Справа № 428/1068/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2016 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Бароніна Д.Б.,

за участю секретаря Бондаренко І.С.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Колотової Т.В.,

представника третьої особи Мілевського В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сєвєродонецьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, третя особа Об'єднана профспілкова організація Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області, -

ВСТАНОВИВ:

До Сєвєродонецького міського суду Луганської області після скасування Апеляційним судом Луганської області ухвали суду про закриття провадження у справі надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області, в якому позивач із урахуванням первісних та уточнених позовних вимог просив про наступне:

- скасувати наказ від 22.01.2016 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника служби охорони праці Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника служби охорони праці Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області;

- стягнути з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня поновлення на роботі з урахуванням підвищення з 01 травня 2016 року мінімальної заробітної плати;

- стягнути з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області на користь ОСОБА_1 розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні;

- включити ОСОБА_1 до списків Головного управління ДСНС у Луганській області про безпосереднє залучення та безпосередню участь в Антитерористичній операції;

- стягнути з відповідача суму в розмірі 2100 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою суду від 19 травня 2016 року було відмовлено у прийнятті до розгляду уточненої позовної вимоги про включення ОСОБА_1 до списків Головного управління ДСНС у Луганській області про безпосереднє залучення та безпосередню участь в Антитерористичній операції, а також було закрито провадження у справі в частині позовної вимоги про стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказав, що його 22.01.2016 року було звільнено з посади згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. При цьому, йому не було надано копію наказу від 23 листопада 2015 року № 450 «Про здійснення організаційно-штатних заходів», в якому передбачено скорочення вільнонайманої посади начальника служби охорони праці Головного управління. Відповідачем було порушено статтю 49-2 КЗпП щодо персонального повідомлення про майбутнє звільнення. Головне управління не вживало заходів та не запропонувало йому інших вільних посад, які на 23.11.2015 існували в Головному управлінні, а також протягом двох місяців до дати звільнення. Позивачу не було повідомлено про те, чи є в апараті Головного управління вакантні посади, що відповідають його кваліфікації та вакантні нижчих і менш оплачуваних робіт, а фактично йому було запропоновано 2 посади на день звільнення об 10.00 годині, які не відповідають його кваліфікації, досвіду роботи та освіті. На думку позивача, відповідні зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації проведені, але фактичного скорочення чисельності або штату працівників не проводилось, докази щодо змін в організації виробництва і праці на час видання наказу були відсутні, а отже відбулось лише змінення структури Головного управління. Відповідач допустив грубе порушення норм трудового законодавства та фактично ігнорував всі заходи щодо його працевлаштування, в тому числі ті, які повинні проводитися за участю профспілкової організації. Копії наказу про звільнення йому надано не було і при цьому відповідачем його було звільнено раніше двохмісячного терміну з моменту видання наказу від 23.11.2015 № 450-Н0 «Про здійснення організаційно-штатних заходів». Станом на 22.01.2016 року, в останній робочий день, Позивачу не було виплачено заробітну плату, компенсація за невикористану відпустку та витрати на відрядження, а фактично Позивач отримав всі суми лише 27.01.2016 року. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум, але Відповідачем цього зроблено не було, чим було порушено порядок розрахунку при звільненні з Позивачем. Вказані дії з боку Відповідача є порушенням його законних прав на працю.

Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області надало до суду заперечення проти позову, в яких просило відмовити у задоволенні позову та вказало, що позов є необґрунтованим. Зокрема зазначило, що на виконання наказу ДСНС України від 09.11.2015 № 551 «Про здійснення організаційно-штатних заходів в організаційних структурах ДСНС України у Луганській області» ГУ ДСНС України у Луганській області було прийнято рішення про скорочення деяких посад (наказ ГУ ДСНС України у Луганській області від 23.11.2015 № 450 «Про здійснення організаційно-штатних заходів»). 23.11.2015 Позивача попереджено про подальше вивільнення та ознайомлено з наказом ДСНС України від 09.11.2015 № 551 «Про здійснення організаційно-штатних заходів в організаційних структурах ДСНС України у Луганській області» та з наказом ГУ ДСНС України у Луганській області від 23.11.2015 № 450-Н0 «Про здійснення організаційно-штатних заходів». Співробітники управління персоналу ГУ ДСНС України у Луганській області неодноразово пропонували ОСОБА_1 ознайомитися з переліком вакантних посад та вирішити питання подальшого працевлаштування під час співбесіди з начальником ГУ ДСНС України у Луганській області, проте позивач відмовлявся від цих пропозицій, мотивуючи свої дії особистим небажанням, про що було складено відповідні Акти. Лише 22.01.2016 ОСОБА_1 погодився ознайомитися із запропонованими посадами та відмовився від них, пояснюючи відмову тим, що місце роботи знаходиться за межами населеного пункту проживання (копія повідомлення про посади додається). Враховуючи те, що Позивач є внутрішньо переміщеною особою (переселенцем) з м. Луганськ і в м. Сєвєродонецьк проживає у гуртожитку ВПУ № 2, разом із вакантними посадами ОСОБА_1 було запропоноване і службове житло за новим місцем роботи. Новим штатом ГУ ДСНС України у Луганській області введено атестовану посаду начальника служби охорони праці Головного управління, тобто таку, яку можуть займати особи начальницького складу служби цивільного захисту. Подання керівництва Головного управління щодо надання згоди профспілковим комітетом на звільнення ОСОБА_1 з посади начальника служби охорони праці Головного управління за п. 1 ст.40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату працівників було розглянуто 22.01.2016 за його присутності. Наказом ГУ ДСНС України у Луганській області від 03.02.2016 № 33 св було внесено зміни до наказу ГУ ДСНС України у Луганській області від 22.01.2016 № 18св, відповідно до яких ОСОБА_1 звільнено з посади начальника служби охорони праці ГУ ДСНС України у Луганській області 25.01.2016 року. Крім того, заробітну плату ОСОБА_1 виплачено по 25.01.2016 року включно.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав, які викладені у позові та письмовому відзиві на заперечення, просив позов задовольнити у повному обсязі. Вказав, що йому було запропоновано не всі вакантні посади, які відповідають його досвіду роботи, освіті та кваліфікації.

В судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти задоволення позову з підстав, які вказані в запереченнях на позов, просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Також пояснила, що позивачу пропонувалися посади в тих відділеннях, в місці розташуванні яких можливо було забезпечити позивача службовим житлом, адже позивач є тимчасово переміщеною особою. Посади, які передбачають фактичну працю на тимчасово окупованій території Луганської області або контроль за діяльністю на тимчасово окупованій території Луганської області не пропонувалися позивачу, адже для фінансування таких посад немає коштів і трудова діяльність на цих посадах є недоцільною. Фактичний розрахунок із позивачем після його звільнення відбувся 05.02.2016 року, тобто після внесення змін до наказу про звільнення позивача.

Представник третьої особи в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, вказав, що звільнення позивача проведено із дотриманням вимог Закону.

Допитаний в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, пояснив, що він з лютого 2015 року працює на посаді начальника управління персоналу ГУ ДСНС України у Луганській області. 23 листопада 2015 року був підписаний наказ щодо організаційно-штатних заходів ГУ ДСНС України у Луганській області, в цей же день позивача було ознайомлено з наказом і позивачу було усно запропоновано зайти до кабінету начальника ГУ ДСНС України у Луганській області для ознайомлення із наявними вакансіями. Він, ОСОБА_4, в приміщенні управління персоналом неодноразово особисто пропонував ОСОБА_1 зайти до кабінету начальника ГУ ДСНС України у Луганській області для ознайомлення із наявними вакансіями протягом двомісячного періоду перед звільненням позивача, проте позивач не виявляв бажання це робити, про що складалися відповідні акти.

Допитана в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, пояснила, що вона працює на посаді головного фахівця управління персоналу ГУ ДСНС України у Луганській області з 29 січня 2015 року. Їй відомо, що ОСОБА_1 був звільнений із займаної посади в ГУ ДСНС України у Луганській області 22 січня 2016 року у зв'язку із скороченням штату, а пізніше був виданий наказ про зміну дати його звільнення на 25 січня 2016 року. Вона, ОСОБА_5, складала та підписувала акт щодо відмови ОСОБА_1 отримати наказ від 03 лютого 2016 року про зміну дати звільнення. Перед цим, 03 лютого 2016 року вона після 13-00 год. зателефонувала ОСОБА_1 зі свого мобільного телефону та запропонувала йому прийти для ознайомлення із вищевказаним наказом, проте ОСОБА_1 прийшовши до будівлі ГУ ДСНС України у Луганській області відмовився від ознайомлення із наказом. Вона неодноразово чула, як начальник управління персоналу пропонував ОСОБА_1 зайти до кабінету начальника ГУ ДСНС України у Луганській області для ознайомлення із наявними вакансіями протягом двомісячного періоду перед звільненням позивача.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що згідно із копією наказу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області «Про кадрові питання» № 99св від 17.04.2015 року, згідно із ст.ст. 23, 24 КЗпП України прийнято ОСОБА_1 на посаду начальника служби охорони праці Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області з 17 квітня 2015 року.

Відповідно до копії наказу (з основної діяльності) Державної служби України з надзвичайних ситуацій «Про здійснення організаційно-штатних заходів в організаційних структурах Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області» № 551 від 09.11.2015 року, затверджено структури: Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області, Центру забезпечення діяльності Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області; затверджено штати: № 13/260 «Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області (мирного часу) чисельністю 299 посад; № 13/263 «Центр забезпечення діяльності Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області (мирного часу) чисельністю 51 посада. Після здійснення організаційно-штатних заходів скасовано штати № 13/250 «Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області»; № 13/253 «Центр забезпечення діяльності Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області.

Згідно із копією наказу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області № 450-НО від 23.11.2015 року, введено в дію штат № 13/95 «Головне управління ДСНС України у Луганській області» (мирного часу) чисельністю 299 посад, та наказано, зокрема, забезпечити комплектування уведених посад фахівцями з відповідною кваліфікацією та освітою.

Згідно із копією Попередження про подальше вивільнення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області від 23.11.2015 року, попереджено про подальше можливе вивільнення по закінченню двох місяців з часу вручення даного Попередження, зокрема, начальника служби охорони праці ОСОБА_1.

22 січня 2016 року начальником Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області було підписано подання на адресу Голови Об'єднаної профспілкової організації Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 за скорочення штату відповідно п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Згідно із копією Витягу з протоколу профспілкового комітету Об'єднаної профспілкової організації Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області № 9/1 від 22.01.2016 року, профспілковою організацією дана згода на звільнення начальника служби охорони праці Головного управління ОСОБА_1 за скорочення штату відповідно п. 1 ст. 40 КЗпП України з наданням йому гарантій і компенсацій, передбачених чинним законодавством.

Відповідно до копії Повідомлення профспілкового комітету Об'єднаної профспілкової організації Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області на ім'я начальника Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області ОСОБА_6 № 3 від 22.01.2016 року, профспілковий комітет Об'єднаної профспілкової організації Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області, розглянувши 22 січня 2016 року на своєму засіданні подання начальника Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області від 22 січня 2016 року про надання попередньої згоди на звільнення за скороченням штату начальника служби охорони праці Головного управління ОСОБА_1, ухвалив рішення дати згоду на звільнення начальника служби охорони праці Головного управління ОСОБА_1 за скороченням штату відповідно п. 1 ст. 40 КЗпП України з наданням йому гарантій і компенсацій, передбачених чинним законодавством.

Згідно із копією наказу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області «Про кадрові питання» № 18св від 22.01.2016 року, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України звільнено ОСОБА_1 з посади начальника служби охорони праці Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області з 22 січня 2016 року у зв'язку зі скороченням штату працівників та за згодою Первинної профспілкової організації Головного управління.

Згідно із копією наказу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області «Про кадрові питання» № 33св від 03.02.2016 року, внесено зміни у наказ Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області «Про кадрові питання» № 18св від 22.01.2016 року, зокрема п. 1 цього наказу викладено у такій редакції: згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України звільнено ОСОБА_1 з посади начальника служби охорони праці Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області з 25 січня 2016 року у зв'язку зі скороченням штату працівників та за згодою Первинної профспілкової організації Головного управління.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог позивача про скасування наказу про його звільнення та поновлення на роботі, суд виходить із такого.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Із змісту статті 43 КЗпП України вбачається, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації) статті 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено.

Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття.

Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Абзацом 1 пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 із змінами та доповненнями встановлено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Суд зазначає, що із змісту штату № 13/260 Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області (том 1, а.с. 186-257), який було прийнято на заміну штату № 13/250 (том 2, а.с. 1-51), вбачається, що кількість посад в установі зменшилася з 234 посад рядового та начальницького складу, 6 посад державних службовців та 63 посад працівників на 227 посад рядового та начальницького складу, 3 посад державних службовців та 69 посад працівників.

При цьому, до посади начальника служби охорони праці, яку займав позивач, з'явилася додаткова вимога, а саме: наявність спеціального звання підполковника служби цивільного захисту, тобто вказана посада з вільнонайманої посади працівника стала посадою рядового та начальницького складу служби цивільного захисту.

Таким чином, твердження позивача про те, що скорочення штату не відбулося є необґрунтованими, адже судом встановлено, що в Головному управлінні Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області дійсно відбулося скорочення штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці.

Не є також обґрунтованими твердження позивача про те, що його було звільнено із порушенням процедури отримання згоди профспілкової організації, адже судом встановлено, що начальник Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області звернувся із належним поданням до профспілкової організації і таке подання було розглянуто у встановлений Законом строк у присутності позивача. Позивач в судовому засіданні визнав свою присутність під час розгляду подання про його звільнення. За підсумками розгляду подання профспілкова організація повідомила Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області про прийняте рішення у письмовій формі у встановлений Законом строк.

Також, є необґрунтованими посилання позивача на те, що його в належній формі не було особисто попереджено про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці. Суд зазначає, що Попередження про подальше вивільнення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області від 23.11.2015 року містить особистий підпис позивача, що є достатнім доказом особистого попередження позивача про наступне вивільнення.

Разом з тим, суд звертає увагу, що однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01.04.2015 року по справі № 6-40цс15.

Копією послужного списку ОСОБА_1 підтверджується, що він має звання полковника служби цивільного захисту, освіту техніка-технолога та вищу освіту за кваліфікацією інженер пожежної безпеки, з 12.12.2005 року працював в системі органів Державної служби з надзвичайних ситуацій (Міністерства з надзвичайних ситуацій) (том 2, а.с. 140-144).

Згідно із інформацією про наявні вакантні посади в Головному управлінні Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області станом на 22.11.2015 року та станом на 25.01.2016 року, серед вакантних посад є, зокрема, наступні посади, які відповідають освіті, кваліфікації та досвіду роботи позивача: провідний фахівець Біловодського міськрайонного відділу, провідний фахівець Міловського міськрайонного відділу, провідний фахівець Кремінського міськрайонного відділу, провідний фахівець Новоайдарського міськрайонного відділу, провідний фахівець Новопсковського міськрайонного відділу, провідний фахівець Станично-Луганського міськрайонного відділу, провідний фахівець Троїцького міськрайонного відділу, провідний інспектор відділу пожежної безпеки управління державного нагляду (контролю) у сфері пожежної, техногенної безпеки та цивільного захисту, провідний інспектор сектору техногенної безпеки управління державного нагляду (контролю) у сфері пожежної, техногенної безпеки та цивільного захисту, провідний фахівець відділу інженерно-технічних заходів та оповіщення управління організації заходів та оповіщення управління організації заходів цивільного захисту (всього 10 посад) (том 2, а.с. 156, 157).

В судовому засіданні судом було з'ясовано, що усі вищенаведені посади відповідають освіті, кваліфікації та досвіду роботи позивача, а також входять до структури та штату Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області, тобто існують саме у вказаній установі.

Із змісту письмової пропозиції від 22 січня 2016 року вбачається, що ОСОБА_1 у зв'язку із скороченням його посади були запропоновані лише 2 (дві) вакансії: фахівця з нормування праці Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління та провідного фахівця Кремінського міськрайонного відділу Головного управління, від яких позивач відмовився у зв'язку із тим, що розташування за посадою знаходиться за межами населеного пункту проживання.

