Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 27 Доповідач Коломієць О. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді : Коломієць О.С.

суддів: Жигановської О.С., Якухно О.С.

з участю секретаря

судового засідання: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», треті особи - ОСОБА_3, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання договору іпотеки припиненим

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 26 травня 2016 року

встановила:

У вересні 2015 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом та просив звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме : квартиру № 1 в житловому будинку, загальною площею 73,2 кв.м. та земельну ділянку площею 263 кв.м., кадастровий номер 18101366:00:04:003:0002, що знаходяться за адресою : м. Житомир, пров. Перший Крошенський, 9, які належать на праві власності ОСОБА_2, шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії виконавчих дій. За рахунок коштів отриманих від реалізації вказаного нерухомого майна переданого в іпотеку, задовольнити вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» в сумі 518 750 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що 19 вересня 2007 року між Акціонерно-комерційним Банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 укладений кредитний договір, згідно з яким остання, з урахуванням додаткової угоди від 13.02.2008 року, отримала кредитні кошти в розмірі 400000,00 грн. на умовах, що передбачені договором.

В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором, 19 вересня 2007 року між Банком та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки (з доповнення до нього від 13.02.2008 року), відповідно до якого остання передала в іпотеку належну їй на праві власності квартиру та земельну ділянку. Оскільки ОСОБА_3 свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконувала, позивач просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та звернути стягнення на іпотечне майно.

В грудні 2015 року ОСОБА_5 звернулась до суду із зустрічним позовом в якому просила визнати припиненою іпотеку, встановлену іпотечним договором від 19 вересня 2007 року та скасувати накладену приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_4 заборону відчуження належних ОСОБА_2 квартири № 1 в житловому будинку та земельної ділянки, що знаходяться за адресою : м. Житомир, пров. Перший Крошенський,9. При цьому зазначає, що рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації Українських Банків від 06 жовтня 2015 року, задоволено позов ПАТ «Укрсоцбанка» до боржника ОСОБА_3 та стягнуто з останньої заборгованість за кредитним договором в розмірі 1446644 грн. 95 коп. Враховуючи, що зобовязання ОСОБА_3 перед банком виконано на підставі рішення суду, а тому іпотека на підставі вимог ст.599 ЦК України вважається припиненою.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 26 травня 2016 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2Я про звернення стягнення на предмет іпотеки залишено без задоволення. Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано припиненим з 19.03.2013 року іпотечний договорі від 19.09.2007 року та доповнення до нього від 13.02.2008 року між ОСОБА_2 та АКІБ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк»), посвідчений 19.09.2007 року та від 13.08.2008 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_4 в реєстрі за № 14256 та відповідно № 2765.

Скасовано накладену приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_4 заборону на відчуження квартири № 1 в житловому будинку, загальною площею 73,2 кв.м. та земельну ділянку площею 263 кв.м., кадастровий номер 18101366:00:04:003:0002, що знаходяться за адресою : м. Житомир, пров. Перший Крошенський, 9, які належать на праві власності ОСОБА_2.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач звернувся з апеляційною скаргою. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги Банку повністю та відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2

В обґрунтування зазначає, що відмовляючи в задоволенні первісного позову через пропуск банком шестимісячного строку на предявлення вимог до майнового поручителя передбаченого ч.4 ст. 559 ЦК України, суд першої інстанції не звернув уваги, що договір іпотеки є різновидом договору застави та окремим способом забезпечення зобовязань, регулювання якого здійснюється ст.ст. 572-593 гл.49 ЦК України і спеціальним законом. У звязку з чим, до іпотечних правовідносин за участю майнового поручителя не підлягають застосуванню положення про поруку передбачені ст.ст. 553-559 гл.49 ЦК України. Крім того, на теперішній час основне зобовязання боржника ОСОБА_3 за Кредитним договором не виконано, а тому висновок суду про припинення іпотеки є безпідставним та суперечить положенням ст.599 ЦК України та Закону України «Про іпотеку».

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19.09.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 був укладений договір невідновлюваної кредитної лінії № 281/20-257, відповідно до умов якого остання отримала, з урахуванням додаткової угоди від 13.02.2008 року, у тимчасове користування грошові кошти в розмірі 400000,00 грн. зі сплатою 15 % річних та кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 18.09.2012 року (а.с.4-8).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, але при укладенні договору сторони повинні керуватися вимогами Цивільного кодексу України, іншими актами цивільного законодавства.

З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за вказаним кредитним договором між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 19.09.2007р. було укладено договір іпотеки (з доповнення до нього від 13.02.2008 року), відповідно до якого остання передала в іпотеку належну їй на праві власності квартиру № 1 в житловому будинку та земельну ділянку, площею 263 кв.м., що знаходяться за адресою : м. Житомир, пров. Перший Крошенський,9.

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» визначено підстави припинення іпотеки, якими є : припинення основного зобовязання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізація предмету іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її.

Правова природа іпотеки полягає у забезпеченні можливості кредитора у разі невиконання боржником зобовязання, забезпеченого іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку нерухомого майна переважно перед іншими кредиторами боржника.

Згідно ч.5 ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

06 жовтня 2015 року рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 1446644,95 грн. (а.с.36-37).

Під час апеляційного розгляду справи було встановлено, що основне зобовязання не припинилося, боржник ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором не погасила. Наведене підтверджується поясненнями сторін та змістом відповіді Богунського ВДВС ГТУЮ у Житомирській області про відсутність будь-яких виконавчих проваджень про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» боргу за кредитним договором (а.с.91). Наявність рішення суду про стягнення боргу не свідчить про повне виконання зобовязань.

Крім того, відмовляючи в задоволенні первісного позову та задовольняючи зустрічний позов через пропуск банком шестимісячного строку на предявлення вимог до майнового поручителя передбаченого ч.4 ст. 559 ЦК України суд першої інстанції не звернув уваги на наступне.

Згідно зі ст. 546 ЦК порука та застава визначені як окремі види забезпечення зобовязань. Поручитель і майновий поручитель є субєктами різних за змістом цивільних правовідносин. Поручитель є субєктом такого виду забезпечення виконання зобовязання як порука, а майновий поручитель є субєктом іншого виду забезпечення виконання зобовязання застави. Правовий статус поручителя й майнового поручителя врегульовано окремо, із суттєвими видовими відмінностями, достатніми для їх розрізнення та для вирішення спорів за їхньої участі шляхом безпосереднього застосування відповідних норм цивільного закону.

Оскільки договір іпотеки є різновидом договору застави та окремим способом забезпечення зобовязань, регулювання якого здійснюється статтями 572-593 гл. 49 ЦК і спеціальним законом, то до іпотечних правовідносин за участю майнового поручителя не підлягають застосуванню положення § 3 гл. 49 ЦК, в тому числі положення ч. 4 ст. 559 ЦК стосовно строку предявлення вимог до поручителя (Постанова Верховного Суду України від 16 жовтня 2012 р. у справі № 3-43гс12).

Таким чином висновок суду про припинення іпотеки є безпідставним та суперечить вимогам закону.

Разом з тим, колегія суддів приходить до висновку, що позов банку про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 12, 33 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Пунктами 4.1, 4.5 Іпотечного договору передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобовязання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів : на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-який особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу, відповідно до ст.ст.37,38 Закону України «Про іпотеку», інше .

Під час апеляційного розгляду справи встановлено, що у звязку з порушенням боржником ФОП ОСОБА_3 умов кредитного договору приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 18.05.2013 вчинено виконавчий напис (зареєстрований в реєстрі за № 3898), яким на задоволення вимог ПАТ «Укрсоцбанк» на суму 693 383,09 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки.

На підставі виконавчого напису нотаріуса постановою державного виконавця Богунського ВДВС Житомирського МУЮ 17.02.2014 року відкрито виконавче провадження № 42081014 (а.с.36-37).

27.11.2015 року постановою старшого державного виконавця Богунського ВДВС Житомирського МУЮ виконавчий документ на підставі п.4 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» повернуто ПАТ «Укрсоцбанк» у звязку з тим, що стягував перешкоджає проведенню виконавчих дій, а саме : не надав відповідь на вимогу державного виконавця від 09.11.2015р. № 28512/27. Також державним виконавцем розяснено, що виконавчий документ може бути повторно предявлений для виконання в строк до 27.11.2016 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно предявити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Позивач не вчиняв будь-яких дій щодо виконання вимог державного виконавця або оскарження його дій та повторного предявлення до виконання виконавчого напису, враховуючи чинність виконавчого напису та не закінчення строку для повторного предявлення виконавчого документа до виконання.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що наявність виконавчого напису нотаріуса щодо звернення стягнення на предмет іпотеки свідчить про обрання банком способу захисту цивільних прав нотаріусом в порядку встановленому договором. Крім того, відмова банку від виконання виконавчого напису нотаріуса порушує принцип рівності прав та обовязків кредитора і боржника та штучно призводить до збільшення заборгованості за кредитом.

Таким чином, оскільки порушене цивільне право позивача було захищене в обраний ним спосіб, підстави для повторного звернення стягнення на предмет іпотеки у судовому порядку відсутні.

За таких обставин, оскільки суд першої інстанції, зробив висновки, що не відповідають обставинам справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні первісного та зустрічного позовів з вищевказаних підстав.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 26 травня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та зустрічного позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», треті особи - ОСОБА_3, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання договору іпотеки припиненим відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : Судді :