Справа № 367/2531/15-ц
ІРПІНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2016 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючої судді Саранюк Л. П.

при секретарі Данюк А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Альфа Банк» про захист прав споживача шляхом застосування правових наслідків нікчемного правочину, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 18 квітня 2008 року між Позивачем та ЗАТ "Альфа-Банк" було укладено договір про надання споживчого кредиту № 700005862 (Договір), згідно з умовами якого Банк надав Позивачеві в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 41 938,14 дол. США (сорок одна тисяча дев'ятсот тридцять вісім дол. США 14 центів) на строк з 18 квітня 2008 року до 19 квітня 2015 року.

Вказаний договір Позивач вважає нікчемним.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/11 в аспекті конституційного звернення положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-Х11 з наступними змінами у взаємозвязку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до ч. І ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно

до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Частиною 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобовязаний

повідомити споживача у письмовій формі про особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови.

Згідно п.п. 2.1, 2.2, 2.3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року за № 168,

банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту,

зазначивши таке: а) найменування та місцезнаходження банку юридичної особи та його структурного підрозділу; б) умови кредитування, зокрема: можливу суму кредиту; строк,

на який кредит може бути Одержаний; мету, для якої кредит може бути використаний; форми та види його забезпечення; необхідність здійснення оцінки майна та. якщо така

оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача; тип

процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; в) орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки

за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому

числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів. їх періодичність та обсяги;

можливості та умов дострокового повернення кредиту; г) інші умови, передбачені законодавством.

Пунктом 2.4 Правил встановлено, що банки зобов'язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією.

Згідно п.3.8 Правил у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору: попередити споживача, що валютні ризики під час

виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач; надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і

комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним.

Інформація, надання якої передбачена зазначеними вище нормативними актами, не була надана Позивачу в письмовій формі до укладення даного договору.

Позивач не був ознайомлений взагалі.

Також Позивачу не була надана і інформація, яка має надаватись під час укладення договору (п.3.7 та 3.8 Правил).

Відповідач усвідомлював свої дії і їх наслідки. Як суб'єкт професійної діяльності Відповідач зобовязаний знати і виконувати норми чинного законодавства. Разом з тим з Договору вбачається що Відповідачу відомі положення ЗУ «Про захист прав споживачів» і Відповідач частково виконує положення цього Закону.

Проте інформацію, необхідну для здійснення свідомого компетентного вибору Відповідач не надав.

Якби Позивач отримав усю необхідну передбачену Законом інформацію Позивач обрав би більш вигідний для себе продукт і Договору, що є предметом даного позову не існувало б.

Таким чином усвідомлюючи свої дії Відповідач замовчав необхідну Позивачу для здійснення свідомого компетентного вибору інформацію для отримання надприбутку.

Намір Відповідача вбачається в отриманні надприбутків користуючись, некомпетентністю і необізнаністю Позивача.

Згідно п. 1. ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Згідно п. 2. ст. 230 ЦК України, сторона, яка застосувала обман, зобов'язана, відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Відповідно до розрахунку (додається), складеному на підставі квитанцій збитки Позивача становлять 353 309, 23 грн.

Таким чином Відповідач має відшкодувати Позивачу збитки у розмірі: 353 309, 23 * 2 = 706 618, 46 грн.

При цьому відповідно до ч. І ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Позивач отримав від Відповідача у кредит кошти в розмірі 211 787, 60 грн.

Таким чином стягненню з Відповідача на користь Позивача підлягають кошти у мірі: 706 618, 46 - 211 787, 60 = 494 830, 86 грн..

У звязку з вищевикладеним, позивач просить застосувати правові наслідки нікчемного правочину та стягнути з

Публічного акціонерного товариства «Альфа-банк» на його користь у якості відшкодування заподіяної шкоди в порядку ст.ст. 216 та 230

ЦК України 494 830, 86 грн. (чотириста дев'яносто чотири тисячі вісімсот тридцять гривень 86 коп.).

В судове засідання позивач не зявився, про час, місце та дату розгляду справи повідомлений, про що свідчить заява в матеріалах справи з проханням слухати справу в його відсутність. Позовні вимоги підтримує та просить задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що не підлягає до задоволення.

Так, у судовому засіданні встановлено, що 18 квітня 2008 року між Позивачем та ЗАТ "Альфа-Банк" було укладено договір про надання споживчого кредиту № 700005862 (Договір), згідно з умовами якого Банк надав Позивачеві в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 41 938, 14 дол. США (сорок одна тисяча дев'ятсот тридцять вісім дол. США 14 центів) на строк з 18 квітня 2008 року до 19 квітня 2015 року.

На момент укладення кредитного договору позичальнику були роз'яснені умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедури виконання договору. Окрім цього, позичальник своїм підписом підтвердив, що він був ознайомлений у письмові й формі з інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послуг. При прийнятті рішення про отримання кредиту, позивач обрав долар США як валюту кредиту, оскільки в такому випадку передбачалося нижча процентна ставка.

Відповідно до п. 8 Кредитного договору №700005862 від 18.04.2008 року підпис Позичальника на оригіналі Договору, що залишається в Банку є письмовим підтвердженням отримання Позичальником свого примірнику цього Договору, що складається з першого та другого Розділів в дату його укладення; ознайомлення Позичальника у письмовій формі з інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання Кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послуг; надання Позичальнику іншої інформації, надання якої вимагає чинне в Україні законодавство.

Підпис Позичальника на Договорі є також письмовим підтвердженням того, що Позичальник в письмовій формі ознайомлений з Загальними умовами кредитування фізичних осіб ЗАТ «Альфа-Банк», затвердженими наказом ЗАТ «Альфа-Банк» від 14 січня 2008 року №30, які йому роз'яснені і зрозумілі та з якими він цілком згодний.

Аналогічні спори вже розглядались Ірпінським міським судом Київської області та Шевченківським районним судом м. Києва, де позивачеві було відмолено в задоволенні позовних вимог, а ухвалами апеляційних інстанцій відповідні рішення залишено без змін та набрали законної сили. (а.с. 105-110)

Позивач не навів суду доказів, які б могли свідчити про недійсність укладеного ним з відповідачем правочину чи окремих його частин.

Відповідно до ст.627 ЦК України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, а доказування не може грунтуватись на припущеннях.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 627 ЦК України, керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 11, 15, 57, 119, 212-215, 224-228 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення буде виготовлено 24.02.2016 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_2