У Х В А Л А

5 вересня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Лященко Н.П.,Сімоненко В.М.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 квітня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради, Рівненське міське бюро технічної інвентаризації про визнання недійсним наказу та свідоцтва про право власності на житло, визнання частки у праві власності на майно та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановила:

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 28 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 18 грудня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено.

Визнано ОСОБА_4 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 квітня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення судів попередніх інстанцій залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду касаційної інстанції та направити справу на новий касаційний розгляд, посилаючись на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статті 1, частини першої статті 5, статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Відмовляючи в задоволенні первісного позову та задовольняючи зустрічний, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив із встановлених фактичних обставин, які свідчать про те, що у 1988 році ОСОБА_5 отримав ордер на спірну квартиру у складі сім'ї з однієї особи та у подальшому набув право власності на неї в порядку приватизації до шлюбу; на час приватизації ОСОБА_4 була зареєстрована за іншою адресою; рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 5 вересня 2014 року встановлено лише перебування сторін у фактичних шлюбних стосунках та не встановлено факт постійного проживання ОСОБА_4 у спірній квартирі. Окрім того, встановлено, що ОСОБА_4 не проживає у спірній квартирі більше одного року без поважних причин.

У наданій для порівняння постанові Верховного Суду України від 30 січня 2013 року суд виходив із того, що суди пов'язали право ОСОБА_1 та неповнолітнього ОСОБА_2 на приватизацію з фактом реєстрації вказаних осіб у спірній квартирі, яка здійснюється на підставі Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», а не з їх правом на житло та фактом проживання у квартирі.

Надана для порівняння постанова Верховного Суду України не слугує прикладом невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради, Рівненське міське бюро технічної інвентаризації про визнання недійсним наказу та свідоцтва про право власності на житло, визнання частки у праві власності на майно та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 квітня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

Н.П. Лященко

В.М. Сімоненко