УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Крижанівської Г.В.,

суддів Українець Л.Д., Оніщука М.І.,

при секретарі Заліській Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 квітня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2016 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заявлені вимоги обґрунтував тим, що 03.09.2012 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено договір, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 6 100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 30 % річних з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позивач вказував, що свої зобов'язання щодо повернення коштів ОСОБА_1 належним чином не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 30.11.2015 з урахуванням процентів, пені, комісії за користування кредитом та штрафів, складала 18 549, 68 грн.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22.04.2016 у задоволенні позову відмовлено.

Справа № 755/1913/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/10854/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Катющенко В.П. Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В. .
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням ПАТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Особа, яка звернулася із апеляційною скаргою, зазначила, що відповідач своїм підписом у заяві погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг, приєдналася до запропонованих банком умов надання банківських послуг, що у свою чергу свідчить про укладення між банком та відповідачем кредитного договору.

Наголошувала, що відповідач не заперечувала факт підписання заяви та активно користувалася кредитною карткою, а відтак визнавала наявність договірних правовідносин між сторонами. Крім того, відповідач жодним чином не спростувала розрахунок заборгованості, наданий позивачем.

В апеляційній скарзі також зазначено, що судом не витребовувались будь-які докази та не роз'яснювалося право подання додаткових доказів у справі, заявлення клопотань.

Враховуючи наведене, ПАТ КБ «Приватбанк» просило заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судове засідання особи, які беруть участь у справі, не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Колегія суддів, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 03.09.2012 ОСОБА_1 склала та підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 5).

Зі змісту заяви також вбачається, що відповідач виявила бажання оформити платіжну картку «Кредитка «Універсальна» з кредитним лімітом 3000 грн.

Підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_1 погодилася з тим, що дана заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між позивачем та відповідачем договір.

Матеріали справи також містять довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», витяг з Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк», з останніх, зокрема, вбачається за яких умов та за якими правилами банк відкриває позичальнику банківську картку чи надає інші банківські послуги (а.с.6-31).

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів фактичного отримання відповідної картки клієнтом, зарахування коштів на вказану картку, відкриття рахунку на ім'я ОСОБА_1, а також виписки по рахунку, з якої можливо було б простежити рух коштів на рахунку та перевірити наявність або ж відсутність заборгованості.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК HYPERLINK "http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1822/ed_2012_02_21/T041618.html?pravo=1"України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відтак, доводи апеляційної скарги про те, що з розрахунку заборгованості вбачається активне користування відповідачем кредитною карткою, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки даний документі є по суті калькуляцією, якою позивач обґрунтовує саме розмір своїх вимог. Однак, розрахунок заборгованості не є тим документом, який підтверджує наявність або відсутність коштів на рахунку особи та факт проведення певних фінансових операцій.

Посилання ПАТ КБ «Приватбанк» на те, що судом першої інстанції не витребовувались будь-які докази та не роз'яснювалося право подання додаткових доказів у справі, заявлення клопотань, не приймаються до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України обов'язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

В матеріалах справи міститься клопотання представника ПАТ КБ «Приватбанк» про розгляд справи за відсутності позивача, в якому зазначено, що клопотання та заяви відсутні, необхідні докази наявні в матеріалах справи (а.с. 39). В подальшому представники ПАТ КБ «Приватбанк» в судові засідання не з'являлися (а.с. 47, 50).

Заявляючи у відповідності до вимог ч. 2 ст. 158 ЦПК України клопотання про розгляд справи за її відсутності особа усвідомлює, погоджується та несе ризики неможливості вчасно відреагувати на обставини, які будуть з'ясовані в ході проведення судового засідання, надати відповідні пояснення та додаткові докази або ж заявити клопотання.

Враховуючи викладене, висновки суду першої інстанції про недоведеність обставин, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, у тому числі щодо фактичного передання коштів відповідачу та розмір наданих коштів, є обґрунтованими.

Посилання позивача на відсутність будь-яких заперечень з боку ОСОБА_1 щодо заявлених позовних вимог не приймаються до уваги, оскільки дана обставина не є підставою для звільнення від доказування у відповідності до вимог ст. 61 ЦПК України.

Суд також надає оцінку тій обставині, що наданий позивачем витяг з Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк» не містить підпису відповідача. Крім того, позивачем не надано жодних належних і допустимих доказів на підтвердження того, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг розуміла ОСОБА_1, підписуючи Анкету-заяву від 03.09.2012.

За змістом правової позиції, яка міститься в Постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року в справі № 6-16цс15, Умови надання споживчого кредиту фізичним особам не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника.

Суд першої інстанції також дійшов правильного висновку про те, що вказана правова позиція безпосередньо пов'язується зі спором щодо права сторін збільшити строк позовної давності, однак визначає й загальні умови та порядок укладання договору, а відтак, підлягає застосуванню при розгляді даної справи.

Враховуючи викладене, при встановленні обставин справи та ухваленні рішення судом першої інстанції не було допущено порушень норм процесуального права та правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, не впливають на правильність прийнятого судом рішення і, з огляду на вимоги ст. 308 ЦПК України, не можуть бути підставою для його скасування, а тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: