АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/714/16 Доповідач - Дикун С.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Парандюк Т. С., Щавурська Н. Б.,

при секретарі - Романська К.М.

з участю сторін - представника ОСОБА_1- адвоката Моленя Р.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою його представником адвокатом ОСОБА_3, на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 5 жовтня 2015 року по справі за поданням головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції про зміну сторони виконавчого провадження ВП №44914190,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року головний державний виконавець Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції звернувся до суду з поданням, в якому просив замінити сторону виконавчого провадження, а саме: боржника ОСОБА_1 на ОСОБА_4 з виконання виконавчого листа, виданого Тернопільським міськрайонним судом 15 жовтня 2013 року, про зобов'язання знести частину самовільно спорудженого гаража на земельній ділянці спільного користування, довжиною 3,22 м і демонтувати частину металевої огорожі, зведеної ОСОБА_1 на межі земельної ділянки ОСОБА_5 і землі загального користування, посилаючись на те, що згідно з договором дарування, власником ? частини будинку та надвірних споруд по АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 та спірну земельну ділянку рішенням Тернопільської міської ради надано в оренду ОСОБА_4

Справа судами розглядалась неодноразово.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 5 жовтня 2015 року подання головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції задоволено. Замінено сторону виконавчого провадження ОСОБА_1 на ОСОБА_4 з виконання виконавчого листа, виданого Тернопільським міськрайонним судом 15 жовтня 2013 року, про зобов'язання знести частину самовільно спорудженого гаража на земельній ділянці спільного користування, довжиною 3,22 м і демонтувати частину металевої огорожі, зведеної ОСОБА_1 на межі земельної ділянки ОСОБА_5 і землі загального користування.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_3, який представляє інтереси ОСОБА_1, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні подання, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Під час розгляду справи в апеляційному суді адвокат ОСОБА_3, який представляє інтереси ОСОБА_1, посилаючись на доводи апеляційної скарги, підтримав вимоги скарги.

Представник Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції; ОСОБА_4; ОСОБА_5, будучи належно повідомленими про час та місце слухання справи у судове засідання не з'явилися, про причини неявки суду не повідомили.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, переглянувши ухвалу суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а ухвалу суду - скасувати, як таку, що постановлена з порушенням вимог матеріального та процесуального права.

Задовольняючи подання державного виконавця про заміну сторони виконавчого провадження, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 відчужив на користь ОСОБА_4 майно, яке на підставі рішення суду повинно бути знесено (демонтовано).

Проте, погодитись із таким висновком суду неможливо.

Відповідно до ч.1 ст.378 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Судом установлено, що рішенням Тернопільського міського суду Тернопільської області від 17 січня 2002 року вирішено спір за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про розподіл земельної ділянки, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні заїздом, встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 26 березня 2002 року, залишеним без змін ухвалою Верховного суду України від 7 жовтня 2003 року, рішення міського суду від 17 січня 2002 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позови ОСОБА_1 і ОСОБА_5 частково задоволено. Зобов'язано ОСОБА_1 знести частину самовільно збудованого гаража, що розташований на земельній ділянці спільного користування, і демонтувати частину металевої огорожі, зведеної ОСОБА_1 на межі земельної ділянки ОСОБА_5 і землею загального користування.

Згідно з договором дарування від 8 травня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу (реєстровий номер 1911), ОСОБА_1 подарував ОСОБА_4 ? частини житлового будинку з належною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №22703184 від 13 травня 2009 року реєстраційний номер 27202878 власником ? домоволодіння, житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами у АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 (підстава - договір дарування від 8 травня 2009 року).

Рішенням Тернопільської міської ради від 29 листопада 2013 року земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,03 га надано в користування ОСОБА_4 та 27 січня 2014 року з нею укладено договір оренди земельної ділянки по АДРЕСА_1, яку надано для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Договір оренди зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Земельна ділянка, на якій знаходиться частина гаража та огорожі, які згідно з рішенням суду підлягають знесенню, знаходяться на земельній ділянці, що надана в оренду ОСОБА_4

На виконанні в головного державного виконавця знаходиться виконавчий лист Тернопільського міськрайонного суду від 15 жовтня 2013 року про зобов'язання ОСОБА_1 знести частину самовільно спорудженого гаража на земельній ділянці спільного користування, довжиною 3,22 м і демонтувати частину металевої огорожі, зведеної ОСОБА_1 на межі земельної ділянки ОСОБА_5 і землі загального користування.

Постановою від 30 вересня 2014 року відкрито виконавче провадження №44914190 за виконавчим листом №2-9/2002, виданим 15 жовтня 2013 року.

Згідно з вказаною постановою сторонами виконавчого провадження є боржник ОСОБА_1, а стягувачем - ОСОБА_5

Підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом ст. 512 ЦК України, ст. 378 ЦПК України та ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов'язанні він замінюється правонаступником.

Відповідно до ч.1 ст. 378 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Отже, правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна сторони (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв'язку із вибуттям із виконавчого провадження суб'єкта встановленого або підтвердженого рішенням суду матеріального правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі права та обов'язки правопопередника у виконавчому провадженні.

Відповідно до зазначеної статті, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою сторони, суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Виходячи із аналізу цих норм, зокрема, п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв'язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв'язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 378 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов'язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов'язки в зобов'язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року № 6-122цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов'язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 набула у власність майно за договором дарування ще в 2009 році, а виконавчий лист № 2-9/2002 видано лише 15 жовтня 2013 року. Відтак, набуття права власності ОСОБА_4 на гараж, який на теперішній час числиться сараєм під літерою "Б", відбулось після набрання рішенням законної сили та в подальшому - після видання виконавчого листа.

З установлених обставин справи очевидно випливають два види правовідносин сторін:

1) правовідносини, що склалися між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у частині укладеного договору дарування є приватно-правовими. Оскільки договір дарування є безоплатним, тому дарувальник не має права вимагати від обдаровуваної особи зустрічних дій майнового або немайнового характеру. Договір дарування, укладений з порушенням вимог закону про безоплатність передання іншій стороні майна у власність, є нікчемним.

2) правовідносини, що склалися між боржником ОСОБА_1, та стягувачем - ОСОБА_5 у частині виконання виконавчого листа є адміністративно-процесуальними, що тягне за собою самостійність предмета регулювання у виконавчому провадженні.

Згідно з виконавчим листом № 2-9/2002, знесенню підлягає частина гаража, збудованого ОСОБА_1, який останнім ще до відкриття виконавчого провадження було реконструйовано та зареєстровано як сарай під літ. Б розміром 9,26 м х 3,86 м, тобто є власністю ОСОБА_4

Набуття права власності на майно, яке зобов'язано знести за рішенням суду, після набрання рішенням законної сили не може бути підставою для невиконання судового рішення, яким зобов'язано знести таке майно. При цьому, крім знесення частини спорудженого гаража, ОСОБА_1 за виконавчим листом також зобов'язано демонтувати частину металевої огорожі.

Враховуючи, що договір дарування не містить обов'язку обдарованого вчинити певні дії (ст. 725 ЦК України) та не свідчить про перехід до обдаровуваної особи - ОСОБА_4 обов'язку по знесенню частини надвірної будівлі - реконструйованого ОСОБА_1 гаража, заміна сторони виконавчого провадження не відповідає вимогам закону.

Отже, до висновку про задоволення подання головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції про заміну сторони виконавчого провадження суд прийшов на порушення норм права.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні подання про заміну сторони виконавчого провадження відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307,312, 315, 319, 324,325 ЦПК України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану його представником адвокатом ОСОБА_3, задовольнити.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 5 жовтня 2015 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні подання головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції про зміну сторони виконавчого провадження ВП №44914190 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Дикун С.І.

Судді: Парандюк Т.С.

Щавурська Н.Б.