Справа № 341/1008/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1756/2016
Головуючий у 1 інстанції Юсип І. М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів: Ковалюка Я.Ю., Соколовського В.М.

за участю секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Альфа-Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ВДВС Галицького районного управління юстиції, приватний нотаріус Галицького районного нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» - ОСОБА_5 на рішення Галицького районного суду від 17 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ПАТ «Альфа-Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ВДВС Галицького районного управління юстиції, приватний нотаріус Галицького районного нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Галицького районного суду від 17 червня 2016 року позов задоволено частково. Визнано виконавчий напис від 15 березня 2015 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі № 3644, про звернення стягнення на гараж №18, загальною площею 24,4 кв.м, що знаходиться за адресою м. Бурштин, урочище « Схил» та належить на праві власності ОСОБА_2, таким, що не підлягає до виконання.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 відмовлено.

На вказане рішення в частині задоволення позову ОСОБА_2 представник ПАТ «Альфа-Банк» - ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. На думку апелянта, висновок суду щодо недотримання іпотекодержателем процедури звернення стягнення на предмет іпотеки є помилковим. Так, Законом України «Про іпотеку» та постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» визначено перелік обовязкових документів, які подаються нотаріусу для вчинення виконавчого напису. Разом з тим, в цьому переліку документів подання доказів вручення іпотекодавцю вимоги про усунення порушень не передбачено.

Також суд безпідставно прийшов до переконання, що між сторонами існує спір з приводу суми заборгованості, в рахунок погашення якої вчинено виконавчий напис, підтвердженням чого є наявність судового провадження. Однак, сам факт звернення банку в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №375р від 16.05.2007 року, ніяк не підтверджує існування спору між ними. Як в позовній заяві, так і у виконавчому написі нотаріуса суми заборгованості визначені станом на один період - 01.01.2015 року, і є абсолютно однаковими. Тим більше, відповідно до постанови КМ України №1172 наявність судового розгляду про стягнення заборгованості не є для нотаріуса доказом спірності боргу.

Крім того, встановивши наявність справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції в порушення вимог ст. 201 ЦПК України не вирішив питання про зупинення провадження у даній справі.

Посилаючись на зазначені обставини просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позову.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

ОСОБА_2 та його представник доводів скарги не визнали посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, представник ВДВС Галицького районного управління юстиції та приватний нотаріус Галицького районного нотаріального округу ОСОБА_4 у судове засідання не зявилися будучи належним чином повідомленими, що не перешкоджає розглядові справи в їх відсутності.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6)як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Ухвалене у справі рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону з огляду на таке.

Визнаючи таким, що не підлягає до виконання виконавчий напис нотаріуса суд першої інстанції виходив із того, що вказана в ньому сума заборгованості не є безспірною, оскільки між боржником та банком існує судовий спір про стягнення боргу. Також суд вважав, що банком не дотримано процедури звернення стягнення на предмет іпотеки.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду, оскільки такі ґрунтуються на вимогах закону та відповідають встановленим обставинам.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Як правильно зясовано судом та вбачається із матеріалів справи 16 травня 2007 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 375р, відповідно до умов якого банком надано позичальнику кредит зі встановленням ліміту кредитної лінії у сумі 39 600,00 доларів США, що за курсом НБУ на дату укладення договору у національній валюті становить 199 980,00 грн, строком до 07.05.2027 року. Згідно п.2.2. договору за користування кредитом встановлюється процентну ставку в розмірі 10% річних (а.с.65-66 т.1).

В подальшому до вказаного договору вносились зміни та доповнення. Так, договором про внесення змін №1 від 11.02.2008 року до кредитного договору № 375р від 16 травня 2007 року позичальнику встановлено ліміт кредитної лінії у сумі 54 600,00 доларів США, що за курсом НБУ на дату укладення договору у національній валюті становить 275 730,00 грн. 23 лютого 2009 року між сторонами укладено договір про внесення змін №2 до кредитного договору, відповідно до якого ОСОБА_2 надано кредит шляхом відкриття невідновлювальної мультивалютної кредитної лінії у сумі еквівалентній 631 256, 00 грн. Також договором про внесення змін № 3 до кредитного договору № 375р від 16 травня 2010 року за користування кредитом встановлено процентну ставку в розмірі 3% річних терміном з 01.02.2010 року до 31.01.2011 року (а.с. 67,171,200 т.1).

Для забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 25 лютого 2008 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір, предметом якого є цегляний гараж №18, розташований в урочищі «Схил» м. Бурштин, Галицького району, загальною площею 24,4 кв.м (а.с.8-9 т.1).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок, в тому числі, й переданням ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Як підтверджується матеріалами справи 17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ПАТ «Альфа-банк» укладено договір відступлення прав вимоги (а.с.1-30 т.2).

