Справа № 459/3755/15 Головуючий у 1 інстанції: Кріль М.Д.
Провадження № 22-ц/783/5381/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Р. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і ОСОБА_2,

при секретарі Цапові П.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 18 травня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 і ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 і ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7, про вселення та усунення перешкод у користуванні квартирою (майном) та виселення інших осіб.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, щоз 06.09.1997 року по 27.01.2004 року позивачка ОСОБА_4 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7, від подружнього життя з яким у них народився син ОСОБА_5 - співпозивач по справі. Позивачам, відповідачці ОСОБА_3, а також ОСОБА_7 на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1 (в подальшому „спірна квартира). В даний час в спірній квартирі проживає сім'я відповідачки ОСОБА_6, якій дозволила там тимчасово проживати відповідачка ОСОБА_3, пообіцявши в майбутньому продати тій спірну квартиру за кошти, які отримала наперед. Відповідач ОСОБА_7 перебуває у Російській Федерації, де проживає з іншою сім'єю, хоч і надалі зареєстрований у спірній квартирі. Відповідачка не дає позивачам доступу до спірної квартири, в якій проживають тимчасові мешканці. Просили зобовязати ОСОБА_3 не чинити їм перешкод у користуванні квартирою, вселити їх у спірну квартиру та виселити ОСОБА_6 разом з членами її сім'ї зі спірної квартири - без надання їм іншого житла (а.с. 2-6).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_3 не чинити перешкоди у користуванні ОСОБА_4 і ОСОБА_5 квартирою № 1 по вул. Сокальській, 44 в м. Червонограді Львівської області та надати їм доступ до вказаної квартири.

Вселено ОСОБА_4, ОСОБА_5 в квартиру АДРЕСА_1.

Виселено ОСОБА_6 разом з членами її сім'ї ОСОБА_8 і ОСОБА_9 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житла.

Вирішено питання судових витрат(а.с. 100).

Дане рішення оскаржила відповідачка ОСОБА_3

Апелянт просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Звертає увагу на те, що оскаржуване рішенням виселено зі спірної квартири ОСОБА_8 і ОСОБА_9, однак останні до участі у розгляді справи в якості співвідповідачів не залучалися.

Стверджує, що позивачі не проживають у спірній квартирі з 2006 року (з часу їх вибуття на постійне місце проживання у м. Харків); що між апелянтом та ОСОБА_6 була укладеною усна угода про оренду спірної квартири на невизначений термін, а також стверджує, що сімя ОСОБА_6 не попереджалася позивачами про наступне розірвання договору найму жилого приміщення не менше ніж за три місяці, як це передбачено ст. 168 ЖК України.

Вважає, що матеріалами іншої справи, яка перебуває в провадженні Червоноградського міського суду Львівської області (за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про стягнення аліментів на утримання їх сина ОСОБА_5В.) стверджується, що позивачі проживають разом у м. Харкові, а отже їхні позовні вимоги про усунення їм перешкод у проживанні, користуванні та розпорядженні спірною квартирою вважає надуманими і такими, що не є підтвердженими доказами (а.с. 108-111).

Сторони спору і їхні представники (в тому числі і апелянт ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_10; а.с. 138, 139), а також ОСОБА_8 і ОСОБА_9, будучи належним чином повідомленими про час і місце апеляційного розгляду справи (а.с. 129-144), в судове засідання не зявилися і про причини такої неявки суд не повідомили, що (у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

При цьому позивач ОСОБА_5 подав до суду письмові Заперечення на апеляційну скаргу, у яких зазначає, що апелянтом ОСОБА_3 (його бабцею) апеляційну скаргу подано фактично в інтересах відповідачки ОСОБА_6 і її дітей (а не в інтересах самої ОСОБА_5Є.), що пояснює тим, що вона фактично вже продала спірну квартиру (співвласниками якої є позивачі) ОСОБА_6 та взяла в останньої за цю квартиру гроші, що стверджується судовими рішеннями по інших справах (а.с. 147-148).

