Справа №: 343/1240/16-ц
Провадження №: 2/0343/585/16
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2016 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого судді Андрусіва І. М.,

за участю: секретаря судових засідань ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

представника Княжолуцької сільської ради - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Долинського районного суду справу за позовом ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Івано-Франківській області до ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Княжолуцька сільська рада, про зобов»язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 28.07.2016 року, просить зобов»язати ОСОБА_6 демонтувати каналізаційний септик, який знаходиться на території його будинковолодіння за адресою вул.Вчительська, с.Княжолука Долинського району Івано-Франківської області; зобов»язати відповідача перенести господарську споруду для утримання домашньої худоби або птиці на відстань не менше 4 метри від його паркану; стягнути з відповідача на його користь відшкодування матеріальних збитків у розмірі 19295,00 гривень, моральної шкоди в розмірі 20000,00 гривень, сплаченого судового збору в розмірі 1653,30 гривень, а також витрати за надання правової допомоги в розмірі 1500,00 гривень та 700,00 гривень відшкодування витрат на проведння оцінки вартості криниці.

В обгрунтування позову покликається на те, що він 28.03.2016 року звернувся до голови Княжолуцької сільської ради Долинського району Івано-Франківської області з проханням вжити заходів щодо забруднення питної води в криниці його господарства, що знаходиться за адресою вул. Вчительська, буд. 27, с.Княжолука Долинського району Івано-Франківської області. В свою чергу, Княжолуцька сільська рада звернулась до Долинського міськрайонного відділу Державної установи «Івано-Франківський обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України» щодо проведення лабораторних аналізів питної води з криниці. Після проведення дослідження проби питної води за результатами санітарно-хімічного дослідження води було встановлено, що вода не відповідає санітарним нормам та мікробіологічним показникам. Для покращення якості води, було рекомендовано провести санацію колодязя. Заява та протокол дослідження питної води були розглянуті на засіданні постійної комісії з питань земельних відносин, в результаті чого було рекомендовано голові сільської ради узгодити існуючі споруди з обох його сторін та межівника ОСОБА_6 На співбесіді ОСОБА_6 запевнив в усній формі, що закриає ближній каналізаційний колодязь до його криниці, і перейде на другий колодязь за сараєм, однак не виконав своєї обіцянки і вимоги комісії, а тому виконані ним рекомендовані санітарно-епідемілогічною службою заходи щодо очищення води не дали бажаних результатів, оскільки із септика ОСОБА_6 в його криницю продовжують проникати різні каналізаційні нечистоти. На його переконання, причиною цього є недотримання ОСОБА_6 будівельних і санітарних норм, зокрема мінімальної відстані його каналізаційного септика, господарської споруди для утримання кролів та собаки до його житлового будинку та криниці. Зазначив, що його будинок був збудований у 1990 році, так як і будинок ОСОБА_6, а колодязь викопаний в 1988 році. Натомість, каналізаційний септик ОСОБА_6 встановив близько 2000 року без дотримання відстані до колодязя та житлового будинку, які передбаченої ДБН.

В обґрунтування суми матеріальної шкоди покликається на те, що не зважаючи на неодноразове очищення води в криниці, а також викачування її в повному обсязі, позитивних результатів не дало, вода надалі залишається непридатною для споживання. На його замовлення, приватним підприємством «Золото Карпат» було проведено оцінку криниці, вартість якої становить 19295,00 гривень, а тому вказану суму він розцінює як матеріальну шкоду.

Окрім цього, у зв»язку з неправомірними діями відповідача, йому було завдано і моральної шкоди, яка полягає у стражданнях і переживаннях, пов»язаних із неможливістю споживати воду із власної криниці, якою він користувався протягом тривалого періоду часу. Він змушений постійно ходити по воду до сусідів, що забирає додатковий час, створює значні незручності та спричиняє постійну емоційну напругу, нервозність, погіршення настрою, дратівливість. Заподіяну моральну шкоду оцінює в розмірі 20000,00 гривень.

В судовому засіданні представник позивача адвокат ОСОБА_2 уточнені позовні вимоги підтримав, дав пояснення, аналогічні вищенаведеним, та просив позов задовольнити.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача управління державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області в судове засідання не з»явився, однак надіслав на адресу суду пояснення, в якому зазначив, що згідно п. 1 Порядку прийняття в експлуатацію і проведення технічного обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 24 квітня 2015 року N 79 встановлено процедуру та умови прийняття в експлуатацію збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження: індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, збудованих у період з 05 серпня 1992 року до 12 березня 2011 року. Виходячи із змісту позовної заяви нерухоме майно сторін збудовано до 1992 року, а саме 1990 рік, а томупитання будівництва нерухомого майна в даному випадку не відноситься до компетенції управління.

В судовому засіданні відповідач та його представник адвокат ОСОБА_3 заявлений позов не визнали та пояснили, що криниця ОСОБА_5 була побудована значно пізніше від встановленого каналізаційного відповідачем септика. Відстань від його каналізаційного септика та від каналізаційного септика ОСОБА_5 до криниці останнього являється майже однаковою. Переконаний, що твердження про потрапляння з його каналізаційного септика нечистот до криниці ОСОБА_5 є надуманими та недоведеними. Додатково пояснив, що септиком, який на думку позивача забруднює колодязь, він перестав користуватись ще задовго до звернення ОСОБА_5 до суду з даним позовом.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Княжолуцької сільської ради в судовому засіданні просила вирішення даної справи покластись на розсуд суду.

Суд, заслухавши пояснення сторін, оцінивши здобуті в судовому засіданні докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Згідно ч. 1 ст.15, ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 60 ч.1, ч. 4 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст.61 ЦПК України. Доказування не повинно ґрунтуватися на припущеннях. Доказами в розумінні ст.57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановляються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів.

У відповідності до ст.4 ЗУ «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» громадяни мають право на безпечні для здоров»я і життя харчові продукти, питну воду, умови праці, навчання, виховання, побуту, відпочинку та навколишнє природне середовище.

З матеріалів справи встановлено, що позивач та відповідач проживають по сусідству по вул. Вчительській в селі Княжолука Долинського району Івано-Франківської області. Земельні ділянки сторін межують між собою. На території господарства ОСОБА_5 розміщена криниця, вода в якій не відповідає санітарним нормам та мікробіологічним показникам згідно вимог ДсанПіН2.2.4-171-10, що підтверджується результатами санітарно-хімічного дослідження води, проведеного 05.04.2016 року Державною установою «Івано-Франківський обласний лабораторний центр держсанепідемслужби України», та рекомендовано провести санацію вказаної криниці.

Судом встановлено, що на території господарства ОСОБА_6 розміщені два каналізаційні септики та господарські споруди з кролями.

Відповідно до вимог ст. 96 ЗК України власники та землекористувач зобов»язаний не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, та дотримуватись правил добросусідства.

Частиною 1 ст. 103 ЗК України передбачено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей ( затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо ).

Відповідно до ст. 104 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров'я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше.

Згідно вимог ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Для вжиття заходів щодо забруднення питної води в колодязі свого господарства 28.03.2016 року ОСОБА_5 звернувся з заявою до голови Княжолуцької сільської ради.

З відповіді Княжолуцької сільської ради за №323/02-25 від 21.04.2016 року вбачається про те, що 31.03.2016 року сільська рада звернулась в Державну СЕС щодо проведення лабораторних аналізів питної води; 11.04.2016 року дана заява була розглянута на засіданні постійної комісії з питань земельних відносин, на якій рекомендовано сільському голові узгодити існуючі споруди з обох сторін заявника та межівника ОСОБА_6; на співбесіді 15.04.2016 року ОСОБА_6 запевнив в усній формі, що закриє ближній каналізаційний колодязь до криниці і перейде на інший колодязь, який знаходиться за сараєм.

У відповідності до план-схеми, виконаної спеціалістом по землевпорядкуванню Княжолуцької сільської ради ОСОБА_4 на замовлення ОСОБА_6, встановлено, що каналізаційний септик ОСОБА_5 розміщений на відстані 17,5 м до його криниці. Також вбачається, що на території ОСОБА_6 розміщені два каналізаційні септикити, відстань одного з яких до криниці ОСОБА_5 становить 13,5 м .

Норми розміщення господарських будівель біля житлового будинку встановлені Державними будівельними норми "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень", затверджених наказом Держкоммістобудування від 17 квітня 1992 р. N 44.

Згідно п.3.25а ДБН-360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських та сільських поселень» відстань від майданчиків для компостів, дворових вбиралень, сміттєзбірників, сховищ для добрив та ядохімікатів до житлового будинку та літніх кухонь повинна становити 15 метрів, питних колодязів - 20 метрів.

Пунктами 2.21 та 2.22 «Держаних санітарних норм та правил утримання територій населених місць» передбачено, що вигреби повинні бути віддалені від меж земельних ділянок навчальних та лікувально - профілактичних закладів, стін житлових та господарських будівель і споруд а також колодязів на відстані не менше 20 метрів.

В умовах нецентралізованого водопостачання вигреби на території присадибної ділянки повинні бути віддалені від індивідуальних колодязів та каптажів джерел на відстань не менше 20 метрів.

Отже, враховуючи викладене, розміщення вищезазначених каналізаційних септиків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до криниці, вода якої забруднена, не відповідає вказаним вище нормам, оскільки знаходяться на відстані менше 20 метрів. Однак, позивачем не надано суду доказів того, чи не має негативного впливу на стан води в криниці зі сторони його домогосподарства та каналізаційного септика зокрема.

Натомість, в судовому засіданні встановлено про те, що відповідач не використовує септик, який розташований ближче до колодязя позивача, та його перекрив, про що свідчить світлина даного септика та підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 Окрім цього, вказані свідки пояснили, що вони у 1986 році брали участь в будівництві будинку ОСОБА_6 та допомагали копати стоковий колодязь, що спростовує твердження позивача про те, що його колодязь, вода в якому забруднена, побудований раніше, оскільки сам позивач ствердив, що збудував його у 1988 році.

Згідно пунтків 3.25* та 3.35 згаданих вище норм, сараї для домашньої худоби, кроликів, нутрій, лисиць і птиці потрібно розміщувати на відстані від житлових будинків відповідно до протипожежних і санітарних норм: одинокі або подвійні - не менше 15 м.

З матеріалів справи вбачається, що господарські споруди з кролями відповідача розташовані до колодязя ОСОБА_5 на відстані 16 метрів, а відстань від господарської споруди з кролями відповідача до будинку позивача становить 15 метрів, що не суперечить будівельним нормам ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень", затверджених наказом Держкоммістобудування від 17 квітня 1992 р. N 44.

Відповідно до вимог ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Аналіз і оцінка доказів по справі показали, що позивачем не доведено порушення його прав розміщенням вищезазначених об'єктів на території домогосподарства ОСОБА_6.

По справі не підтверджено наявності безпосереднього причинного зв'язку між станом води в криниці і розміщенням септика та господарської споруди з кролями, доказів безпосередньо негативного впливу від цих об'єктів, крім їх знаходження, ОСОБА_5 суду не надано.

У відповідності до ч. 4 ст. 10 ЦПК, сторонам судом роз'яснювалось їх право на призначення експертиз, подання доказів. Проте, вони обмежились доказами, які вже є в справі.

Доказування в силу вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК, не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, здобутими в суді доказами не встановлено джерела забруднення води в криниці позивача, оскільки та не відповідає вимогам ДСан ПІН 2.2.4-171-10 "Гігієнічні вимоги до води питної, призначеної для споживання людиною", тому, на думку суду, права та інтереси позивача не порушено, оскільки каналізаційний септик відповідачем не використовується .

Окрім цього, позивачем не надано доказів на обгрунтування доводів того, що господарська споруда для утримання домашньої худоби або птиці знаходиться на відстані не менше 4 метра від паркана ОСОБА_5

Щодо вимоги позивача про стягнення матеріальних збитків, які на його думку полягають у тому, що криниця стала непридатною для експлуатації, тобто втратила свою цінність як майно по вині ОСОБА_6, який порушив мінімальну відстань між криницею та каналізаційним септиком, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди, протиправна поведінка, причинний зв"язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вина. Відсутність хоча б одного елементу виключає відповідальність встановлену ст.1166 ЦК України.

Аналіз зазначених норм права, дає підстави для висновку, що важливим елементом доказування наявності майнової шкоди є встановлення причинного з"вязку між протиправною поведінкою особи та збитками потерпілої особи.

У такому разі, слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача шкоди є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи наслідком такої протиправної поведінки.

В порушення наведених норм закону, наявність шкоди, протиправних дій та причинного зв"язку між шкодою та такими діями є недоведеними позивачем. Оскільки позивачем не доведено факту забруднення води в криниці відповідачем через порушення ним мінімальної відстані між його криницею та каналізаційним септиком, який знаходиться на території домогосподарства ОСОБА_6, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині. Відповідно до ст. ст.23, 1167 ЦК України підставами для присудження моральної шкоди є фізичний біль чи страждання, пережиті особою у звязку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоровя, душевні витрати по причині неправомірної поведінки третіх осіб неї, знищення чи пошкодження майна, приниження честі і гідності.

Як вбачається із п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Однак доказів з приводу перенесених моральних страждань, переживань, пов"язаних із неможливістю споживати воду з власної криниці, суду надано не було, а тому в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача 20000,00 грн. моральної шкоди слід також відмовити.

Разом з тим, у зв"язку з відмовою у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача завданої матеріальної та моральної шкоди, суд вважає, що не підлягають стягненню в користь позивача інші судові витрати по справі.

На підставі вищезазначеного, ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст.ст. 96, 103, 104, 152 Земельного кодексу України, ст.4 ЗУ "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення", керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 79, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Івано-Франківській області до ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Княжолуцька сільська рада, про зобов»язання вчинити певні дії та стягнення матеріальної і моральної шкоди- відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Долинський районний суд в 10-денний строк з часу ознайомлення з мотивувальною частиною рішення.

Суддя: