АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/4534/16 Головуючий 1-ї інстанції Іванова І.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Довгаль А.П.

суддів - Коваленко І.П., Коровіна С.Г.,

при секретарях - Щегельському Д.О.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в якому з урахуванням уточнень просила: 1.усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, що розташована за адресою: АДРЕСА_2; 2.зобов'язати відповідачів знести самовільно збудовану огорожу та поновити частину земельної ділянки в межах згідно технічної документації; 3.відшкодувати їй матеріальну і матеріальну шкоду, а саме по 25 000,00грн. кожного.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що згідно договору купівлі-продажу від 27.03.2004року, укладеного між нею і ОСОБА_4, вона є власником житлового будинку АДРЕСА_2 з надвірними спорудами, розташованого по АДРЕСА_2. Вважає, що на підставі ч.1 ст.377 ЦК України разом з будинком та надвірними спорудами до неї перейшло право власності на земельну ділянку. Користувачами суміжних земельних ділянок, зокрема по АДРЕСА_3 є - відповідач ОСОБА_2, а по АДРЕСА_2 - відповідач ОСОБА_3, які чинять їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою. Вказує, що вона не може зробити ремонт стіни свого будинку, яка виходить на двір сусідів, т.я. вони не впускають її на свою земельну ділянку. Відповідачі встановили огорожу, частину якої приєднали до стіни її споруди, від чого луснула стіна і це може призвести до обвалу будинку. Ще в жовтні 2004 року вона зверталася до Узгоджувальної комісії з розгляду суперечок суміжного землекористування Харківської міської ради, якою було встановлено, що має місце не співвідношення конфігурації земельних ділянок та рекомендовано визначити фактичну площу та відновити межі ділянок відповідно до даних КП «ХМБТІ». Але, на протязі 10 років відповідачі продовжували порушувати її права, відмовившись відновити межі, які визначені технічною документацією.

В судовому засіданні суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 заявлені вимоги підтримали і просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, надав письмові заперечення, в яких зазначив, що ніяких меж земельних ділянок він не порушував, будь-яких змін в конфігурацію земельної ділянки не виконував, парканів або інших огорож не встановлював. Огорожа між земельними ділянками АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 по АДРЕСА_2 існує з 1955 року. На підставі свідоцтва про права на спадщину за законом від 13.10.1995року, посвідченого П'ятою Харківською державною нотаріальною конторою за реєстровим №5-18П, йому належить житловий будинок АДРЕСА_3 з надвірними спорудами по АДРЕСА_3. Площа його земельної ділянки становить 527кв.м. Цей будинок він успадкував від батька, якому земельна ділянка надавалась ще в 1955 році на підставі договору безстрокового користування, а саме під будівництво індивідуального житлового будинку.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_6 заперечував проти позову, зазначивши, що ОСОБА_3 використовує земельну ділянку, яку надано їй в оренду згідно договору від 26.05.2009року. Межі наданої їй земельної ділянки вона не порушувала. Також просив звернути увагу суду, що у позивача відсутнє право власності на земельну ділянку, на якій знаходиться її будинок.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 травня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційні скарзі ОСОБА_1 просить його скасувати і ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, на порушення норм матеріального і процесуального права, на неналежну оцінку наданим доказам.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відмовляючи ОСОБА_1 в позові, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про його безпідставність, оскільки позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог.

Судом встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що згідно договору купівлі-продажу від 27.03.2004року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за реєстровим №767 та зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно - 16.04.2004року, ОСОБА_1 є власником житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого на земельній ділянці площею 511кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. В цьому договорі зазначено, що житловий будинок по вул. Крилова АДРЕСА_2 належав продавцю ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого П'ятою Харківською державною нотаріальною конторою 24.09.2003року за реєстровим №5-421, зареєстрованого у державному комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 23.10.2003року за реєстровим №69305, реєстраційний номер нерухомого майна - 2759748. Даних про наявність права приватної власності у продавця ОСОБА_4 на земельну ділянку, на якій знаходиться відчужуване ним нерухоме майно, та про перехід такого права до покупця ОСОБА_1, цей договір не містить.

Із договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва жилого будинку на праві приватної власності від 10 грудня 1955 року вбачається, що земельна ділянка, площею 511кв.м, по АДРЕСА_2 надавалась ОСОБА_8 в безстрокове користування під забудову житлового будинку.

Відповідач ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 29.03.2006року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_9 та згідно наданого ОСОБА_4 про реєстрацію права власності на нерухоме майно, є власницею 52/100ч. житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_4

Згідно договору оренди землі від 26 травня 2009 року, укладеного між орендодавцем - Харківською міською радою, з однієї сторони, та орендарями - ОСОБА_10 та ОСОБА_3, з другої сторони, останнім в оренду до 2057 року передана земельна ділянка, загальною площею 0,0496га, що розташована по АДРЕСА_4 До цього договору приєднано план цієї земельної ділянки з описом меж та таблиця ліній з визначенням їх довжини.

Отже, власником цієї земельної ділянки є - Харківська міська рада.

Відповідно до положень ст.377 ЦК України в редакції, що діяла на момент укладення договору, до особи яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Договір купівлі-продажу житлового будинку, який укладено позивачем, не містить даних, що попередній власник житлового будинку АДРЕСА_2 по АДРЕСА_2 ОСОБА_4 мав право власності на земельну ділянку. Цей договір не містить ні кадастрового номеру земельної ділянки, ні інші дані, які б свідчили про перехід права власності до ОСОБА_4, а тому останній не міг передати таке право покупцю будинку - позивачу по справі ОСОБА_1

Згідно ст.ст. 125, 126 ЗК України, в редакції чинній на момент укладення договору, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, ОСОБА_1 є лише власником вищевказаного жилого будинку з надвірними спорудами та користувачем земельної ділянки, на яких вони збудовані.

З матеріалів справи також вбачається, що після придбання ОСОБА_1 будинку, вона в жовтні 2004 року зверталася до Узгоджувальної комісії Харківської міської ради за вирішенням виниклого земельного спору. Комісією було встановлено, що в документах власників домоволодінь по АДРЕСА_2 має місце не співпадання конфігурації земельних ділянок і запропоновано виконати інструментальну зйомку присадибних дільниць відповідно до даних КП «ХМБТІ», або узаконити межі земельних ділянок по фактичному їх розташуванню.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.21 ст.59 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При розгляді справи в апеляційному суді ОСОБА_1 роз'яснювалось положення ст.143 ЦПК України, а саме що для з'ясування обставин, які мають значення для справи і потребують спеціальних знань, потрібно провести відповідну експертизу. Проте, позивач в категоричній формі відмовилась заявляти з цього приводу клопотання, пославшись, що в матеріалах справи є достатньо доказів для вирішення заявленого нею земельного спору.

Позивачем ОСОБА_1 не надано належних і допустимих доказів на підтвердження вини відповідачів у порушенні її прав як користувача земельної ділянки, тому колегія суддів повністю погоджується з висновком суду щодо безпідставності заявлених позовних вимог, в тому числі про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Більш того, на момент розгляду справи місцевим судом позивач жодного розрахунку, а саме з чого складаються ці суми і чим вони підтверджуються, не надавала. Такий розрахунок приєднано лише до її апеляційної скарги.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суттєвими не являються, тому підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення, яке ухвалено з дотриманням вимог закону. Колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307ч.1п.1), 308, 313, 314ч.1п.1), 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 травня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - Судді -