Справа № 529/680/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2016 року Диканський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Щабельської І. В.

при секретарі Іванченко В. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Диканька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватної агрофірми "Подоляка" про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Вказуючи на те, що з ним 14 листопада 2012 року, як з власником земельної ділянки площею 6,2136 га, було укладено ОСОБА_2 її оренди строком на 10 років, але зважаючи на те, що він на момент його підписання знаходився в місцях позбавлення волі, свого підпису на ньому не ставив, також доручень на підписання Договору оренди від його імені нікому не надавав та бажання укладати з відповідачем вказаного договору взагалі не мав, позивач звернувся до суд з позовом про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_3 позов підтримали з підстав викладених у позові та просили суд його задоволити. Окрім цього, представник позивача наголосив на тому. що його брат - третя особа по справі не мав права укладати вказаний договір оренди, оскільки вказане доручення нотаріально не посвідчене.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та вказала, що договір оренди належної позивачеві земельної ділянки був укладений з додержанням чинного на той час законодавства. ОСОБА_2 оренди був підписаний не позивачем, а його братом, третьою особою по справі, який діяв по дорученню.

Третя особа ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що позивач по справі є його рідним братом та на період свого перебування у місцях позбавлення волі уповноважував його розпоряджатись належною останньому земельною ділянкою.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦПК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

В той же час, відповідно до ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 200388, виданого 06 листопада 2008 року Диканською районною державною адміністрацією Полтавської області, є власником земельної ділянки площею 6,2137 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Великорудківської сільської ради Диканського району Полтавської області.

14 листопада 2012 року між позивачем та відповідачем був укладений договір оренди земельної ділянки належної позивачеві по справі строком на 10 років, який був зареєстрований у встановленому законом порядку.

В судовому засіданні позивач стверджує, що він вказаний договір оренди землі не підписував, оскільки перебував в місцях позбавлення волі, окрім цього жоден член його сім'ї договір від його імені підписувати не міг. Вказаний факт підтверджено довідкою про звільнення, виданою Полтавською виправною колонією № 64, у якій вказано, що ОСОБА_1 - позивач по справі відбував покарання у вказаній установі з 22 листопада 2006 року по 08 квітня2015 року.

Однак, як вбачається з доручення виданого 14 січня 2011 року строком на три роки, без права передоручення та посвідченого виконуючим обов'язки начальника Полтавської виправної колонії УДДУ ПВП у Полтавській області № 64, яке зареєстроване в реєстрі за № 93, що позивач уповноважив ОСОБА_5 - третю особу по справі розпоряджатися на власний розсуд його земельним і майновим паєм. Позивач надав вказаним документом право подавати від його імені заяви у відповідні установи, одержувати необхідні довідки і документи, підписувати документи, а також виконувати всі інші дії, пов'язані з цим дорученням.

З реєстру вчинення нотаріальних дій Полтавської виправної колонії № 64 УДДУ ПВП у Полтавській області, вбачається що дійсно за № 93 посвідчено довіреність, якою ОСОБА_1 - позивач по справі - уповноважив ОСОБА_5 на власний розсуд розпоряджати належною йому землею. Окрім цього, як вбачається з даного реєстру, видана довіреність скасованою не була.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про оренду землі" орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи.

Ч. 3 ст. 244 ЦК України зазначає, що довіреністю є письмовий документ, який видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. А відповідно до ч. 3 ст. 245 ЦК України довіреність особи, яка утримується в установі виконання покарань чи слідчому ізоляторі, може бути посвідчена начальником установи виконання покарань чи слідчого ізолятора. Окрім цього дана частина статті цього Кодексу зазначає, що довіреність посвідчена вказаною вище посадовою особою, прирівнюється до нотаріально посвідчених.

В судовому засіданні також встановлено, що зміст даного доручення відповідає вимогам, зазначеним в Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

При розгляді справи третя особа ОСОБА_5 підтвердив факт видачі позивачем доручення на його ім'я, яке видавалось з метою розпорядження земельною ділянкою належної останньому на час перебування його в місцях позбавлення волі. Позивач не повідомляв ОСОБА_5 про його небажання укладати договір оренди землі з відповідачем та своєму дорученні цього не вказував.

Суд не бере до уваги посилання позивача та його представника на правову позицію зазначену у постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року у справі № 6-162ц13, оскільки в ній йдеться про момент укладення договору оренди землі та набуття ним чинності, а про коло осіб, яке уповноважене укладати такий договір.

Дослідивши та оцінивши обставини справи, надані сторонами докази у їх сукупності, а також враховуючи те, що третя особа, будучи уповноваженим на підставі виданого позивачем доручення на власний розсуд розпоряджатись належною останньою земельною ділянкою, досягнувши згоди щодо всіх істотних умов уклав з відповідачем ОСОБА_2 оренди цієї земельної ділянки, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. 203, ч. 3 ст. 244, ч. 2 ст. 245 ЦК України, ч. 1 ст. 4, ст. 13 ЗУ "Про оренду землі", п. 146, 147 Інструкції про порядок вчинення дій нотаріусами України, ст.ст. 10, 11, 60, 88 ч. 1, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватної агрофірми "Подоляка" про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним - відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області шляхом подачі через Диканський районний суд апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: