АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2016 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Семенюк Т.А., Кравець В.А.

при секретарі - Ошедшій А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Бігуна Назара Васильовича в інтересах Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 листопада 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди в порядку регресу,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач звернувся у вересні 2015 року.

Зазначав, що 26.04.2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю ОСОБА_3, який керував транспортним засобом марки «Хюндай», д.н.з. НОМЕР_1, та ОСОБА_4, яка керувала транспортним засобом «Мазда 3», д.н.з. НОМЕР_2. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 11.06.2014 року відповідача визнано винним у ДТП. Оскільки цивільно-правова відповідальність останнього була застрахована ПАТ «СК «Універсальна», то позивач у виконання договору виплатив потерпілій ОСОБА_4 страхове відшкодування у розмірі 42 207,95 грн. Оскільки після ДТП ОСОБА_3 не повідомив страховика про вичпнення ДТП та відмовився від проходження медичного огляду, ПАТ «СК «Універсальна» посилаючись на ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», просило суд стягнути з відповідача на їх користь в порядку регресу суму страхового відшкодування в розмірі 42 207,95 грн.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 11.11.2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі, з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, ставиться питання про скасування даного рішення та ухвалення нового про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню у зв'язку з наступним.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 24.04.2014 року ОСОБА_3 в м. Києві на вул. Немировича-Данченка, керуючи автомобілем марки «Хюндай», д.н.з. НОМЕР_1, порушив п.12.1, п. 13.1 Правил дорожнього руху України, а саме не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Мазда 3», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 11.06.2014 року ОСОБА_3 визнано винним в даній дорожньо-транспортній пригоді за ст. 124 КУпАП.

На момент дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки«Хюндай», д.н.з. НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_3, був забезпеченим за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/0304058, укладеним між ним та ПАТ «СК «Універсальна».

На підставі заяви ОСОБА_4 від 30.04.2014 року, страхового акта №8028/1 від 01.08.2014 року, та наказу №8028/1/1, ПАТ «СК «Універсальна» відшкодувало спричинені відповідачем збитки у розмірі 42 207,95 грн., що підтверджено платіжним дорученням №64091 від 01.09.2014 року.

Звертаючись до суду з вимогами про стягнення з відповідача на користь позивача в порядку регресу суми страхового відшкодування, страхова компанія зазначала про порушення ОСОБА_3 вимог ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з неповідомленням страховика про вчинення ДТП та відмови від проходження перевірки на стан сп'яніння.

Відмовляючи у задоволення вимог, зокрема, на підставі пп. «а» п. 38.1.1 вказаного Закону, суд першої інстанції прийшов до висновків, що позивачем не надано до суду постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ст. 130 КУпАП та інших доказів, які з достовірністю встановлюють таку обставину, що відповідач відмовився від проходження медичного огляду на перевірку стану сп'яніння.

Однак колегія суддів не може повною мірою погодитись з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

У ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до пп. «а», «в» п. 38.1.1 ст. 38 Закону страховик, після виплати страхового відшкодування, має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння.

На підставі п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2014 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», керування транспортним засобом особою у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або передача управління транспортним засобом такій особі, що є підставою для регресної вимоги (стаття 38 Закону № 1961-IV), може бути підтверджено вироком суду, постановою про накладення адміністративного стягнення або іншими доказами, які з достовірністю встановлюють таку обставину, а при передачі транспортного засобу особі у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, про такий стан має бути відомо особі, яка передає транспортний засіб.

Так, відповідно до статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

При зверненні ПАТ «СК «Універсальна» до суду з апеляційною скаргою, останнім було надано постанову Печерського районного суду м. Києва від 15.08.2014 року, з якої вбачається, що провадження у справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмова від проходження медичного огляду для визначення стану алкогольного сп'яніння, закрито відповідно до п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з закінчення строків притягнення до адміністративної відповідальності.

У вказаній постанові суд встановив, що ОСОБА_3 26.04.2014 року на вул. Немировича-Данченка, керував автомобілем марки «Хюндай», д.н.з. НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння, від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п 2.5 Правил Дорожнього руху України.

Вину ОСОБА_3 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, визнано доведеною повністю.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою апелянт зазначав, що вказана постанова була отримана ним після ухвалення рішення судом першої інстанції.

Згідно із ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Пленум Верховного Суду України в п.14 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» роз'яснив, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи з урахуванням положень про належність та допустимість доказів, які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, або які неправомірно не були цим судом прийняті та досліджені, або доказами, які судом першої інстанції досліджувалися із порушенням установленого порядку.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Факт керування відповідача з явними ознаками алкогольного сп'яніння та відмови останнього від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме постановою Печерського районного суду м. Києва від 15.08.2014 року та Відомостями про ДТП №9380145 від 26.04.2014 року.

Викладені обставини відповідачем не спростовані.

З матеріалів справи вбачається, що 01.09.2014 року ПАТ «СК «Універсальна» згідно наказу №8028/1/1 відшкодувало ОСОБА_4 спричинені відповідачем збитки у розмірі 42 207,95 грн., що підтверджено платіжним дорученням №64091 від 01.09.2014 року.

Відповідно до ст. 29 Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Доводів на спростування розміру матеріальних збитків, що були відшкодовані позивачем на виконання полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/0304058, відповідачем надано не було.

Враховуючи те, що вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди та факт перебування його у стані алкогольного сп'яніння встановлені постановою суду та доведено факт перерахування позивачем страхового відшкодування потерпілій особі, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, тощо.

Враховуючи зазначене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухвалення у справі нового рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

З урахуванням викладеного з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 422,08 грн. та апеляційної скарги в розмірі 465,30 грн., а всього 887,38 грн.

Керуючись ст. ст.303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Бігуна Назара Васильовича в інтересах Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» - задовольнити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 листопада 2015 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди в порядку регрессу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_3) на користь Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» () страхове відшкодування в розмірі 42 207 грн. 95 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_3) на користь Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» () судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 422 грн. 08 коп. та апеляційної скарги в розмірі 465 грн. 30 коп., а всього 887 грн. 38 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: