Справа № 366/3303/15-ц
Провадження № 2/366/37/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2016 року смт. Іванків

Іванківський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Гончарука О. П.,

при секретарі Форощі І. С.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Іванків цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу без наміру створити сімю, недійсним

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2, у якому просить суд визнати недійсним шлюб, укладений між ним та відповідачем, який зареєстровано 18.10.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану за актовим записом № 3025.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що після реєстрації шлюбу вони з відповідачем переїхали проживати за місцем реєстрації позивача у квартиру АДРЕСА_1, яка у рівних долях на праві власності належить позивачу та його матері ОСОБА_5 Приблизно з листопада 2014 року, відповідач почала висловлювати бажання продати дану квартиру та цікавитися, кому на праві власності вона належить, та хто у ній зареєстрований. Позивач повідомив, що у квартирі зареєстрований він та його мама, кому належить право власності на квартиру, документ про право власності на квартиру зберігається у матері, та що вона до цієї квартири ніякого відношення не має так-як вона придбавалася до спільно нажитого майна. Позивач запропонував відповідачу винайняти для сумісного проживання однокімнатну квартиру в місті Києві, однак вона категорично відмовилась це робити, що він розцінюю як сплановані дії, направлені на фіктивність наміру створення сімї та набуття прав та обов'язків подружжя, а лише з корисливих мотивів. З моменту реєстрації шлюбу, відповідач спільну власність не утворювала, будь яких планів з позивачем не будувала, проживаючи в зазначеній квартирі, Відповідач почала негідно вести себе по відношенню до матері позивача та його вітчима. Відповідач заявила, що їй потрібен був не позивач, а його квартира в місті Києві, яка на її переконання належала йому, а він у її плани не входив.16 грудня 2014 року відповідач, будучи не заплановано вагітною, (позивач не планував на той момент дітей), переїхала проживати до своєї мами ОСОБА_6, в село Сукачі Іванківського району Київської області. Отже, Відповідач в зареєстрованому шлюбі з позивачем прожила менше двох місяців. Тепер позивач проживає сам, без дружини та дітей.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та пояснив, що він із відповідачем мав намір створити сімю та жити нормально, але відповідач позбавила його такого права, на даний час вони проживають окремо. Після весілля 18.10.2014 року між ними почалися сварки, внаслідок яких позивач запропонував відповідачу винаймати квартиру, щоб жити окремо від матері. Відповідач від такої пропозиції відмовилась та переїхала жити до своєї матері в с. Сукачі Іванківського району. На даний час сторони не підтримують будь-яких звязків, відповідач цього не бажає і сина не показує (з приводу цього питання адвокат звертався до органів опіки). Підтверджує, що його мати писала записки на адресу відповідача з тієї причини, що остання вимагала у нього показати документи про право власності на квартиру; до шлюбу дружина не знала кому належить квартира. Заяву про реєстрацію шлюбу писав без примусу, дитина була зачата до шлюбу, після народження позивач навідувався до сина, передавав продукти харчування та побутові речі для нього. Було таке, що відповідач повертала йому сплачених аліментів, на телефонні дзвінки не відповідає, позивач інколи спілкується із тещею. Вважає, що шлюб було укладено без наміру створити сімю, просить позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнала, шлюб не вважає фіктивним, оскільки він створювався з метою створення сімї. При наданні пояснень по суті позовних вимог відповідач пояснила, що вони із чоловіком познайомилися на роботі. 02.05.2014 року на дні народження своєї мами вона представила ОСОБА_1 перед ріднею та гостями як свого майбутнього чоловіка. Відносини між ними були добрі, тому вони вирішили створити сімю, планували весілля. Так сталося, що відповідач ще до весілля завагітніла і тому переїхала жити до чоловіка, свекруха із вітчимом проживали окремо від них у м. Біла Церква. Із червня 2014 року вони почали проживати як одна сімя, вести спільне господарство. Чоловік приховав від відповідача той факт, що його мати є психічно-хворою людиною, свекруха відмовлялась проходити лікування у Київській психоневрологічній лікарні, де перебувала на обліку. Вагітність ОСОБА_2 протікала дуже важко, із 6-го місяця вагітності вона перебувала під постійним наглядом лікарів. Свекруха постійно виганяла із квартири, писала записки із погрозами три із них позивач порвав, казала, що її син не є батьком дитини; дуже розлютилася, коли дізналася, що чекаємо на появу хлопчика. 16.12.2014 року чоловік та свекруха попросили її залишити їх квартиру, тому відповідач зібрала речі і поїхала до своєї матері в с. Сукачі. Позивач кожні вихідні приїжджав у село до дружини, але приховував це від своєї матері. Потім йому зателефонувала мати, він зібрав речі та поїхав до неї. ОСОБА_2 відмовлялась винаймати окрему квартиру, оскільки не мала гарантій того, що свекруха не буде її і звідти виганяти. 14.08.2014 року вона звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів з ОСОБА_1, так як він нічим не допомагав їй та сину, і на сьогоднішній день у позивача існує заборгованість по аліментах у розмірі 17000 грн. Відповідач не відмовляє позивачу у побаченні із дитиною. До неї приходили представник опікунської ради та секретар сільської ради, склали відповідний протокол про обстеження побутових умов та направили його на адресу позивача. На думку ОСОБА_2 причиною припинення їх шлюбних відносин є свекруха. Вона поставила чоловіка перед фактом: якщо він вибере її з дитиною, то не хоче його бачити, і відмовиться від нього. Просить суд відмовити у задоволенні позову.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показав, що позивач із відповідачем після реєстрації шлюбу проживали за місцем реєстрації позивача. У липні 2014 року відповідач обмовилася, що хоче вийти заміж за відповідача та жити у його квартирі. Під час телефонних розмов із ОСОБА_7 чув сварки між ними. Наталія вимагала від ОСОБА_1 та його мами продати квартиру, тільки тоді вони зможуть проживати спільно. Відповідач вимагала продати квартиру відповідача для того, щоб у подальшому на ті гроші купити квартиру у новобудові. Про розмови з приводу квартири знає зі слів позивача.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що у травні 2014 року у с. Сукачі Іванківського району вона познайомилась із позивачем, відповідач представила його як свого майбутнього чоловіка. У серпня її запросили на весілля, позивач повідомив про майбутнє поповнення у сімї. Після весілля вона з відповідачем спілкувалася, коли остання зателефонувала їй із лікарні. При зустрічі відповідач повідомила свідку про те, що свекруха знущалася із неї, вигнала із квартири та сказала, що не хоче бачити ОСОБА_8 та дитину та зробить так, щоб дитина не народилася. 18-19 грудня 2014 року вона із чоловіком поїхали забирати відповідача із квартири ОСОБА_1, але забрали із речами від сусідки. Свідок підтвердила, що свекруха називала відповідача аферисткою, бачила записки. Свідок один раз була у гостях у квартирі ОСОБА_1, стверджує, що квартира маленька, там немає на що претендувати, крім того, у відповідача є житло у с. Сукачі. Про переписку позивача та відповідача свідку нічого не відомо. Матір позивача бачила один раз на весіллі.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що познайомилася із позивачем на дні народження матері відповідача , їй ОСОБА_1 представили як майбутнього чоловіка ОСОБА_8. Позивач та відповідач часто приїжджали до свідка у гості в с. Петрівське, ночували у неї. Свідок характеризує позивача як адекватну людину, допомагав у неї вдома з електрикою. У листопада 2014 року дізналася, що ОСОБА_8 перебуває у лікарні, по дорозі додому вона розповіла, що ОСОБА_1 із мамою вигнали її із квартири, про причини конфліктів у сімї не розповідала, розмов про квартиру із боку ОСОБА_1 чи ОСОБА_8 не було. Стверджує, що наречені ретельно готувалися д весілля, вона не було спонтанним. Позивач був дуже радий, коли дізнався про вагітність дружин. Свідок не знає у чиїй приватній власності перебуває квартира, де проживали позивач із відповідачем. З приводу електронної переписки позивача та відповідача їй нічого не відомо. Записки, які писала мати позивача вона бачила, але їй невідомо із якої причини вона так писала.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показав суду, що знайомий із сторонами по справі,разом працювали. 18.10.2014 року він був присутнім на їхньому весіллі як гість зі сторони позивача. Після весілля вони почали проживати у квартирі ОСОБА_1 у м. Києві. Перший інцидент між ОСОБА_8, ОСОБА_1 та його мамою виник у день весілля при викупі нареченої ОСОБА_8 агресивно відреагувала, коли свекруха назвала її донькою. Двоюрідна сестра почала її заспокоювати, і в цей час він почув розмову відповідача, її матері та двоюрідної сестри та зрозумів, що ОСОБА_8 зацікавлена у квартирі ОСОБА_1, про що він йому і повідомив, але позивач не звернув на це увагу. Свідку відомо, що позивач пропонував відповідачу винаймати окреме житло, чому ОСОБА_11 у цьому йому невідомо. Характеризує відповідача як охайну дівчину. Сторони після реєстрації прожили спільно 2-3 місяці, розійшлися через постійні сварки з приводу продажу квартири ОСОБА_1. З матірю позивача бачилися, часто не спілкувалися, вона людина неагресивна, вітчима бачив тільки на весіллі. Свідку невідомо кому належить квартира, у якій проживало подружжя. Зі слів ОСОБА_1, відповідач вимагала продати квартиру, щоб купити квартиру у новобудові. Олександр був дуже задоволений, коли дізнався про вагітність дружини. Свідку відомо, що наречена виходила заміж на 4-му місяці вагітності, про психічний стан матері позивача нічого невідомо. На роботі свідок спілкувався тільки з позивачем, у гостях у нього був нечасто. Олександр казав йому, що дуже щасливий, що устрів ОСОБА_11. До РАЦСу позивач ішов добровільно.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до таких висновків.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_12 позивач у справі перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 Шлюб було зареєстровано 18 жовтня 2014 року виконкомом Відділом державної реєстрації актів цивільного стану за актовим записом № 3025.

Наведені обставини стверджуються дослідженими судом письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про шлюб між позивачем та відповідачем (а.с. 4). Від спільного шлюбу у них народився син ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 25).

Правовідносини між сторонами врегульовані нормами діючих Сімейного кодексу України (далі - СК України) та Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 СК України державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства.

У відповідності до ч. 2 ст. 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя.

Стаття 42 СК України визначає коло осіб, які мають право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним. Так, таке право мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у звязку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність якої обмежена.

В обґрунтування позовних вимог в частині визнання шлюбу недійсним, зокрема, того, що відповідач уклала шлюб із позивачем без наміру створити сімю, позивач у позовній заяві вказав на ту обставину, що відповідач після реєстрації шлюбу вимагала у відповідача показати документи на право власності на квартиру та наполягала на її продажу з метою купити квартиру у новобудові

Показання свідків також не доводять вказану вище обставину відсутності у відповідача наміру створити сімю, оскільки свідки надали показання про взаємини подружжя. Жоден із свідків не показав про те, що відповідач повідомляла їм, що хотіла від свого чоловіка лише будинок, що по цій причині і змусила його зареєструвати з нею шлюб, на що вказано позивачем у позовній заяві.

Враховуючи викладене вище суд прийшов до висновку про недоведеність позовних вимог. Зокрема, позивачем не доведено, що відповідач уклала шлюб з ним без наміру створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя.

Виходячи із встановлених судом обставин, оцінивши у відповідності до ст.212 ЦПК України належність, допустимість і достовірність кожного, наданого позивачем доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що в судовому засіданні не встановлено наявність фактів, якими обґрунтовано позовні вимоги, суд прийшов до переконання, що позов задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 158, 174, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу без наміру створити сімю, недійсним, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Київської області через Іванківський районний суд Київської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: