ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2016 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Чернишової Є.Ю., за участі секретаря Соловей Ж.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

04.07.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № ICKGMCUІ.9394.003 від 28.07.2011 року позивач зобов'язується протягом 30 днів з моменту укладання договору встановити кредит у розмірі 500,00 грн. шляхом встановлення кредитного ліміту на рахунок № НОМЕР_2, який відкритий на підставі приєднання відповідача до умов та правил надання банківських послуг, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік, крім пільгового періоду. Кредитний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє протягом 2-х років, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами зобов'язань за цим договором. підписання договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком. ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, встановивши кредитний ліміт у розмірі 500, грн. на рахунок № НОМЕР_2, однак відповідач не надає своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, тобто, у порушення умов кредитного договору відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав.

На підставі зазначеного, просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 32 591,69 грн. за кредитним договором № ICKGMCUІ.9394.003 від 28.07.2011 року.

Позивач в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з'явилась, через канцелярію суду надала заяву, в якій просить слухати справу у її відсутність та застосувати строк позовної давності.

Суд, вивчивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню зі наступних підстав.

Судом встановлено, що 28 липня 2010 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський банк розвитку»та ОСОБА_1був укладений кредитний договір № ICKGMCUІ.9394.003, згідно з п.2.2 якого банк зобов'язується протягом 30 днів з моменту укладення цього договору, встановити кредитний ліміт у розмірі 500,00 грн. на рахунок № НОМЕР_2.

Відповідно до п.2.3 кредитного договору, банк нараховує відсотки в розмірі 36% річних за користування кредитом, крім пільгового періоду.

Згідно з п. 2.5 кредитного договору, щомісячний мінімальний платіж складає 10% від суми заборгованості, підлягає сплаті позичальником щомісячно до 25-го числа за попередній місяць. Заборгованість що підлягає сплаті, не сплачена у встановлений строк вважається простроченою.

Як вбачається з п.3.4 кредитного договору, підписання кредитного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, у період обслуговування кредитного договору.

Згідно з п.5.9 кредитного договору, за порушення строків погашення заборгованості за користування кредитом банк нараховує позичальнику відсотків у розмірі подвоєною процентної ставки, від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення. При розрахунку приймаються: рік - 360 днів, місяць - рівний кількості календарних днів.

Відповідно до п.5.10 кредитного договору, за порушення строків сплати процентів за користування кредитом, банк нараховує позичальнику пеню в розмірі 0,5% від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення.

Статтею 204 ЦК України проголошена презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.1ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилами статей 525, 526 і 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмові від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому (ч.1 ст.1049, ч. 2 ст.1050 ЦК України).

У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав.

Згідно з розрахунком заборгованості станом на 24.06.2016 року за кредитним договором № ICKGMCUІ.9394.003 від 28.07.2011 року у відповідача існує заборгованість у розмірі 32 591, 69 грн., яка складається з:

простроченої заборгованості за кредитом - 2 645,65 грн.,

простроченої заборгованості за процентами по кредиту - 6 934,21 грн.,

заборгованість за штрафами та/або пенею - 23 011,83 грн.

Таким чином, у позивача виникло право вимоги до відповідача у зазначеному вище розмірі.

Разом з тим, щодо застосування строку позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за штрафами та/або пенею у сумі 23 011,83 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Тобто, пеня є похідною від основного зобов'язання, нараховується в межах позовної давності за основною вимогою, однак стягнення проводиться тільки за останні 12 місяців перед зверненням до суду - у межах спеціального строку позовної давності. Така правова позиція міститься в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року (справа № 6-160цс14).

Відповідно до розрахунку загальної заборгованості, станом на 24.06.2016 року (кінцеву дату здійснення розрахунку) розмір пені складає 23011,83 грн.

Таким чином, стягнення заборгованості в даному випадку повинно відбуватись тільки за останні 12 місяців перед зверненням до суду (кінцевою датою здійснення розрахунку), яка станом на 24.06.2015 року складає 12119,16 грн.

Таким чином, загальний розмір пені в межах встановленого строку позовної давності складає 10892,67 грн.

Приписами ч. 3 ст. 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

За положеннями вказаної норми закону суд може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), що підлягає стягненню, враховуючи при цьому, зокрема, занадто високий її розмір порівняно зі збитками споживача, ступінь виконання зобов'язання, майновий стан сторін, їх майнові та інші інтереси, що заслуговують на увагу.

Суд вважає, що інтереси банку достатньо захищені процентною ставкою, в визначений позивачем розмір пені перевищує прострочене тіло кредиту більш ніж у вісім разів.

Відповідно до п. 6 ч. 1 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року у справі №6-100цс14, ч.3 ст.551 ЦК України з урахуванням положень ст.3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми, як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для відповідача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Конституційний Суд України у рішенні від 11.07.2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996 року дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Такий висновок Конституційного Суду України узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року №39/248, в якій наголошено, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, а тому принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Конституційний Суд України визначив, що захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема ч.3 ст.551 ЦК України.

Враховуючи викладене, розрахунок заборгованості, співвідношення пред'явлених до стягнення санкцій і наслідків порушення зобов'язання, суд приходить до переконання, що належним способом прояву принципів добросовісності, справедливості та розумності у спірних правовідносинах, а також досягнення певного балансу прав та інтересів кредитора та боржника буде реалізація судом передбаченого частиною 3 статті 551 ЦК України права на зменшення розміру пені до 3000 грн. - суми, яка співмірна із простроченою сумою тіла кредиту.

Підстави для застосування строку позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками - 2 645,65 грн., простроченої заборгованості за процентами по кредиту за користування кредитом в даному випадку відсутні з огляду на наступне.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 19 березня 2014 року (справа № 6-14цс14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до п. 3.2 кредитного договору, договір діє протягом 2 років з моменту підписання, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами зобов'язань.

Відповідно до п.3.3 договору, у разі закінчення терміну дії картки за умови дотримання позичальником умов договору, картка перевипускається банком на новий строк.

Таким чином, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки, а кінцевий термін надання банківських послуг є 28 липня 2013 року.

З наведеного виходить, що термін дії кредитної картки становив два роки, а тому закінчився 28 липня 2013 року.

Позивач звернувся до суду з позовом 04 липня 2016 року, тобто в межах встановленого строку позовної давності.

З урахуванням викладеного та допущених відповідачем порушень умов кредитного договору в частині взятих на себе зобов'язань, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, яка складається з простроченої заборгованості за кредитом - 2 645,65 грн., простроченої заборгованості за процентами по кредиту - 6 934,21 грн., пені - 3000 грн.

Відповідно до ст.88 ЦПК України суддів присуджує позивачу судовий збір у розмірі 531,77 грн., що пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (32591,69 грн. х 100% : 12579,86 грн. = 38,59 %; 1378 грн. х 38,59 % : 100% = 531,77 грн.) (а.с.1, п.36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»).

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 6, 10, 60, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст. 258, 526, 527, 530, 249, 610, 1054 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІПН: НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» () заборгованість за кредитним договором у розмірі 12579,86 грн., яка складається з наступного:

простроченої заборгованості за кредитом - 2 645,65 грн.;

простроченої заборгованості за процентами по кредиту - 6 934,21 грн.;

заборгованість за штрафами та/або пенею - 3 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» судові витрати в розмірі 531,77 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Фастівський міськрайонний суд Київської області, протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час його проголошення, протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Є.Ю.Чернишова