В судовому засіданні позивач вказав, що станом на час пропонування йому вищевказаних вакансій він не був ознайомлений із тим, що за місцем розташування вказаних посад в інших населених пунктах наявне службове житло, в якому він може оселитися. У зв'язку із цим позивач наполягав на тому, що під час його звільнення йому мали бути запропоновані всі вакантні посади, тобто вакантні посади провідних фахівців у всіх міськрайонних відділах та посади провідного інспектору відділу пожежної безпеки управління державного нагляду (контролю) у сфері пожежної, техногенної безпеки та цивільного захисту, провідного інспектору сектору техногенної безпеки управління державного нагляду (контролю) у сфері пожежної, техногенної безпеки та цивільного захисту, провідного фахівця відділу інженерно-технічних заходів та оповіщення управління організації заходів та оповіщення управління організації заходів цивільного захисту, місце роботи на яких розташоване у м. Сєвєродонецьку.

З копій Актів про відмову від бесіди по питанню подальшого працевлаштування начальника служби безпеки праці Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області ОСОБА_1 у зв'язку із здійсненням організаційно-штатних заходів від 23.11.2015 року, 07.12.2015 року, 18.01.2016 року не можливо встановити, які саме вакансії мали бути запропоновані позивачу в разі надання ним згоди на бесіду по питанню подальшого працевлаштування.

Більш того, «відмова від пропозиції зайти в кабінет начальника» не є належним доказом пропонування працівнику всіх вакансій, що відповідають його освіті, досвіду роботи та кваліфікації та які існують на цьому підприємстві.

Стосовно посилань представника відповідача на те, що деякі вакантні посади є такими, що не фінансуються та передбачають здійснення контролю і забезпечення підрозділів на неконтрольованій території Луганської області, суд зазначає, що вказані посади не були скорочені під час зміни штату установи та робоче місце для здійснення діяльності на цих посадах знаходиться у м. Сєвєродонецьку, а отже ці посади є такими, що мали бути запропоновані позивачу. Відсутність належного фінансування установи не може бути підставою для порушення найважливішої гарантії для працівника при скороченні чисельності або штату - обов'язку власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника, запропонувавши йому всі вакантні посади.

Більш того, ані Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області, ані Державна служба України з надзвичайних ситуацій при затвердженні нового штату не скористалися правом на скорочення вказаних посад, в той час як в наказі Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області № 450-НО від 23.11.2015 року наказано, зокрема, забезпечити комплектування уведених посад фахівцями з відповідною кваліфікацією та освітою.

Отже, позивачу протягом двох місяців з дня попередження про звільнення не були запропоновані всі вакансії, що відповідають його освіті, кваліфікації та досвіду роботи та які існують на підприємстві.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КзпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Таким чином, суд вважає за необхідне скасувати наказ про звільнення позивача та поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді начальника служби охорони праці Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області. При цьому, не виходячи за межі позовних вимог, з метою прийняття зрозумілого рішення, яке відповідає принципу правової визначеності, суд вважає за необхідне скасувати наказ про звільнення позивача, із змінами внесеними наказом від 03.02.2016 року № 33св.

Згідно із ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Відповідно до абзацу 3 п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9, у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року N 348).

Визначаючи розмір середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу по день винесення рішення суду, суд враховує, що позивач, із урахуванням наказу про звільнення та наказу про зміну дати звільнення, був звільнений 25 січня 2016 року, тобто його вимушений прогул розпочався 26 січня 2016 року. Отже, розмір середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу позивача має обчислюватися з 26 січня 2016 року по 19 травня 2016 року (день проголошення цього рішення суду).

Здійснення розрахунків середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).

Аналогічна позиція щодо розрахунку розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку викладена у постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 року по справі № 6-195цс134.

Середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 268 грн. 76 коп. (заробітна плата за фактично відпрацьовані протягом двох місяців, що передують події звільнення, робочі дні в загальному розмірі 11825,63 грн. (за листопад та грудень 2015 року) ділиться на число відпрацьованих робочих днів за два вищевказаних місяці в загальній кількості 44 дні).

Середньомісячне число робочих днів ОСОБА_1 складає 21 робочий день (сумарне число робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, тобто за грудень 2015 року та січень 2016 року, в кількості 42 дні (23 робочих дні у грудні 2015 року + 19 робочих днів у січні 2016 року) ділиться на 2).

Час вимушеного прогулу позивача за період з 26 січня 2016 року по 19 травня 2016 року складає 3 повних місяці (лютий, березень та квітень 2016 року), тобто 63 середньомісячних робочих дні, а також 4 робочих дні у січні 2016 року та 11 робочих днів у травні 2016 року. В кінцевому підсумку, час вимушеного прогулу позивача складає 78 робочих днів, які обраховані із урахуванням постанови Верховного Суду України від 21.01.2015 року по справі № 6-195цс134.

Отже, 78 робочих днів затримки слід помножити на 268 грн. 76 коп. середньоденної заробітної плати позивача, що складе 20963 грн. 28 коп. середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Саме у вказаному розмірі слід задовольнити відповідні позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

При цьому, суд вважає за необхідне вказати, що підвищення в Україні мінімальної заробітної плати з 01 травня 2016 року не може впливати на вищевказаний розрахунок, адже при нарахуванні виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати, враховується розмір заробітної плати лише за останні 2 місяці роботи, що узгоджується із постановою Верховного Суду України від 21.01.2015 року по справі № 6-195цс134 та Порядком обчислення середньої заробітної плати.

Стосовно позовних вимог про стягнення з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області на користь ОСОБА_1 розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, суд зазначає наступне.

Згідно із абзацами 2, 3 п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9, при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Отже, стягнення з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області на користь ОСОБА_1 розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, за наявності одночасного стягнення на користь позивача також і середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, призведе до подвійного нарахування середнього заробітку на користь позивача за певний період, що на думку суду призведе до отримання позивачем необґрунтованого подвійного середнього заробітку за певний період, а також порушить засади справедливості судового розгляду.

Таким чином, належить відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області на користь ОСОБА_1 розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд у відповідності до ч. 1, 3 ст. 88 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача суму судового збору пропорційно до задоволеної частини вимог, виходячи із розміру ставки судового збору за подання позову майнового характеру для фізичної особи (1 відсоток ціни позову), від сплати якого позивача було звільнено, та виходячи із розміру ставки за подання позовної заяви немайнового характеру (551 грн. 20 коп.), а також виходячи із того, що усі пов'язані вимоги немайнового характеру, які були розглянуті судом по суті, задоволено (вимоги про поновлення на роботі та про скасування наказу про звільнення). Стягнення судового збору одночасно за вимоги як майнового, так і за пов'язані вимоги немайнового характеру, відповідає пунктам 12, 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10.

Отже, з відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір за подання позивачем позову, який містить вимоги майнового характеру, в сумі 209 грн. 63 коп., виходячи із задоволеного розміру позовних вимог майнового характеру в загальній сумі 20963 грн. 28 коп., а також за подання позивачем позову, який містить вимоги немайнового характеру в сумі 551 грн. 20 коп., тобто всього 760 грн. 83 коп.

На підставі ст. 367 ЦПК України, ч. 7 ст. 235 КЗпП України, суд також вважає за необхідне допустити негайне виконання цього рішення в частині поновлення позивача на роботі, а також в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу в межах одного місяця.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208, 209, 212-215, 223, 367 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, третя особа Об'єднана профспілкова організація Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області - задовольнити частково.

Скасувати наказ начальника Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області № 18св від 22.01.2016 року, із змінами внесеними наказом від 03.02.2016 року № 33св, про звільнення ОСОБА_1 згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України з посади начальника служби охорони праці Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області.

Поновити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на роботі на посаді начальника служби охорони праці Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області.

Стягнути з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, тобто за період з 26 січня 2016 року по 19 травня 2016 року, в загальній сумі 20963 (двадцять тисяч дев'ятсот шістдесят три) грн. 28 коп.

У задоволенні позову в іншій частині - відмовити.

Стягнути з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області в дохід держави суму судового збору в розмірі 760 (сімсот шістдесят) грн. 83 коп.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу в межах одного місяця.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Сєвєродонецький міський суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 20 травня 2016 року.

Суддя Д. Б. Баронін