Справа № 455/758/16 Головуючий у 1 інстанції: Лойзик М.В.
Провадження № 22-ц/783/5121/16 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Крайник Н.П. і Савуляк Р.В.

при секретарі Куцик І.Б.

з участю позивача ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 01 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: Старосамбірська міська рада про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 01 липня 2016 року в задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову відмовлено.

Вищезгадану ухвалу в апеляційному порядку оскаржив позивач - ОСОБА_3. Вважає оскаржувану ухвалу незаконною та такою, що постановлена з порушенням норм чинного законодавства України. Також вважає, що такий вид забезпечення позову як накладання заборони щодо відчуження майна є абсолютно співрозмірним та адекватним позовним вимогам та забезпечить виконання рішення суду. В апеляційній скарзі апелянт просить ухвалу судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 01.07.2016 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою вжити заходів по забезпеченню позову шляхом накладення арешту на житловий будинок АДРЕСА_1 що належить на праві приватної власності ОСОБА_6 з правом довічного проживання та користування ОСОБА_5.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 задоволенню не підлягає із наступних підстав.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як роз'яснено у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову ОСОБА_3 шляхом накладення арешту на житловий будинок АДРЕСА_1 що належить на праві приватної власності ОСОБА_6 з правом довічного проживання та користування ОСОБА_5, суд прийшов до такого висновку з врахуванням п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову".

Окрім цього, суд звернув увагу, що згідно договору дарування житлового будинку АДРЕСА_1 від 18.12.2006 року, що належав ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, такий подарований ОСОБА_6, при цьому дарувальник, тобто ОСОБА_5, один із відповідачів у справі, залишив за собою право довічного проживання та користування відчужуваним будинком, що унеможливлює реалізацію майна, тобто продаж будинку.

Колегія суддів з таким висновком погоджується з наступних підстав.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Вказана Правова позиція наведена і в Постанові № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову".

Крім того, в п. 4 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Судом встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1, станом на 10 травня 2016 року зареєстровані наступні особи:

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно договору дарування житлового будинку АДРЕСА_1 від 18.12.2006 року, що належав ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, такий подарований ОСОБА_6.

Згідно акту від 08 червня 2016 року в складі комісії депутата Старосамбірської міської ради ОСОБА_8 та сусідів ОСОБА_9 ОСОБА_10, ОСОБА_11, останні прийшли до висновку, що ОСОБА_3 фактично проживала 28 років в житловому будинку АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_12. Також комісія в згаданому акті зазначила, що ОСОБА_13 здійснювала догляд за ОСОБА_12 та його матір"ю - ОСОБА_14 та вели спільне господарство.

Інші докази не підтвердження обставин викладених в акті, в матеріалах справи відсутні.

Також з слів позивача в суді апеляційної інстанції встановлено, що вона проживала в спірному будинку з рідним братом ОСОБА_5 - ОСОБА_12 без реєстрації до дня його смерті. Після смерті ОСОБА_12 в спірному будинку ОСОБА_3 не проживає.

Окрім цього, з слів позивача також встановлено, що вона зареєстрована за місцем проживання своєї дочки.

Беручи до уваги ту обставини, що ОСОБА_3 не є власником спірного будинковолодіння, не є членом сім"ї власника, а також ніколи там не була зареєстрована, колегія суддів вважає, що суд підставно підмовив останній в задоволенні її заяви про забезпечення позову, оскільки такий вид забезпечення позову позбавить права власника житлового будинку АДРЕСА_1 - ОСОБА_6 володіти користуватися та повноцінно розпоряджатися таким будинком з належними до нього будівлями та спорудами.

Враховуючи встановлені обставини, беручи до уваги п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 та скасування ухвали Старосамбірського районного суду Львівської області від 01 липня 2016 року з постановленням нової ухвали про вжиття заходів забезпеченню позову, шляхом накладення арешту на житловий будинок АДРЕСА_1 що належить на праві приватної власності ОСОБА_6 з правом довічного проживання та користування ОСОБА_5.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення чи неправильне застосування судом першої інстанції вимог закону при постановленні оскаржуваної ухвали та не можуть бути прийняті до уваги, так як не спростовують правильності висновків суду.

Згідно з п. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.2 ст.307, п.1 ч.1 ст.312, ст.313, п.4 ч.1 ст.314, ст. ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 01 липня 2016 року про забезпечення позову залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: Н.П. Крайник

Р.В. Савуляк