Справа № 182/4462/16-ц
Провадження № 4-с/0182/22/2016
У Х В А Л А

Іменем України

29.09.2016 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: судді Багрової А.Г., секретаря Снєгульської В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу Публічного акціонерного товариства „БРОКБІЗНЕС БАНК на дії державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції ОСОБА_1, боржник ОСОБА_2, про визнання дій незаконними та скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві, зобовязання вчинити дії -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ „БРОКБІЗНЕС БАНК звернулося до суду із скаргою на дії державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції ОСОБА_1В при здійсненні виконавчого провадження та винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу.

Скаргу обґрунтовує тим, що на виконанні Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції тривалий час перебувало виконавче провадження ВП № 48816374 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2932/11 виданого 28.10.2013 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_2 5326,83 грн. заборгованості на користь ПАТ "БРОКБІЗНЕС БАНК". 04.08.2016 року ПАТ „БРОКБІЗНЕС БАНК отримав постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві з оригіналом виконавчого документа, в якій вказано, що в результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, зясувати місце проживання, перебування боржника-фізичної особи. Жодних документів щодо проведених виконавчих дій не надходило від державного виконавця. Державним виконавцем не вчинено жодних дій передбачених статтею 11 Закону України „Про виконавче провадження. Отже дії державного виконавця є незаконними, безпідставними, необґрунтованими, та такими, що явно порушують права та інтереси АТ „БРОКБІЗНЕС БАНК як стягувача у виконавчому провадженні. ( а.с.1-3)

Представник ПАТ "БРОКБІЗНЕС БАНК" в судове засідання подав заяву про розгляд справи за його відсутності та просить скаргу задовольнити.( а.с.31-33)

Державний виконавець в судове засідання не зявляється вдруге, заперечень проти скарги не подавав, подає вдруге заяву про відкладення розгляду справи у звязку з неможливістю присутності на даний час повноважного представника відділу ( а.с.26,34).

ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, повідомлялася належним чином про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не відомі.

Відповідно до ч.2 статті 386 ЦПКУ передбачено, що якщо заявник, державний виконавець або інша посадова особа державної виконавчої служби не можуть з'явитися до суду з поважних причин, справу може бути розглянуто за участю їх представників.

Оскільки державний виконавець не зявляється в судові засідання з різних причин, зазначених в заявах, а неможливість направити представника відділом державної виконавчої служби для участі в судовому засіданні ніякими доказами не підтверджена, то суд дійшов до висновку про розгляд скарги за відсутності державного виконавця та боржника, які належним чином повідомлені про дату час та місце судового розгляду.

Перевіривши та вивчивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожен має право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання рішень судів здійснюється відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

В судовому засіданні встановлено, що Нікопольським міськрайонним судом 28.10.2013 року видано виконавчий лист N 2-2932 про стягнення з ОСОБА_2 5326,83 грн. заборгованості на користь ПАТ "БРОКБІЗНЕС БАНК.

21.09.2015 року державним виконавцем Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції ОСОБА_1В винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №48816374 ( а.с.20 зворот).

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження згідно супровідного листа від 21.09.2015 року №48970копія постанови направлена боржнику та стягувачу. ( а.с.20 зворот)

Статтею 11 Закону України „Про виконавче провадження передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Стаття 30 Закону України „Про виконавче провадження передбачає, що державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону. Державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника. Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа.

Статтею 47 Закону України „Про виконавче провадження передбачено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: 1) є письмова заява стягувача; 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення; 4) стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа; 5) у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з'ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника); 6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом має передати стягувачу, або майно, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами Національної поліції, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку; 8) коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно; 9) наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Про наявність обставин, зазначених у частині першій цієї статті, державний виконавець складає акт.

Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

В ході здійснення виконавчих дій у виконавчому провадженні державним виконавцем встановлено, що в результаті вжитих державним виконавцем заходів, неможливо встановити особу боржника, зясувати місце проживання, перебування боржника фізичної особи, про що зазначено в постанові про повернення виконавчого документа.

Як вбачається з копії виконавчого провадження в ході виконавчого провадження з 21.09.2015 року по 23.05.2016 року державним виконавцем надіслано виклик ОСОБА_2, зроблено запит щодо місця реєстрації боржника , запитано інформацію з державного реєстру прав власності та наявності заборон, запитано інформацію щодо боржника до Пенсійного Фонду , запитано інформацію щодо боржника до податкової служби України , складено акт державного виконавця про не проживання боржника за місцем реєстрації зі слів мешканців будинку ( а.с.17-25)

При цьому , як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, в акті окрім підпису державного виконавця відсутні підписи представника стягувача ПАТ „БРОКБІЗНЕС БАНК, понятих, які б засвідчили факт відсутності за місцем проживання боржника ( а.с. 24 зворот).

Враховуючи встановлені вище обставини та наведені вимоги Закону України „Про виконавче провадження суд дійшов до висновку, що державним виконавцем не в повному обсязі вчинено виконавчі дії та не вжито належних заходів з яких неможливо встановити особу боржника, зясувати місце проживання, перебування боржника фізичної особи, про що зазначено в постанові про повернення виконавчого документа.

Вказане свідчить про те, що державним виконавцем порушено вимоги Закону України „Про виконавче провадження та не в повному обсязі вчинено виконавчі дії, не вжито належних заходів з яких неможливо встановити особу боржника, зясувати місце проживання, перебування боржника фізичної особи, про що зазначено в постанові про повернення виконавчого документа. .

За таких обставин суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова винесена державним виконавцем всупереч вимогам Закону України "Про виконавче провадження", а тому слід визнати неправомірними дії державного виконавця щодо примусового виконання виконавчого документу № 2-2932, а також слід визнати незаконною та скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 23.05.2016 року.

Стосовно вимог заявника в частині зобов'язання державного виконавця здійснити всі заходи, передбачені законодавством щодо примусового виконавчого листа N 2-2932/11, виданого 28.10.2013 року Нікопольським міськрайонним судом, а також зобовязання направляти стягувачу копії всіх документів по вчинених виконавчих діях то такі не можна визнати обґрунтованими та законними з огляду на наступне.

Виходячи з вимог ч. ч. 1, 3 та 4ст. 51 Закону України "Про виконавче провадження" у разі якщо постанова державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів із дня надходження рішення суду, виконавчого документа. Про відновлення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, копії якої не пізніше наступного дня надсилаються до суду, який визнав незаконною постанову державного виконавця, сторонам, а також органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), якому повернуто виконавчий документ, зобов'язаний у тримісячний строк із дня надходження відповідної постанови пред'явити його до виконання.

Зазначена правова норма вказує на те, що після визнання судом постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу незаконною, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів із дня надходження рішення суду чи виконавчого документа. Тоді як, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Так державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і Законом України "Про виконавче провадження"(ч. ч. 1, 2 ст. 11, ст. 31).

За цих обставин, задоволення вимоги заявника про зобов'язання державного виконавця здійснити всі заходи, передбачені законодавством щодо примусового виконання виконавчого листа, про зобовязання направляти копії всіх документів щодо вчинених виконавчих дій є безпідставним, так як такий обов'язок передбачений безпосередньо законом, у зв'язку з чим в задоволенні цих вимог слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 210, 386, 387 ЦПК України, ст. ст.6, 11, 30, 31, 47 Закону України "Про виконавче провадження", суд ,-

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції ОСОБА_1 щодо примусового виконання виконавчого документу № 2-2932 при здійсненні виконавчого провадження ВП № 48816374.

Визнати незаконною та скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 23.05.2016 року., винесену у виконавчому провадженні ВП N 48816374 з примусового виконання виконавчого листа N 2-2932, виданого 28.10.2013 року Нікопольським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості на користь ПАТ "БРОКБІЗНЕС БАНК".

В задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_3