинського державного університету імені Миколи Гоголя про визнання незаконним наказу від 03 липня 2015 року № 106-к «Про попередження недопущення до роботи» та визнання трудового договору між нею та державним університетом імені Миколи Гоголя відповідно до наказу від 01 вересня 2014 року таким, що укладений на невизначений строк, відмовлено.

Наказом від 25 січня 2016 року ОСОБА_3 звільнена з роботи 25 січня 2016 року у зв'язку із закінченням строку трудового договору на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України (а. с. 5).

Після винесення наказу про попередження недопущення до роботи 03 липня 2015 року у зв'язку з закінченням строкового трудового договору позивачу пропонувались посади в університеті: 0,5 посади старшого лаборанта кафедри права та методики викладання історико-правознавчих дисциплін від якої вона відмовилась, що вбачається з акта від 12 серпня 2015 року, а також 0,25 посади асистента кафедри російської і зарубіжної літератури та історії культури і 0,7 посади старшого лаборанта кафедри дошкільної освіти, від якої вона також відмовилась, що вбачається з акта від 06 жовтня 2016 року (а. с. 42, 44).

Відповідно до ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Пункт 2 ч. 1 ст. 23 КЗпП України виокремлює трудові договори, що укладаються на строк, визначений за погодженням сторін. Такі договори називають строковими.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - ч. 6 ст. 179 КЗпП України), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Судами встановлено, що на період працевлаштування за позивачем була збережена середня заробітна плата протягом трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Крім того, займана позивачем посада до звільнення - асистент кафедри російської і зарубіжної літератури та історії культури - з 01 вересня 2015 року в Ніжинському державному університеті імені Миколи Гоголя відсутня.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вірно виходив із того, що звільнення позивача відбулося відповідно до вимог трудового законодавства.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3відхилити.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 25 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 29 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К.Гримич

О.В.Умнова

І.М. Фаловська