У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Черненко В.А., Журавель В.І., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за касаційними скаргами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду м. Києва від 29 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право власності на житловий будинок (домоволодіння) в порядку спадкування по АДРЕСА_1; визнати недійсною заяву ОСОБА_5 від 24 січня 2013 року № 122 про те, що він фактично прийняв спадщину після ОСОБА_6; визнати ОСОБА_5 таким, що не прийняв спадщину за заповітом, після ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що він є спадкоємцем після батька - ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, за заповітом, який було посвідчено 2 серпня 1991 року Дев'ятою Київською державною нотаріальною конторою.

Вказував, що до складу спадщини належить житловий будинок (домоволодіння) за адресою: АДРЕСА_1, який належав спадкодавцю на праві власності.

Зазначав, що після смерті ОСОБА_6 він звернувся до Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої було відкрито спадкову справу.

Також, вказував, що відповідачу на праві власності належить житловий будинок по АДРЕСА_1, де він фактично мешкає, тобто адреси місця проживання спадкодавцяі відповідача різні, а відтак, на його думку, в силу вимог закону ОСОБА_5 є таким, що не прийняв спадщину у відповідності до вимог ст. 1268 ЦК України і заява, яка подана відповідачем до нотаріальної контори має бути визнана судом недійсною.

Зазначав, що 3 грудня 2014 року постановою державного нотаріуса йомувідмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, через те, що заповіт складено на частину будинку, а правовстановлюючий документ, на ім`я померлого, виданий на весь будинок, а також через відсутність підтвердження компетентного органу в проведенні державної реєстрації права власності на будинок, у зв'язку з чим неможливо встановити склад спадкового майна.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 2 грудня 2015 року позовзадоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування після ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на житловий будинок (домоволодіння), розташований по АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 29 березня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог скасовано, позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на 9/40 чстин житлового будинку (домоволодіння), розташованого по АДРЕСА_1.

У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати, ухвалити нове рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Апеляційний суд, ухвалюючи рішення, на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_4 підлягають частковому задоволенню.

Зокрема, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання за ОСОБА_4 права власності в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_6 на 9/40 частин спірного житлового будинку.

Апеляційний суд, ухвалюючи рішення, врахував, що спірний будинок складається з двох квартир, з яких право власності на одну за адресою: АДРЕСА_1, належить відповідачу ОСОБА_5, а на другу по АДРЕСА_1 - мав ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на Ѕ частину будинку АДРЕСА_1, яка належала йому, а тому позивач, як спадкодавець за заповітом, може успадкувати лише зазначену частину спірного будинку, тобто спадщину після ОСОБА_6, яка відкрилась на 9/40 частин всього будинку (домоволодіння).

Таким чином, суд врахував, що зазначене узгоджується зі змістом заповіту ОСОБА_6, відповідно до якого він заповів позивачу не весь спірний будинок, а лише частину цього будинку, яка належала йому, та дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову.

Доводи касаційних скарг та зміст оскаржуваного рішення апеляційного суду не дають підстав для висновку про те, що судами при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційні скарги відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

ухвалила:

Касаційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 29 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.А. Черненко

В.І. Журавель

С.П. Штелик