АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

29 вересня 2016 року м.Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Рейнарт І.М., Музичко С.Г.

при секретарі Ігнатьєву Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕС-УА Холдинг» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, витребування трудової книжки, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 липня 2016 року,

встановила:

У квітні 2016 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з ТОВ «КЕС-УА Холдинг» на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв'язку з затримкою видачі трудової книжки у сумі 145 818,86 грн. та витребувати у відповідача належним чином оформлену трудову книжку.

В обґрунтування позову зазначав, що починаючи з липня 2010 року працює на посаді керівника у ТОВ «КЕС-УА Холдинг». У жовтні 2014 року він не був допущений до робочого місця працівниками охорони, жодних пояснень та коментарів щодо причин недопущення від керівництва та начальника служби охорони надано не було. Пізніше він неодноразово намагався потрапити на своє робоче місце, проте до будівлі його не допускали. Згодом, у телефонній розмові він дізнався про ймовірне звільнення з займаної посади.

Оскільки відповідач у день звільнення не видав йому належно оформлену трудову книжку, просив позов задовольнити.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04 липня 2016 року в задоволенні вказаного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Свої доводи обґрунтовує тим, що при розгляді справи судом першої інстанції недодержано вимог процесуального закону про змагальність сторін. Позивачу не було надано можливості надати свої докази, що істотно вплинуло на вирішення справи. Надані відповідачем докази є неналежними та недопустимими.

Крім цього, відповідачем не доведено факти спроби видати позивачу трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представники відповідача Колісник О.А., Топчій С.М. просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення осіб, що беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з його недоведеності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями ст.ст. 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за ст. 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до наказу (розпорядження) №4-к від 05 січня 2012 р. ОСОБА_1 було прийнято на роботу до ТОВ «КЕС-УА Холдинг» на посаду заступника генерального директора.

Наказом генерального директора ТОВ «КЕС-УА Холдинг» №129-к від 20 жовтня 2014 року ОСОБА_1 з 06 жовтня 2014 року звільнено за здійснений з 07 жовтня 2014 року прогул без поважних причин, п. 4 ст.40 КЗпП України (а.с.58).

Судом встановлено, що в день звільнення - 20 жовтня 2014 року ОСОБА_1 не працював.

Лист відповідача від 20.10.2014 р.№317 про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади та необхідність з'явитися в ТОВ «КЕС-УА Холдинг» для отримання трудової книжки, або надати письмову згоду на направлення трудової книжки поштовою кореспонденцією було повернуто без вручення за закінченням терміну зберігання (а.с.55 -57).

04.12.2014 р. ТОВ «КЕС-УА Холдинг» на адресу ОСОБА_1 повторно надіслало лист з пропозицією отримати трудову книжку, або надати згоду на направлення трудової книжки поштовою кореспонденцією (а.с.65 -67).

Вказаний лист відповідача також повернувся без вручення у зв'язку з закінченням терміну зберігання (а.с.68).

Відповідно до акту від 14 травня 2015 р., складеного комісією в складі фінансового директора, юриста та економіста ТОВ «КЕС-УА Холдинг», в телефонній розмові з ОСОБА_1 йому було повідомлено про його звільнення з займаної посади та було запропоновано приїхати в офіс відповідача для ознайомлення з наказом про звільнення та отримання трудової книжки. Однак, ОСОБА_1 відмовився (а.с.69).

19.10.2015 р. комісією в складі фінансового директора, юриста та економіста ТОВ «КЕС-УА Холдинг» було складено акт про те, що за місцем проживання ОСОБА_1 вручити трудову книжку не виявилося можливим.

Відповідно до змісту ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представника позивача, у жовтні 2014 року ОСОБА_1 не міг потрапити на робоче місце, оскільки був зупинений працівниками охорони, які чинили перешкоди. Ніяких пояснень з боку керівництва отримано не було. Вперше ОСОБА_1 звернувся до відповідача з письмовою вимогою видати трудову книжку в адвокатському запиті від 26.10.2015 р.

Відповідно до відповіді керуючого ТРК «Плазма» на звернення відповідача від 13.05.2016 р., за період з 06.10.2014 р. по даний час до адміністрації ТРК «Плазма», яка здійснює контроль пропускного режиму в бізнес центрі, не надходило звернень щодо недопущення на робоче місце ОСОБА_1 Також ніяких конфліктних ситуацій за вищевказаний період часу між адміністрацією ТРК та гр. ОСОБА_1 не було.

Згода позивача на пересилання трудової книжки була висловлена в заяві від 20.07.2016 р., яка була задоволена та 22.08.2016 р. відповідачем була надіслана позивачу його трудова книжка поштою.

Суд першої інстанції дав належну правову оцінку зібраним по справі доказам в їх сукупності та дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність вимог в частині порушення прав позивача на своєчасне отримання трудової книжки при звільненні.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення принципу змагальності є необґрунтованими.

Обставини, на підтвердження яких були заявлені клопотання про призначення експертизи та виклик свідків, правового значення для вирішення даного спору по суті не мали та обґрунтовано були відхилені судом першої інстанції.

Надані відповідачем докази є належними та допустимими, які не були спростовані позивачем в ході розгляду справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

Ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Справа №22-ц/796/11302/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Леонтюк Л.К.

Доповідач в суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.