Справа № 381/4965/15-ц Головуючий у І інстанції Чернишова Є. Ю.
Провадження № 22-ц/780/2399/16 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю. О.
Категорія 26 19.05.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

19 травня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів Волохова Л.А., Мельника Я.С.,

при секретарі Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 як представника малолітнього ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - служба у справах дітей Фастівської міської ради, про звернення стягнення на майно, передане в іпотеку, та виселення з іпотечного будинку,

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2015 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду з позовом, в якому просивзвернути стягнення на предмет іпотеки згідно іпотечного договору від 30.05.2008 року № 12754 на нерухоме майно: земельну ділянку площею 0,0632 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та розташований на ній житловий будинок загальною площею 143,8 кв.м., житловою площею 76,1 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, та належать на праві власності ОСОБА_2, в рахунок погашення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії № 3700 від 30.05.2008 року в сумі 388 096 грн. 91 коп., шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною для реалізації предмету іпотеки 771 200 грн. Також позивач просив суд виселити власника іпотечного будинку ОСОБА_2 та зареєстрованих в будинку осіб: ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з вищевказаного будинку зі зняттям з реєстраційного обліку.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що між ним та відповідачем ОСОБА_2 укладений договір відновлювальної кредитної лінії № 3700 від 30.05.2008 року, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 210 000 грн. строком на 120 місяців зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 18,5 % річних.

04.09.2008 року між сторонами був укладений додатковий договір №1, яким внесені зміни до кредитного договору №3700, а саме п.1.1. та п. 1.6. розділу 1 кредитного договору викладено в новій редакції, відповідно до якої банк зобов»язується надати позичальнику грошові кошти в сумі 500 000 грн., а позичальник зобов»язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 18,5%.

З метою забезпечення виконання зобов'язань відповідача за кредитним договором, між сторонами було укладено договір іпотеки №12754, предметом якого є належне відповідачу ОСОБА_2 на праві власності нерухоме майно - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 143,8 кв.м. та земельна ділянка, на якій він розташований, площею 0,0632 га.

Позивач свої обов»язки виконав належним чином, натомість відповідач порушив умови договору щодо своєчасного повернення кредиту та відсотків за користування ним, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої станом на 01.07.2015 року становить 388 096,91 грн.

Оскільки відповідач в добровільному порядку заборгованість не погасив, позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на іпотечне майно шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною - 771 200 грн., та виселити відповідачів з іпотечного будинку із зняттям з реєстраційного обліку.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2016 року позов ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області задоволено частково.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно: земельну ділянку площею 0,0632 га та розташований на ній житловий будинок загальною площею 143,8 кв.м., житловою площею 76,1 кв.м., і належні до нього відповідні надвірні будівлі, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та належать ОСОБА_2 на праві власності, в рахунок погашення заборгованості в сумі 388 096,91 грн., шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною предмета іпотеки - 771 200,00 грн.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 подали на нього апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі ПАТ «Державний ощадний банк України», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права, просив рішення в частині відмови у задоволенні вимог про виселення відповідачів скасувати та змінити рішення, задовольнивши зазначені вимоги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідь доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційних скарг, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 30 травня 2008 року між позивачем ВАТ «Державний ощадний банк» в особі керуючого Фастівським відділенням № 2877 (на даний час - територіально відокремлене безбалансове відділення № 10026/0657 філії - Головного управління по м. Києву і Київській області AT «Ощадбанк») та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір відновлювальної кредитної лінії № 3700, відповідного до умов якого йому був наданий кредит на споживчі цілі в сумі 210 000,00 грн. строком на 120 місяців зі сплатою 18,5% річних.

04 вересня 2008 року був укладений додатковий договір № 1, яким були внесені зміни до кредитного договору № 3700, а саме п.1.1. та п. 1.6. розділу 1 кредитного договору викладено в новій редакції, відповідно до якої банк зобов»язується надати позичальнику грошові кошти в сумі 500 000 грн., а позичальник зобов»язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 18,5% річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 30.05.2008 року був укладений іпотечний договір № 12754, предметом якого є земельна ділянка площею 0,0632 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та розташований на ній житловий будинок загальною площею 143,8 кв.м., житловою площею 76,1 кв.м. і належні до нього відповідні надвірні будівлі, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Банк належним чином виконав свої зобов'язання за договором відновлювальної кредитної лінії № 3700 від 30.05.2008 року, надавши позичальнику грошові кошти у сумі 500 000,00 грн. терміном на 10 років, натомість відповідач ОСОБА_2 порушив обов»язки щодо своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним, внаслідок чого за договором утворилася заборгованість, розмір якої станом на 30.09.2015 року складає 388 096,91 грн., з яких: 171 874,58 грн. - заборгованість по кредиту; 69 431,38 грн. - сума прострочених чергових платежів; 74 099,12 грн. - сума заборгованості по сплаті відсотків за користуванням кредитом за період з 19 березня 2014 року по 30 вересня 2015 року; 22 771,81 грн. - загальна сума пені; 1 903,88 грн. - загальна сума 3% річних від прострочених сум заборгованості по основному боргу; 1478,72 грн. - загальна сума 3% річних від прострочених сум по відсоткам; 23 540,77 грн. - загальна сума інфляційних витрат від прострочених сум заборгованості по основному боргу; 22 996, 65 грн. - загальна сума інфляційних витрат від прострочених сум заборгованості по відсоткам.

Також встановлено, що 22 червня 2015 року позивач надіслав відповідачам претензійні листи - вимоги про усунення порушення та виселення за № 53/08/99, № 53/08/100, №53/08/101 (том 1, а.с.37-41).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості в частині вимог про звернення стягнення на іпотечне майно, з чим погоджується і колегія суддів, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

За змістом частини першої статті 575 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Статтею 1 Закону передбачено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно якого іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у ст. 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч.1 ст. 35 вищевказаного Закону у разі порушення зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Стаття 39 Закону передбачає, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Виходячи зі змісту вищенаведених правових норм та враховуючи те, що відповідачем ОСОБА_2 порушено умови договору в частині своєчасного повернення кредиту та відсотків за користування ним, що привело до утворення заборгованості, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про задоволення позову ПАТ «Державний ощадний банк України» в частині звернення стягнення на земельну ділянку та будинок, яким забезпечено зобов'язання боржника ОСОБА_2 перед банком.

Разом з тим, відповідно до роз'яснень, викладених у п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для подальшої реалізації.

Оскільки суд першої інстанції при ухваленні рішення на вищенаведені роз'яснення уваги не звернув та не зазначив в резолютивній частині рішення дані про іпотекодержателя та всі складові заборгованості, яка підлягає стягненню на його користь, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає зміні із зазначенням у ньому всіх необхідних згідно вимог закону даних.

Разом з тим, рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про виселення відповідачів з іпотечного будинку є законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Згідно із частинами першою, другою статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Відтак, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК Української РСР.

Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

З матеріалів справи вбачається, що в іпотеку банку ОСОБА_2 передано житловий будинок та земельну ділянку, придбані ним не за рахунок отриманих кредитних коштів, а на підставі договорів купівлі-продажу від 27 липня 2005 року (том 1, а.с.24-26, 32-34), в зв»язку з чим висновок суду першої інстанції про відмову у виселенні відповідачів є законним та обґрунтованим.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає зміні з метою приведення його у відповідність з вимогами ст. 39 Закону України «Про іпотеку». В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін, як таке, що ухвалене на підставі повно та всебічно встановлених обставин справи, підтверджених доказами, перевіреними судом.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2016 року змінити в частині звернення стягнення на предмет іпотеки.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» за договором відновлювальної кредитної лінії № 3700 від 30.05.2008 року у розмірі 388 096 грн. 91 коп., що складається з 171 874,58 грн. - заборгованості по кредиту; 69 431,38 грн. - суми прострочених чергових платежів; 74 099,12 грн. - суми заборгованості по сплаті відсотків за користуванням кредитом за період з 19 березня 2014 року по 30 вересня 2015 року; 22 771,81 грн. - загальної суми пені; 1 903,88 грн. - загальної суми 3% річних від прострочених сум заборгованості по основному боргу; 1 478,72 грн. - загальної суми 3% річних від прострочених сум по відсоткам; 23 540,77 грн. - загальної суми інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості по основному боргу; 22 996, 65 грн. - загальної суми інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості по відсоткам, звернути стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно: земельну ділянку площею 0,0632 га та розташований на ній житловий будинок, загальною площею 143,8 кв.м., житловою площею 76,1 кв.м., і належних до нього відповідних надвірних будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та належать ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 27.07.2005 року у Фастівській міській державній нотаріальній конторі Київської області за реєстровим №1683, та державного акту про право власності на земельну ділянку НОМЕР_1, виданого 06.03.2007 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 27.07.2005 року у Фастівській міській державній нотаріальній конторі Київської області за реєстровим №1685, шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною предмета іпотеки 771 200 грн. 00 коп.

В іншій частині рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2016 року - залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :