Справа № 466/9182/15 Головуючий у 1 інстанції: Білінська Г.Б.
Провадження № 22-ц/783/1884/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. Я.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Бойко С.М. і ОСОБА_2,

при секретарі Куцик І.Б.,

з участю позивача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства Міністерства оборони України "Готель "Власта" на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 03 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства Міністерства оборони України "Готель "Власта" про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач - ОСОБА_3 в листопаді 2015 року звернулась до суду із позовом, у якому просить стягнути з відповідача Державного підприємства Міністерства оборони України "Готель "Власта" вихідну допомогу в розмірі 11272,66 грн. та середній заробіток за час затримки проведення розрахунку в розмірі 4194,48 грн.

В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що наказом ДП МОУ "ГОТЕЛЬ "ВЛАСТА" від 28 вересня 2015 року №67-к, позивача звільнено з посади каштеляна у звязку з порушенням власником законодавства про працю і умов колективного договору за ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Проте, при звільненні, вихідної допомоги їй виплачено не було, у звязку з чим позивач звернулася до відповідача із заявою про виплату належної суми вихідної допомоги. Листом від 06.10.2015 року №138 ДП МОУ "ГОТЕЛЬ "ВЛАСТА" відмовило у виплаті вихідної допомоги, а тому вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивач вважає, що до виплати належить сума вихідної допомоги, виходячи із розміру середньоденного заробітку 174,77 грн. - 11272,66 грн.

Оскільки відповідач в день звільнення повного розрахунку з позивачем не провів, ОСОБА_3 просить стягнути з відповідача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 4194,48 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Львова від 03 грудня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства Міністерства оборони України "Готель "Власта" в користь ОСОБА_3 13164,64 грн. заборгованості та 487,64 грн. сплаченого судового збору.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги через відділення пошти 11 грудня 2015 року оскаржив відповідач Державне підприємство Міністерства оборони України "Готель "Власта". Вважає рішення суду незаконним, оскільки таке ухвалене з порушенням норм процесуального права. Стверджує, що позивачем пропущено трьохмісячний строк звернення до суду із позовом даної категорії, оскільки про порушення свого права остання дізналася в момент ознайомлення із наказом про звільнення. В апеляційній скарзі апелянт просить рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 03 грудня 2015 року скасувати та залишити позовну заяву ОСОБА_3 без розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Державного підприємства Міністерства оборони України "Готель "Власта" підлягає частковому задоволенню, а рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 03 грудня 2015 року скасуванню з ухваленням нового рішення.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Положеннями ст.214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Із наказу №67 від 28 вересня 2015 року вбачається, що ОСОБА_3 звільнена із посади каштеляна внаслідок порушення власником законодавства про працю і умов колективного договору за ч.3 ст. 38 КЗпП України.

При звільненні позивача із зазначених вище підстав, відповідачем не було здійснено виплату вихідної допомоги, що підтверджено листом від 06.10.2015 року №138 ДП МОУ "Готель "Власта", яким позивачу відмовлено у виплаті вихідної допомоги, мотивуючи таку відмову відсутністю підстав для проведення такої виплати.

Згідно довідки ОСОБА_3 про доходи, виданої Державним підприємством Міністерства оборони України "Готель "Власта", її заробітна плата в липні 2015 року склала 2928,72 грн., а в серпні 2015 року 3489,44 грн.

Задовольняючи позовну заяву частково, суд виходив з тих підстав, що відповідач зобов"язаний виплатити позивачу вихідну допомогу в розмірі тримісячного середнього заробітку і середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З таким висновком колегія суддів погоджується, однак колегія суддів не погоджується з розрахунками здійсненими судом, оскільки такі ним здійснені невірно у зв"язку з неправильним застосуванням норм права, які підлягали обов"язковому застосуванню, в зв"язку з цим рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до ст.44 КЗпП України, при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39), працівникові виплачується вихідна допомога в розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Крім цього, згідно зі ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Оскільки відповідач в день звільнення повного розрахунку з позивачем не провів, зокрема не виплатив передбачену ст.44 КЗпП вихідну допомогу, до стягнення з відповідача підлягає й середній заробіток за час затримки розрахунку.

Як зазначено у п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року №13 установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв»язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред»явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при неповерненні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі не проведення розрахунку у зв"язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги, про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Середньомісячна заробітна плата обраховується відповідно до "Прядку обчислення середньої заробітної плати" затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, згідно якого, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Таким чином, середньомісячна заробітна плата, яка підлягає виплаті позивачу в потрійному розмірі, з врахування заробітної плати за липень і серпень 2015 року, яка склала 2928,72 грн. та 3489,44 грн. становить 3209,08 грн. (2928,72+3489,44)/2=3209,08).

За таких обставин, середньоденна заробітна плата ОСОБА_3 з врахуванням кількості робочих днів в липні та серпні 2015 року ( 23 і 20 днів) становить 149,26 грн. ( (2928,72+3489,44)/43=149,26).

Періодом невиплати належної заробітної плати ОСОБА_3 є 28.09.2015 року - 03.11.2015 року. (вересень -2 дні, жовтень 21 день, листопад 2 днів) і становить 25 днів, що дорівнює 3731,5 грн. (149,26х25=3731,5).

Визначена судом сума середнього заробітку розрахована без вирахувань сум прибуткового податку та інших обов'язкових платежів, які є обов"язковими до вирахування при проведенні виплати, так як довідка про доходи як є використана для розрахунку суми вихідної допомоги та середньоденної заробітної плати містить відомості про нараховану заробітну плату без вирахувань сум прибуткового податку та інших обов"язкових платежів.

Відповідно до ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду із позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

В даному випадку роботодавцем відносно позивача допущено порушення законодавства про оплату праці, оскільки ОСОБА_3 не було виплачено належну їй вихідну допомогу в момент звільнення, в зв"язку з чим, останньою не пропущено строк позовної давності, оскільки з даним позовом вона вправі була звернути до суду з позовом без обмежень будь-яких строків.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 03 грудня 2015 року та залишення позовної заяви ОСОБА_3 без розгляду, з підстав пропуску строку позовної давності.

Однак рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нового рішення, оскільки судом не застосовано обов"язкові норми права, які є обов"язковими для застосування до даних правовідносин.

За наведеного, апеляційна скарга Державного підприємства Міністерства оборони України "Готель "Власта" підлягає частковому задоволенню, із скасуванням рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 03 грудня 2015 року та ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3.

Окрім цього, на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" ОСОБА_3 звільнена від сплати судового збору, в зв"язку з чим на підставі ч.3 ст. 88 ЦПК України судові витрати стягуються з відповідача в дохід держави, що в даному випадку становить 418,99 грн.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.3 ч.1ст. 309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.316, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Державного підприємства Міністерства оборони України "Готель "Власта" задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 03 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства Міністерства оборони України "Готель "Власта" в користь ОСОБА_3 9627,24 грн. вихідної допомоги та 3731,5 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Визначена судом сума середнього заробітку та вихідної допомоги підлягає стягненню на користь позивача за вирахуванням суми прибуткового податку та інших обов'язкових платежів.

Стягнути з Державного підприємства Міністерства оборони України "Готель "Власта" в користь держави судовий збір в розмірі 418,99 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набранням рішення законної сили.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: С.М. Бойко

ОСОБА_2