У х в а л а

іменем україни

13 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Остапчука Д. О., Амеліна В.І., Савченко В. О.,

провівши попередній розгляд справи за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», Харківського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрборг» про визнання частково недійсним договору факторингу, стягнення коштів, зобов'язання вчинити дії,за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 03 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, у якому зазначала, що 21 жовтня 2005 року між нею та Акціонерним комерційно-інноваційним банком «УкрСибанк» (далі - АКІБ «УкрСибанк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), було укладено кредитний договір № 194-05/ХІЦ-Ф (номер було змінено відповідно до додаткової угоди від 22 січня 2007 року на № 0), відповідно до умов якого вона отримала кредит у сумі 20 100 доларів США, строком до 21 жовтня 2026 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних. Вказувала, що банк в односторонньому порядку з 15 лютого 2008 року неправомірно запровадив нову систему нарахування відсотків за користування кредитом на прострочену суму основного боргу, про що повідомив її листом, без укладення відповідної додаткової угоди. У період погашення простроченої заборгованості у жовтні-грудні 2011 року при списанні коштів, внесених у рахунок погашення заборгованості, було порушено порядок списання штрафних санкцій: відповідно до п 1.3 додаткової угоди № 1 від 22 січня 2007 року, оскільки штрафні санкції були списані не в останню чергу, а разом з простроченими процентами.

Крім того, 12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - ТОВ «Кей-Колект») було укладено договір факторингу № 1 про відступлення права вимоги за кредитним договором № 0 (№ 194-05/ХІЦ-Ф) від 21 жовтня 2005 року, відповідно до пункту 3.1 якого ПАТ «УкрСиббанк» передав у власність фактора права вимоги від боржників та гарантів виконання усіх зобов'язань за первинними договорами та договорами забезпечення.

Позивач вважає, що вказаний договір факторингу є недійсним у частині відступлення права вимоги за вказаним кредитним договором, оскільки вона цього не погоджувала та не надавала своєї згоди на передачу своїх персональних даних банком іншій особі. Також внаслідок укладення договору факторингу позивач не могла отримати необхідну інформацію щодо стану заборгованості з грудня 2013 року. Крім того, банк безпідставно отримав кошти, сплачені позивачкою у зв'язку з тим, що 15 лютого 2008 року ним було незаконно запроваджено нову систему нарахування відсотків за користування кредитом на прострочену суму основного боргу. Також, всупереч положенням договору від 31 жовтня 2005 року № 20-1931, укладеного між позивачем та Харківським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» (далі - ХРУ ДСФУ «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву») про надання часткової компенсації відсоткової ставки кредитів комерційних банків, банк не сплатив належну їй суму часткової компенсації відсоткової ставки.

Посилаючись на зазначені обставини та з урахуванням уточнень, просила визнати частково недійсним договір факторингу № 1 від 12 грудня 2011 року в частині відступлення права вимоги за кредитним договором № (№ 194-05/ХІЦ-Ф) від 21 жовтня 2005 року; зобов'язати ТОВ «Кей-Колект» та ТОВ «Укрборг» знищити інформацію, яка в них зберігається та яка містить її персональні дані; стягнути з ПАТ «УкрСиббанк» на її користь 1 126 доларів США безпідставно отриманих ПАТ «УкрСиббанк» за вказаним кредитним договором; стягнути з ХРУ ДСФУ «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» на її користь суму компенсації відсоткової ставки у розмірі 1 тис. грн; стягнути з ПАТ «УкрСиббанк» на її користь суму збитків (упущеної вигоди), завданих неподанням даних про виконання нею зобов'язань за кредитним договором № 0 (№ 194-05/ХІЦ-Ф) від 21 жовтня 2005 року до ХРУ ДСФУ «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» у розмірі 1 тис. грн; зобов'язати ПАТ «УкрСиббанк» надати до ХРУ ДСФУ «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» реєстри про сплату нею відсотків за вказаним кредитним договором у серпні, жовтні та грудні 2011 року.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 03 вересня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвалені у справі судові рішення просить скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційну скаргу ОСОБА_4 необхідно відхилити з огляду на наступне.

Статтею 335 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Судами встановлено, що 21 жовтня 2005 року між ОСОБА_4 та АКІБ «УкрСибанк» було укладено кредитний договір № 194-05/ХІЦ-Ф, відповідно до умов якого вона отримала кредит у сумі 20 100 доларів США, строком до 21 жовтня 2026 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних.

