У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Хопти С.Ф.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником - ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду Херсонської області від 15 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Херсона від 13 вересня 2012 року, що набрало законної сили, затверджено мирову угоду у справі за її позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, відповідно до якої останній зобов'язався протягом місяця з моменту її укладення сплатити їй грошові кошти у розмірі 130 тис. грн, що еквівалентно 16 тис. доларів США.

Оскільки відповідач добровільно не виконав покладені на нього мировою угоду зобов'язання, позивач просила стягнути з на її користь з відповідача грошові кошти у розмірі 376 912 грн 33 коп., що еквівалентно 16 тис. доларів США.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 7 травня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Справа в апеляційному порядку розглядалась неодноразово.

Останнім рішенням апеляційного суду Херсонської області від 15 лютого 2016 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 418 358 грн 88 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі представника - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати й залишити в силі рішення районного суду.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено, що між нею та відповідачем існують договірні зобов'язання щодо передачі грошових коштів, а для правовідносин, що склалися між сторонами щодо примусового виконання затвердженої судом мирової угоди, передбачений інший спосіб захисту порушеного права.

Скасовуючи рішення суду та задовольняючи позов, апеляційний суд виходив із того, що у зв'язку з невиконанням ОСОБА_4 умов мирової угоди про поділ майна подружжя щодо передачі позивачу грошових коштів, з останнього на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 418 358 грн 88 коп., що еквівалентно 16 тис. доларів США. При цьому апеляційний суд правильно урахував вимоги чч. 1, 2 ст. 533 ЦК України та умови мирової угоди, якою у зобов'язанні визначено еквівалент в іноземній валюті й стягнув суму, що підлягає оплаті у гривнях, визначену за офіційним курсом валюти на час ухвалення рішення суду.

Такі висновки апеляційного суду є правильними, відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, які судом вірно застосовані. При цьому суд виконав вимоги ч. 4 ст. 338 ЦПК України, згідно з якою висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами встановлено, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Херсона від 13 вересня 2012 року, що набрала законної сили, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: ПАТ «УкрСиббанк», ПАТ «ВіЕйБі Банк», ПАТ «СЕБ Банк», про поділ майна подружжя, було затверджено мирову угоду між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Однією з умов якої була передача останнім ОСОБА_3 грошових коштів у сумі 130 тис. грн, що еквівалентно 16 тис. доларів США.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_4 умов мирової угоди у добровільному порядку, 31 січня 2014 року ОСОБА_3 звернулась до органів виконавчої служби з заявою про примусове виконання ухвали Дніпровського районного суду м. Херсона від 13 вересня 2012 року.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні ОСОБА_3 відмовлено у прийнятті до провадження виконавчого документа через пропуск стягувачем строку для його пред'явлення до виконання.

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 2 лютого 2015 року, постановленої за наслідками перегляду ухвали суду від 27 травня 2014 року, у задоволенні заяви ОСОБА_3 про поновлення строку для пред'явлення до виконання ухвали Дніпровського районного суд м. Херсона від 13 вересня 2012 року відмовлено.

Постановляючи вказану ухвалу, апеляційний суд вважав, що ухвала суду про затвердження мирової угоди не є виконавчим документом у розумінні положень Закону України «Про виконавче провадження», тому на підставі ст. 371 ЦПК України строк для її пред'явлення до виконання поновленню не підлягає.

Листом відділу Головного територіального управління юстиції у Херсонській області від 12 лютого 2016 року представника ОСОБА_3 було повідомлено, що ухвала суду від 13 вересня 2012 року про затвердження мирової угоди не є виконавчим документом, а тому підстави для вчинення виконавчих дій відсутні.

Апеляційний суд наведене врахував та вірно вважав, що оскільки ОСОБА_4 не виконав умову мирової угоди щодо передачі ОСОБА_3 грошових коштів, ухвала суду від 13 вересня 2012 року не є виконавчим документом, оскільки не відповідає вимогам ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», то ОСОБА_3 має право звернутися до суду з позовом про стягнення цієї суми, тобто про спонукання до виконання умов мирової угоди, що відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року № 6-342цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів.

Враховуючи, що сторони мирової угоди визначили еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, на момент ухвалення рішення грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Це відповідає змісту положень чч. 1 і 2 ст. 533 ЦК України, згідно з якими грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, Якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Апеляційний суд зазначене врахував та дійшов вірного висновку про те, що до стягнення визначається розмір суми у гривнях, визначений за офіційним курсом відповідної валюти на час ухвалення рішення суду та ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду не впливають.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_5, відхилити.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 15 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.Ф. Хопта

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

О.В. Закропивний

С.П. Штелик