Встановлено, що у звязку із неналежним виконанням позичальником своїх зобовязань та наявністю заборгованості по кредитному договору банк звернувся до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису. Як вбачається зі змісту виконавчого напису, вчиненого 15 березня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, ним запропоновано звернути стягнення на гараж №18, загальною площею 24,4 кв.м, що знаходиться в урочище Схил, м. Бурштин, Галицького району. Вказане нерухоме майно належить на праві приватної власності ОСОБА_2 згідно Свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Бурштинської міської ради 21 лютого 2008 року на підставі рішення виконкому № 32 від 5 лютого 2008 року та зареєстрованого в Обласному комунальному підприємстві «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» 21 лютого 2008 року в реєстровій книзі № 5г за номером запису 469. Відповідно за рахунок коштів, отриманих від реалізації цього Предмета іпотеки надано право задовольнити вимоги ПАТ «Альфа-Банк» у розмірі заборгованості, що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання Боржником умов Кредитного договору за період з 1 липня 2013 року до 1 січня 2015 року, а саме: заборгованість за кредитом 250 385,00 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом - 39 374,66 грн та суми плати, що здійснена ПАТ «Альфа-Банк» за вчинення виконавчого напису 3 500,00 грн. Що станом на 15 березня 2005 року складає загальну заборгованість у розмірі 293 259,66 грн (а.с. 178,179-181 т.1).

Згідно зі ст.ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як визначено пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172від 29 червня 1999 року) для одержання виконавчого напису подаються оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Разом з тим, існування спору щодо розміру заборгованості за кредитним договором у суді на момент вчинення виконавчого напису є тією обставиною, яка виключає безспірність боргу та можливість його стягнення шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за виконавчим написом нотаріуса.

Такі правові висновки містяться у постановах Верховного Суду України у справі 6-27цс15 від 04 березня 2015 року та у справі № 6-141цс14 від 11 березня 2015 року, а відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів при вирішення справ у подібних правовідносинах.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Галицького районного суду від 11 лютого 2015 року відкрито провадження у справі за позовом ПАТ «Альфа - Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 375р від 16 травня 2007 року (а.с.76 т.1).

За указаних обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність ознак спірності заборгованості боржника, а отже, відсутність при цьому підстав для вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Також в засіданні апеляційного суду зясовано, що рішенням Галицького районного суду від 31 серпня 2016 року позов банку задоволено. Стягнуто на його користь із ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 299 342,64 грн.

Відтак, посилання представника апелянта щодо безспірності заборгованості боржника є надуманими.

Не можуть бути прийняті до уваги і доводи апелянта про те, що з врахуванням вищезазначених обставин суд зобовязаний був зупинити провадження в даній справі до вирішення справи про стягнення заборгованості за кредитним договором.

За положенням п.4 ч.1 ст.201 ЦПК України суд зобовязаний зупинити провадження у справі в разі неможливості розгляду її до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку цивільного судочинства. При цьому зупинення провадження у цивільній справі з мотивів наявності іншої справи, яка розглядається в порядку цивільного судочинства, може мати місце в тому разі, коли у справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у цивільній справі вимог чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Однак, виходячи зі змісту цих норм, у суду були відсутні підстави для зупинення провадження у справі.

Також неспроможними є доводи апелянта щодо дотримання процедури вчинення виконавчого напису.

Згідно з пп. 2.3 п. 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №282/20595, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

В той же час пунктом 7.6. іпотечного договору сторони погодили, що всі повідомлення між ними здійснюються у письмовій формі шляхом направлення рекомендованих листів, телеграм (а.с.8-9 т.1).

Згідно п.2. Правил надання послуг поштового зв'язку рекомендоване поштове відправлення - реєстрований лист, поштова картка, бандероль, тощо, які приймаються для пересилання без оцінки відправником вартості його вкладення.

За змістом п. п. 92., 99. Правил надання послуг поштового зв'язку рекомендовані листи підлягають доставці додому.

Як вбачається з матеріалів справи, Банком 03.02.2015 року направлялася боржнику - іпотекодавцю вимога від 30 січня 2015 року про усунення порушень. Однак, така направлялася цінним листом, і крім того, докази отримання її в матеріалах справи відсутні (а.с.202-204 т.1).

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції зясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» - ОСОБА_5 відхилити, а рішення Галицького районного суду від 17 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: Я.Ю. Ковалюк

ОСОБА_6