31 жовтня 2005 року між ОСОБА_4 та ХРУ ДСФУ «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» було укладено договір № 20-1931 про надання часткової компенсації відсоткової ставки кредитів комерційних банків.

10 червня 2005 року між АТ «УкрСибанк» та ХРУ ДСФУ «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» було укладено договір про співпрацю № 12, відповідно до п. 4.1.5 якого банк зобов'язався щомісячно надавати відповідному регіональному відділенню ДСФУ реєстри про розмір сплачених процентів за користування кредитом, а відповідне регіональне відділення - визначати розмір компенсації і здійснювати її оплату від імені держави, відповідно до Порядку часткової компенсації відсоткової ставки кредитів комерційних банків молодим сім'ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) і придбання житла, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 2003 року № 853.

З 15 лютого 2008 року банк запровадив нову систему нарахування відсотків за користування кредитом на прострочену суму основного боргу у зв'язку з порушенням позивачем умов кредитної дисципліни (неналежного виконання умов кредитного договору), яка полягала у нарахуванні банком з дати виникнення простроченої суми основного боргу підвищених процентів у розмірі збільшеної вдвічі від діючої процентної ставки на момент виникнення такої простроченої суми основного боргу. Про це банк повідомив позивача листом, про що остання не заперечувала (а. с. 47, т. 1).

12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу № 1, відповідно до якого банк (клієнт) передав у власність фактору права вимоги, існуючі або майбутні, банку до боржників та гарантів щодо погашення (стягнення, повернення) заборгованості, що виникли на підставі первинних договорів та договорів забезпечення, у тому числі за кредитним договором № 0 (№ 194-05/ХІЦ-Ф) від 21 жовтня 2005 року.

Листом від 15 грудня 2011 року банк повідомив ОСОБА_4 про відступлення права вимоги за вказаним кредитним договором. У цьому ж листі зазначалося, що банківські реквізити для сплати заборгованості у розмірі 14 479,38 доларів США та комісії в сумі 0 гривень за кредитним договором залишаються без змін (а. с. 51, т. 1).

01 листопада 2013 року між ТОВ «Кей-Колект» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрборг» було укладено договір № 6-К, на підставі якого ТОВ «Кей-Колект» (як замовник) доручає, а ТОВ «Укрборг» (як виконавець) приймає на себе зобов'язання за винагороду надавати замовнику послуги, а саме: здійснювати дії, спрямовані на сприяння погашенню наявної заборгованості боржників перед замовником, у зв'язку з чим замовник передає виконавцю інформацію, яка необхідна для надання послуг.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 516, ч. 1 ст. 517 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Згідно зі ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що позивач у суді не довела обставин, на які посилалась на обґрунтування своїх вимог.

Умовами кредитного договору не передбачено умови про необхідність надання згоди боржника на заміну кредитора у розумінні ст. 516 ЦК України, а передача банком фактору персональних даних позивача як боржника за кредитним договором № 0 (№ 194-05/ХІЦ-Ф) від 21 жовтня 2005 року, право вимоги за яким перейшло до останнього на підставі договору факторингу № 1 від 12 грудня 2011 року, відповідає приписам ст. 517 ЦК України.

Отримавши за спірним договором факторингу всі права кредитора, фактор (ТОВ «Кей-Колект») мав право укладати договір з іншими особами (у даному випадку ТОВ «Укрборг») про надання послуг, у тому числі, зі сприяння погашення наявної заборгованості боржників перед фактором, оскільки це не заборонено законом.

Крім того, статтю 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» було доповнено частиною другою, яка забороняє фінансовим установам в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки, на що посилається позивач, лише Законом № 1822-VІ від 21 січня 2010 року, тобто вже після застосування банком з 15 лютого 2008 року підвищеного розміру відсоткової ставки на суму простроченої заборгованість за кредитним договором.

Відмовляючи в задоволенні позову про зобов'язання банка надати до ХРУ ДСФУ «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» реєстри про сплату позивачем відсотків за кредитним договором у серпні, жовтні та грудні 2011 року, суди виходили із того, що оскільки позивач не є стороною відповідного договору про співпрацю між банком та ДСФУ, то остання не має права на пред'явлення такої вимоги.

Такі висновки судів відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на досліджених у суді доказах.

Доводи касаційної скарги про неналежну оцінку судами наданих доказів - безпідставні, оскільки обставини, на які посилається заявник, були предметом дослідження у суді і висновки з цього приводу, зроблені судами, ґрунтуються на встановлених у суді обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи скарги про неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права безпідставні.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 03 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Д. О. Остапчук

В.І. Амелін

В. О. Савченко