Справа № 308/3296/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 лютого 2016 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючого судді - Дергачової Н.В., при секретарі судового засідання Меркуловій Ю.П., у присутності позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 та третьої особи ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді позовну заяву ОСОБА_1 до Філії «Закарпатське регіональне управління» Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Орган опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому, Приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_4, про визнання недійсним договору іпотеки та зняття заборони на відчуження майна, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Філії «Закарпатське регіональне управління» Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому, Приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_4, про визнання недійсним договору іпотеки та зняття заборони на відчуження майна.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив наступне.

13.09.2006 року в місті Ужгороді між філією «Закарпатське регіональне управління» «Закритого акціонерного товариства «Комерційний банк «ГІриватБанк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № МКТ7GА00000038, згідно якого ОСОБА_7 отримав кредит в розмірі 33 375,26 доларів США.

13.09.2006 року в місті Ужгороді в забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором № МКТ7GА00000038 між ОСОБА_1 та банком був укладений нотаріально посвідчений договір іпотеки від 13.09.2006 року. За умовами вказаного договору в іпотеку було передано належне йому на праві приватної власності нерухоме майно - квартиру за адресою: м. Ужгород, вул. Капушанська (бувша Перемоги), 155/33 та нотаріусом було накладено заборону на відчуження з внесенням у відповідний реєстр за № 4540.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 16.02.2015 року у цивільній справі №308/20146/13-ц позов банку щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житла задоволено, а у позовній вимозі банку щодо визнання договору іпотеки дійсним відмовлено.

Позивач зазначив, що з 1997 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_4 і від шлюбу з останньою у них є двоє неповнолітніх дітей: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 З моменту одруження з ОСОБА_4 він став проживати разом з дружиною в іпотечній квартирі, хоча місце реєстрації у нього залишилося попереднє: Ужгородський район, с. Баранинці, вул. Центральна, 21, де проживали раніше та проживають зараз його батьки, що є власниками будинку. Його дружина ОСОБА_4 задовго до укладення вказаного вище договору іпотеки була зареєстрована та фактично проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 (бувша Перемоги), 155/33. Вказане підтверджується її паспортними даними. Крім цього, ще з 2004 року він став власником вищевказаної іпотечної квартири на підставі договору купівлі-продажу від 07.10.2004р.

Проте, ні нотаріус, ні представник кредитора не взяли до уваги вищенаведені факти, з яких явно вбачалося, що місцем проживання малолітніх дітей є виключно житло, що передається в іпотеку, та не поставили питання про залучення органу опіки та піклування з метою отримання їхньої згоди на укладення вказаного договору іпотеки. Адже, наявна у кредитній справі довідка ЖБК - 40 років Перемоги» №400 від 06.06.2009 року не спростовує того факту, що малолітні ОСОБА_8 і ОСОБА_9 на момент укладення договору іпотеки реально проживали з його дружиною і відповідно з ним за адресою: м. Ужгород, вул. Капушанська, 155/33.

З урахуванням викладеного позивач просить суд:

-визнати недійсним договір іпотеки від 13 вересня 2006 року, укладений між філією «Закарпатське регіональне управління» ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1;

-зобовязати приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_5 виключити запис № 4540 від 13 вересня 2006 року з єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1, внесеного на підставі договору іпотеки від 13 вересня 2006 року, з вилученням запису з державного реєстру іпотек.

За ухвалою від 27.03.2015 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області було відкрито провадження по справі № 308/3296/15-ц (2/308/2665/15) та призначено справу до судового розгляду.

Позивачем до початку розгляду справи по суті було заявлено заяву про відвід судді, яку за ухвалою від 22.04.2015 було задоволено судом. Справу за розпорядженням від 24.04.2015 передано на повторний автоматичний перерозподіл, згідно якого справу передано на розгляд судді Дергачовій Н.В.

За ухвалою від 27.04.2015 судом було прийнято до свого провадження цивільну справу № 308/3296/15-ц та призначено до розгляду у судовому засіданні.

З метою дотримання принципу безпосередності розгляду справи та у відповідності до ч. 2 ст. 159 Цивільного процесуального кодексу України, якою встановлено, що у разі заміни одного із суддів під час судового розгляду справа розглядається спочатку, судом був проведений судовий розгляд справи спочатку.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, з підстав зазначених у письмових поясненнях, просив суд відмовити у задоволенні позову.

Представником відповідача також була подана до суду заява від 08.06.2015 року (а.с. 44) про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин, оскільки вважає, що строк позовної давності сплинув ще 13.09.2009 року, проте позивач звернувся з позовом лише в 2015 році.

Представник Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Ужгородського міськвиконкому в судове засідання не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи був судом належним чином повідомлений, проте надав суду лист від 13.10.2015 року № 2306/03-18 та від 18.11.2015 року, за яким просив суд розглянути справу за відсутності представника та повідомив, що позивач не звертався до органу опіки та піклування із заявою про дачу дозволу (згоди) на укладення договору іпотеки.

Приватний нотаріус ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилася, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена судом належним чином, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається із матеріалів справи, 13.09.2006 року в місті Ужгороді між філією «Закарпатське регіональне управління» «Закритого акціонерного товариства «Комерційний банк «ГІриватБанк» та ОСОБА_10 був укладений кредитний договір № МКТ7GА00000038, згідно якого ОСОБА_7 отримав кредит в розмірі 33 375,26 доларів США.

13.09.2006 року в місті Ужгороді в забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором № МКТ7GА00000038 між ОСОБА_1 та банком був укладений нотаріально посвідчений договір іпотеки від 13.09.2006 року. За умовами вказаного договору в іпотеку було передано належне йому на праві приватної власності нерухоме майно - квартиру за адресою: м. Ужгород, вул. Капушанська (бувша Перемоги), 155/33 та нотаріусом було накладено заборону на відчуження з внесенням у відповідний реєстр за № 4540.

При укладенні зазначеного договору третя особа ОСОБА_4, за заявою від 13.09.2006 року, дала згоду своєму чоловіку ОСОБА_1 на передачу на його розсуд в іпотеку (майнову поруку) квартири, що розташована в м. Ужгород, вул. Перемоги, 155/33.

Як вбачається із довідки від 22.06.2009 року № 718, виданої Житлово будівельним кооперативом «40 років Перемоги» ОСОБА_4 дійсно проживає і зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, та з нею проживають її діти: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2

Відповідно до рішення апеляційного суду Закарпатської області від 16.02.2015 року у цивільній справі № 308/20146/13-ц рішення Ужгородського міськрайонного суду від 19 листопада 2014 року було скасовано та ухвалено в справі нове рішення про часткове задоволення позову, за яким у рахунок погашення основного зобовязання за Кредитним договором № MKT7GA00000038 від 13 вересня 2006 року укладеного між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк ПриватБанк та ОСОБА_6 у розмірі заборгованості станом на 17.07.2012 року на загальну суму 93 230,32 доларів США, з якої: 27116,75 доларів США заборгованість за кредитом; 30012,29 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 1856 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом і 34245,28 доларів США заборгованість по пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором звернуто стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки від 13 вересня 2006 року укладеного між Публічним акціонерним товариством комерційний банк ПриватБанк та ОСОБА_1, що складається з нерухомого майна, а саме: квартири № 33, загальною площею 66,6 кв.м., житловою площею 40,4 кв.м., що знаходиться в будинку № 155 по вул. Перемоги в м. Ужгород яка належить іпотекодавцю на праві договору купівлі продажу від 07.10.2004 року за реєстровим № 5445 та зареєстрованого в КП Ужгородське МБТІ за № 2347 в книзі 11 - шляхом застосування процедури продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій іншій особі на власний розсуд за початковою іпотечною ціною визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, але в будь-якому разі не менше за вартість визначену в іпотечному договорі у розмірі 232067,70 гривень, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого вповноваження іпотекодавця. Виселено ОСОБА_1 з квартири № 33, загальною площею 66,6 кв.м., житловою площею 40,4 кв.м., що знаходиться в будинку № 155 по вул. Перемоги в м. Ужгород. У задоволенні інших позовних вимог, відмовлено.

При цьому апеляційною інстанцією було встановлено, що сторонами договору іпотеки від 13.09.2006 року являються правонаступник ПАТ КБ Приватбанк та ОСОБА_1. В силу вимог ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу. Тобто, ОСОБА_1 при укладенні даного правочину в забезпечення виконання основного зобовязання за кредитним договором, розумів та повинен був знати про наслідки, які наступають за цим правочином у разі невиконання позичальником взятих на себе обовязків. Та не дивлячись на це ОСОБА_1 свідомо уклав договір іпотеки.

За змістом абзацу 1 підпункту 12.1. пункту 12 Договору іпотеки, іпотекодавець засвідчив, що на момент укладення цього договору в квартирі, яка є предметом іпотеки не зареєстровані, не проживають, і не мають права на користування такою малолітні та неповнолітні діти, т.1 а.с. 23, 145. А в підпункті 12.7. пункту 12 цього Договору зазначено, що відносно предмету іпотеки відсутні вимоги третіх осіб, в тому числі й тих, що не зареєстровані у встановленому законом порядку.

Виходячи зі змісту Довідки від 06.09.2006 року за № 400 ЖБК 40 років Перемоги, що видана на імя ОСОБА_7 (боржника), який проживає в спірній квартирі до його складу сімї входить дружина ОСОБА_11, дочка ОСОБА_4, дочка ОСОБА_12, т.1 а.с. 156. Про малолітніх дітей в даній довідці не йдеться, що підтверджує обставини викладені в підпунктах 12.1., 12.7. пункту 12 Договору іпотеки від 13.09.2006 року.

Зазначене вказує на те, що ОСОБА_1 як іпотекодавець стверджував, що на момент укладення правочину, малолітні діти не мають права на користування такою і що відсутні вимоги відносно предмету іпотеки.

На вчинення таких дій ОСОБА_1 по укладенню з ПАТ КБ Приватбанк договору іпотеки від 13.09.2006 року дала свою згоду і дружина ОСОБА_4, що стверджується нотаріально посвідченою заявою від 13.09.2006 року, Т.1 а.с. 115, 148.

Таким чином на момент укладення правочину, тобто 13 вересня 2006 року права малолітніх дітей на користування квартирою переданою в іпотеку не могли бути порушеними, а тому договір іпотеки є правомірним.

Тобто фактично недійсність правочину за аналогічних підстав вже була предметом судового розгляду.

Представником відповідача також надані суду довідки, видані Житлово будівельним кооперативом «40 років Перемоги»: від 06.09.2006 року № 401 відповідно до якої ОСОБА_1 проживає із зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, та від 06.09.2006 року № 400 відповідно до якої до складу сім'ї ОСОБА_7, належать: ОСОБА_11, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_6 Остання довідка не підписана посадовою особою, що її видала, проте містить відповідну печатку юридичної особи.

Судом за ухвалою від 30.06.2015 року було витребувано у Приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_5 копії копій матеріалів справи, яка була заведена ним при нотаріальному посвідченні договору іпотеки від 13.09.2006 року, укладеного між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «Приватбанк».

Суду надані відповідні докази, які містять довідку Житлово будівельного кооперативу «40 років Перемоги» від 06.09.2006 року № 400, змісту аналогічного, наданій представником відповідача.

Позивачем суду також надані довідки від 02.10.2015 року № 1467 Баранинської сільської ради відповідно до якої головою дворогосподарства, яке знаходиться за адресою: с. Баранинці, вул. Центральна, 21, є ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_7 та довідку Житлово будівельного кооперативу «40 років Перемоги» від 15.09.2015 року № 161, відповідно до якої ОСОБА_4 дійсно проживає і зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, та з нею проживають її діти: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 Діти проживають та зареєстровані за цією адресою з моменту народження.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 177 СК України, в редакції що діяла станом на 13.09.2006 року дату укладення договору іпотеки між сторонами, батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобов'язання від імені дитини; відмовлятися від майнових прав дитини. Батьки мають право дати згоду на вчинення неповнолітньою дитиною правочинів, передбачених частиною другою цієї статті, лише з дозволу органу опіки та піклування.

Згідно ч. 3 ст. 17 Закону України "Про охорону дитинства " від 26.04.2001 № 2402-ІІІ, в редакції, яка діяла як на дату укладення іпотечного договору, батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

З 01.01.2006 року ще почав діяти Закон України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» від 02.06.2005 року № 2623-IV, статтею 12, якого передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав і охоронюваних законом інтересів дітей при наданні згоди на вчинення правочинів щодо належного дітям нерухомого майна.

Роз'яснюючи питання, чи має право користування певним житлом дитина і як саме має бути підтверджене це право, Верховний Суд України ще у своїй ухвалі від 23 липня 2008 року зазначив, що право користування майном члена сім'ї власника житла пов'язано з моментом здійснення реєстрації за місцем проживання особи (Єдиний державний реєстр судових рішень - рішення № 2270896).

Як зазначено у п. 40 Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 р. № 20/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 3 березня 2004 р. за № 283/8882, в редакції, яка діяла на дату укладення іпотечного договору, правочини за малолітніх, які не досягли 14 років, а також від імені фізичних осіб, визнаних у судовому порядку недієздатними, вчиняють батьки (усиновлювачі) або опікуни. Правочини щодо майна малолітньої дитини можуть бути вчинені одним з батьків, з яким постійно проживає дитина, за наявності згоди другого з батьків, підпис якого має бути засвідчений нотаріально.

Тобто, зазначеною інструкцією не вимагалася перевірка нотаріусом наявності висновку органу опіки та піклування при укладенні договорів, які підлягають нотаріальному посвідченню, а, отже батьки повинні були самостійно виконувати зазначені вимоги закону та перед укладенням договору звернутися за отриманням зазначеного дозволу до органу опіки і піклування.

Відповідно до п. 44 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» згідно зі статтею 32 ЦК, статтею 177 СК та статтею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III "Про охорону дитинства" батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

У зв'язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.

Положення статті 12 Закону України від 2 червня 2005 року № 2623-IV "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей", яка вимагає попередньої згоди органу опіки і піклування для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право користування якими мають безпритульні діти, діють з 1 січня 2006 року і на договори, укладені до цієї дати, не поширюються (стаття 58 Конституції України).

Суд також враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 30.09.2015 року № 6-384цс15, у якій зазначено, що згідно зі статтями 177 СК України та 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобовязуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобовязання.

При укладені договорів іпотеки щодо нерухомого майна, право власності або право користування яким мають малолітні діти, обовязково вимагається дозвіл органів опіки та піклування.

Відповідно до статті 29 ЦК України місце проживання дитини визначається за місцем проживання батьків.

Місце проживання неповнолітньої малолітньої особи є фактичне місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона фактично проживає. Однак, місце проживання за фактичним місцем проживання батьків не є безумовним, якщо судом буде встановлено інше постійне місце проживання дитини.

Якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.

Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої, малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїм правом законного представника дитини, а може спричинити інші наслідки, передбаченні законодавством та які застосовуються органами опіки та піклування.

Матеріалами справи підтверджено, що при укладенні договору позивачем надавалася довідка від 06.09.2006 року № 400, відповідно до якої до складу сім'ї ОСОБА_7, належать: ОСОБА_11, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_6, тобто при укладенні спірного договору іпотеки батьками малолітніх дітей було повідомлено неправдиві відомості про відсутність прав дітей на майно, яке передавалося в іпотеку, що не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Суд не приймає до уваги доводи позивача, що зазначену довідку надавав ОСОБА_7, який помер, оскільки договір іпотеки укладався безпосередньо позивачем, відтак і документи для його укладення зазвичай надаються особою, яка його укладає.

Крім того, позивач має інше зареєстроване місце проживання, яким також мають право користування його неповнолітні діти.

Витрати із сплати судового збору у відповідності до ст. 88 ЦПК України покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 60, 61, 214, 215, 292, 294 ЦПК України, ст. 177 Сімейного кодексу України, ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей", ст. 18 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 203, 215 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Філії «Закарпатське регіональне управління» Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Орган опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому, Приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_4, про визнання недійсним договору іпотеки та зняття заборони на відчуження майна, - відмовити.

Витрати із сплати судового збору у відповідності до ст. 88 ЦПК України покласти на позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений 29.02.2016.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Н.В Дергачова