У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді Григоренка М.П.,

суддів : Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання Пиляй І.С., за участю позивача, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства „Комерційний банк „Надра" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ „КБ „Надра" на рішення Здолбунівського районного суду від 12 лютого 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства „Комерційний банк „Надра" про стягнення коштів за депозитними вкладами,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Здолбунівського районного суду від 12 лютого 2016 року позов ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства „Комерційний банк „Надра" про стягнення коштів за депозитними вкладами - задоволено.

Укладені між ОСОБА_1 та ПАТ „Комерційний банк „Надра" строкові договори банківського вкладу (депозиту) з поповнення в рамках Пакету послуг „ПУ „Перший", а саме: 30 вересня 2014 року укладено договір № 2033607 з вкладом у розмірі 235 євро строком на 6 місяців з виплатою процентної ставки 10,5% річних; 22 жовтня 2014 року укладено договір № 2050816 вкладу у рамках Пакету послуг „ПУ „Перший" на суму 128 євро строком на 6 місяців з виплатою процентною ставки 10,5% річних - розірвано.

Стягнуто з ПАТ „Комерційний банк „Надра" на користь ОСОБА_1 строкові банківські вклади в розмірі 2289,02 євро по договору № 2033607 від 30.09.2014 року та 2085,83 євро по договору № 2050816 від 22.10.2014 року.

_____________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/833/2016 Головуючий у 1 інстанції : Мичка І.М. Доповідач : Григоренко М.П.

Стягнуто з ПАТ „Комерційний банк „Надра" на користь держави судовий збір в розмірі 521,50 грн.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі ПАТ „Комерційний банк „Надра" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ „КБ „Надра" покликається на його незаконність, через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Вказує, що відповідно до п.1 ч. 5 ст. 36 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Згідно п.1 ч. 6 ст. 36 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" обмеження, встановлене п. 1 ч. 5 ст. 36 вказаного закону, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився (на дату запровадження введення тимчасової адміністрації), та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим НБУ до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

Зазначає, що строк договорів вкладу, укладених з позивачем, закінчився після запровадження у ПАТ „КБ „Надра" тимчасової адміністрації - 30.03.2015 року та 22.04.2015 року, вклади не могли бути повернутими в силу прямої заборони, встановленої законом, а їх повернення відбувається в особливому порядку, встановленому Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

13.05.2015 року у відповідності до порядку виплат вкладів, передбаченого Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", позивачу були виплачені 200000 грн., тобто гарантовану Фондом суму. Відтак, на дату судового розгляду позивачем повністю отримано від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб гарантовану суму відшкодування за вкладами, які розміщувались також на інших рахунках, відкритих в ПАТ „КБ "Надра".

Залишок коштів на депозитному рахунку позивача в ПАТ „КБ „Надра" № 2033607 після переказу вкладу в рахунок відшкодування гарантованої суми станом на 25.09.2015 року загалом складає 2289,02 євро, з них: 2085,83 євро - депозит, 203,19 євро - проценти.

Залишок коштів на депозитному рахунку позивача в ПАТ „КБ „Надра" № 2050816 станом на 25.09.2015 року загалом складає 1575,26 євро, з них: 1513,00 євро - депозит, 62,26 євро - проценти.

Кошти розміщені позивачем на даних депозитних рахунках перевищують виплачену гарантовану Фондом суму 200000 грн.

Залишок грошових зобов'язань ПАТ „КБ „Надра" перед позивачем за договорами вкладу № 2033607 від 30.09.2014 року та № 2050816 від 22.10.2014 року загалом становить 3864,28 євро, що в еквіваленті за курсом НБУ, встановленим на 04.06.2015 року складає 90377,92 грн.

Позивач 16.06.2015 року звернувся до Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ „КБ „Надра" із письмовими заявами про включення його вимог з виплати суми вкладів, що перевищує суму гарантованого відшкодування. Дані вимоги включено в реєстр акцептованих вимог кредиторів ПАТ „КБ „Надра", акцептована сума - 92263,48 грн., черга задоволення вимог - 4.

Повернення позивачу його коштів в розмірі гарантованої законом суми здійснюється Фондом гарантування вкладів фізичних осіб через установи банку-агента, а в частині, що перевищує гарантовану Фондом суму, може бути здійснено виключно в порядку встановленому ст. 52 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" за рахунок коштів, одержаних в результаті реалізації майна банку.

Просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач вказує, що оскаржуване рішення вважає законним та обґрунтованим, оскільки вимоги Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", на які посилається відповідач у своїй апеляційній скарзі, суперечать положенням Конституції України, яка має вищу юридичну силу і гарантує всім право на звернення до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів, а тому просить апеляційну скаргу відхилити.

В ході апеляційного розгляду позивач підтримав свої заперечення на апеляційну скаргу та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Повністю задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції керувався положеннями ст.ст. 526, 527, 530, 611, 629, 638, ч. 1 ст. 1058, ч. 2 ст. 1060, ч. 3 ст. 1066 ЦК України та вважав встановленим, що з боку ПАТ „КБ „Надра" дійсно було допущено порушення своїх зобов'язань за депозитними договорами № 2033607 від 30.09.2014 року та № 2050816 від 22.10.2014 року, які були укладені із позивачем, а тому вимоги останнього є підставними та обґрунтованими.

Даний висновок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, наявним у справі доказам та ґрунтується на законі.

Доводи апеляційної скарги також не спростовують правильності оскаржуваного рішення.

Не заперечуючи того, що внаслідок невиконання ПАТ „КБ „Надра" своїх зобов'язань за депозитними договорами № 2033607 від 30.09.2014 року та № 2050816 від 22.10.2014 року дійсно має місце порушення законних прав та інтереси позивача, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ „КБ „Надра", з посиланням на положення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ „КБ „Надра", фактично стверджує про те, що у ОСОБА_1 відсутнє право на захист цих своїх порушених прав та інтересів в судовому порядку, оскільки ці свої права та інтереси він має захищати виключно за процедурою, визначеною вищевказаним Законом.

Проте, аналізуючи чинне законодавство України та норми міжнародного права, які ратифіковані Україною, колегія суддів вважає, що позивач має право на судовий захист своїх прав та інтересів у зв'язку із невиконанням ПАТ „КБ „Надра" своїх зобов'язань за депозитними договорами № 2033607 від 30.09.2014 року та № 2050816 від 22.10.2014 року.

Стаття 8 Загальної декларації прав людини, яка була прийнята та проголошена у резолюції 217 А (ІІІ) Генеральної Асамблеї від 10 грудня 1948 року передбачає, що кожна людина має право на ефективне відновлення своїх прав компетентними національними судами у випадку порушення її основних прав, наданих їй конституцією і законом.

В статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Конституцію України гарантується, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ст. 41). Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ст. 55).

Відповідно до частини 1 статті 3 та статі 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Зокрема, способи захисту зазначені у статті 16 ЦК України, одним із яких є примусове виконання обов'язку в натурі.

Предмет та мета Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» викладені у статті 1 цього Закону, яка передбачає, що цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Тобто, основна функція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, як це вбачається із змісту Закону, це є виведення неплатоспроможних банків з ринку і їх ліквідація, із одночасним ефективним захистом прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України.

Будь-які положення, які б надавали Фонду гарантування вкладів фізичних осіб право в односторонньому порядку змінювати умови раніше укладених між вкладниками та банками депозитних договорів, а також припиняти зобов'язальні правовідносини, які виникли із цивільно-правових угод, вищевказаний Закон не містить, а лише передбачає заходи, які підлягають вжиттю у разі визнання банку неплатоспроможним чи його ліквідації, із застосуванням певних обмежень до виконання вже існуючих зобов'язань банку, які, зокрема, передбачені ст. 36 та ст. 46 Закону, з тим щоб забезпечити збалансований захист прав та інтересів всіх зацікавлених осіб.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У главі 50 ЦК України передбачено випадки, коли зобов'язання вважається припиненим і одним із таких випадків є припинення зобов'язання ліквідацією юридичної особи.

По даній справі встановлено, що на даний час ПАТ „КБ „Надра", як юридична особа, ще не є ліквідованим, а розпочато лише процедуру його ліквідації, тому, на переконання колегії суддів, відсутні підстави вважати, що зобов'язання за депозитними договорами № 2033607 від 30.09.2014 року та № 2050816 від 22.10.2014 року на даний час є припиненими і тому у ОСОБА_1 відсутні правові підстави пред'являли будь-які вимоги до ПАТ „КБ „Надра" у судовому порядку, у зв'язку із невиконанням тим своїх зобов'язань за вищевказаними договорами.

Та обставина, що в ПАТ „КБ „Надра" була введена спочатку тимчасова адміністрація, а потім була розпочата процедура ліквідації, у зв'язку із чим всі функції управління вказаним банком перейшли до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, також не означає, що всі зобов'язання за депозитними договорами № 2033607 від 30.09.2014 року та № 2050816 від 22.10.2014 року припинились і позивач не вправі в судовому порядку заявляти відповідні вимоги, які випливають із умов цих договорів.

Звертаючись до суду із своїм позовом, позивач прямо вказував, що це його звернення обумовлено в першу чергу тим, щоб факт порушення його прав та інтересів, внаслідок невиконання ПАТ „КБ „Надра" зобов'язань за депозитними договорами № 2033607 від 30.09.2014 року та № 2050816 від 22.10.2014, був встановлений судом і щоб саме суд захистив ці порушені його права та інтереси шляхом винесення відповідного судового рішення, оскільки він вважає, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не спроможний це зробити у повній мірі.

З матеріалів справи вбачається, що спір щодо суми боргу за депозитними договорами № 2033607 від 30.09.2014 року та № 2050816 від 22.10.2014 між позивачем та Фондом гарантування вкладів фізичних осіб фактично відсутній і останній не заперечує розрахунки позивача.

Припущення позивача з приводу того, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не може в повній мірі здійснити захист його законних прав та інтересів, а це може здійснити лише суд, на розсуд колегії суддів, заслуговує в певній мірі на увагу.

Статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів.

Цією правовою нормою закріплено, що вимоги Фонду віднесені до третьої черги, а вимоги вкладників - фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов'язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, віднесені до четвертої черги, що, на переконання колегії суддів, вже свідчить про наявність певного «конфлікту інтересів» у Фонду гарантування вкладів фізичних осіб при прийнятті рішень щодо задоволення вимог вкладників - фізичних осіб.

Крім того, вирішення колегією суддів даної цивільної справі на підставі норм Конституції України, положень ЦК України, ЦПК України та норм міжнародного права, а не Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обумовлено також тим, що на даний час в провадженні Конституційного суду України перебуває справа за поданням Верховного Суду України щодо неконституційності вищевказаного Закону (постанова Пленуму Верховного Суду України від 03 липня 2015 року № 13).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення Здолбунівського районного суду від 12 лютого 2016 року підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства „Комерційний банк „Надра" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ „КБ „Надра" відхилити.

Рішення Здолбунівського районного суду від 12 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий М.П. Григоренко

Судді : С.О. Гордійчук

Н.М. Ковальчук