Відповідачка ОСОБА_6 також подала до суду письмові пояснення на апеляційну скаргу ОСОБА_3, у яких зазначає, що оскаржуване рішення вважає законним та пояснює, що 01.11.2011 року між нею та апелянтом ОСОБА_3 був укладений договір позики, згідно якого остання позичила у неї 37 000 доларів США і, як додаткову гарантію повернення цих коштів, сама запропонувала їй з дітьми ОСОБА_8 і ОСОБА_9 вселитися у спірну квартиру. В подальшому ОСОБА_3 відмовилась повертати позичені кошти та стала вимагати звільнити спірну квартиру, яка (як стало пізніше відомо ОСОБА_6В.) перебувала у спільній власності кількох осіб, а відтак ОСОБА_3 не мала права розпоряджатися згаданою квартирою одноособово. Вважає, що ОСОБА_6 у шахрайський спосіб заволоділа значною сумою її коштів та звертає увагу на те, що нею після вселення у цю квартиру було виконано значні ремонтні роботи у ній, на що було витрачено значну суму коштів. Стверджує, що вона неодноразово була свідком того, як позивачка разом зі сином не могли потрапити в спірну квартиру, оскільки ОСОБА_3 не впускала їх, заявляючи при цьому, що вони не мають ніяких прав на цю квартиру. Посилання апелянта на те, що судом не було залучено до участі у справі її дітей, ОСОБА_8 і ОСОБА_9, вважає надуманими, оскільки такі на момент звернення позивачів до суду з даним позовом у цій квартирі вже не проживали, в підтвердження чого долучає до своїх письмових пояснень письмові пояснення ОСОБА_8 і ОСОБА_9 (а.с. 150-168).

У вище згаданих власноручно написаних поясненнях ОСОБА_8 і ОСОБА_9 стверджують, що жодного відношення до спірної квартири вони не мають, вже більше 6-ти місяців у цій квартири не проживають, а відтак доводи апеляційної скарги стосовно того, що оскаржуваним рішенням порушено їхні права, вважають надуманими (а.с. 166-168).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Матеріалами справи стверджується (а.с. 7-10) і апелянтом не заперечується та обставина, що позивачі є співвласниками спірної квартири, а відтак їм належать права володіння, користування та розпорядження цією квартирою (ч.1 ст. 317 ЦК України).

Апелянтом також визнається той факт, що вона без згоди інших співвласників спірної квартири поселила у спірну квартиру відповідачку ОСОБА_6 (про що остання також зазначає у поданих нею до суду апеляційної інстанції письмових поясненнях на апеляційну скаргу ОСОБА_5Є.), чим порушила норму права, що встановлена частиною 1 ст. 358 ЦК України, якою передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

За вище наведених обставин доводи апеляційної скарги про надуманість позовних вимог в частині усунення позивачам перешкод у користуванні спірною квартирою є необгрунтованими, а тому до уваги прийматися не можуть.

В іншій частині доводи апеляційної скарги стосуються прав та інтересів сімї співвідповідачки ОСОБА_6, ніби-то порушених (на думку апелянта) оскаржуваним рішенням.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В той же час, у матеріалах справи відсутні будь-які докази про те, що відповідачка ОСОБА_6 або її повнолітні діти ОСОБА_8 і ОСОБА_9 уповноважували б ОСОБА_3 на захист їхніх ніби-то порушених прав, свобод чи інтересів.

Самі ж ОСОБА_6, ОСОБА_8 і ОСОБА_9 рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 18 травня 2016 року в апеляційному порядку не оскаржували.

Більше того. Як вже зазначалося вище, ОСОБА_6, ОСОБА_8 і ОСОБА_9 подали свої письмові пояснення на апеляційну скаргу, зі змісту яких вбачається, що вони визнають законність оскаржуваного рішення та заявляють про відсутність будь-яких своїх претензій до цього рішення.

За вище наведених обставин доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 в частині, що стосується ніби-то порушення оскаржуваним рішенням прав та інтересів сімї відповідачки ОСОБА_6, також до уваги прийматися не можуть.

З урахуванням вище наведеного колегія суддів приходить до висновку про те, що підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні і апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити та залишити рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 18 травня 2016 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: