Справа № 570/4074/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2016 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Першко О. О.

з секретарем Слободенюк В.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «УКРГАЗБАНК», третя особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4, про визнання договору поруки недійсним,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ АБ "Укргазбанк" (надалі-позивач), діючи через свого представника ОСОБА_6, звернулося до суду з позовом, у якому, з врахуванням остаточних позовних вимог, просить стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 (надалі-відповідачі) заборгованість по кредитному договору №10/08/К-Ф-15 від 21 липня 2008 року у розмірі 95 252, 97 дол. США, 198 255, 83 грн. та судові витрати в сумі 10 616, 27 грн.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до кредитного договору №10/08/К-Ф-15 від 21 липня 2008 року (надалі-кредитний договір) позивач відкрив ОСОБА_4 невідновлювальну відкличну кредитну лінію, з лімітом 106 000 доларів США. Кредитна лінія надавалася на строк/термін з 21.07.2008 року по 20.07.2028 року, із сплатою процентів за користування кредитними коштами, виходячи із 13,8 % річних. З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між позивачем та відповідачем ОСОБА_5 було укладено договір поруки №10/08/П2-Ф-15 (надалі-договір поруки). Однак, відповідач ОСОБА_4 свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 29 жовтня 2015 року має заборгованість у розмірі 95 252, 97 дол. США, з яких: сума кредиту, що стягується достроково 67 574,71 дол. США, прострочена заборгованість за кредитом 7 702 дол. США, заборгованість по процентах 831,34 дол. США, прострочена заборгованість по нарахованим процентам 19 144,92 дол. США, та 198 255 грн. 83 коп., з яких пеня за несвоєчасне погашення кредиту 47 352, 84 грн., пеня за несвоєчасну сплату процентів 150 902, 99 грн.

До початку розгляду справи по суті ОСОБА_5, діючи через свого представника ОСОБА_2, звернувся до суду із зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «УКРГАЗБАНК», третя особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4, про визнання договору поруки №10/08/П2-Ф-15 від 21 липня 2008 року недійсним.

Позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_5 ознайомившись з вказаним договором поруки, копію якого він отримав в 2014 році, після звернення позивача до Рівненського районного суду з позовом про стягнення заборгованості, виявив факт, що в даному договорі не його підпис. При укладенні договору поруки недотримані вимоги, які встановлені ЦК України, тому наявні підстави для визнання договору недійсним.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 надав пояснення по суті позову, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача вказану заборгованість за кредитним договором та судові витрати по справі. Окрім того вказав, що ОСОБА_4 кошти за кредитним договором отримала в повному обсязі, що підтверджується копіями її заяв на видачу коштів, виписками по рахунку. Після отримання коштів відповідач здійснювала погашення по вказаному кредитному договору, що також підтверджує факт отримання нею коштів. Щодо задоволення зустрічної позовної заяви представник позивача заперечив, так як вона подана до суду з пропущенням без поважних причин визначеного ст. 257 ЦК України трирічного строку. В зустрічній позовній заяві відповідач ОСОБА_5 не зазначає жодної причини, яка б перешкоджала йому з 2008 року звернутися за захистом своїх порушених прав.

Представник ОСОБА_5 ОСОБА_2 щодо задоволення первісного позову заперечив, оскільки позивач не надав належних доказів отримання ОСОБА_4 кредитних коштів в повному обсязі, а договір поруки є недійсним, в задоволенні позову просив відмовити. Щодо зустрічної позовної заяви вказав, що висновком експертизи підтверджено факт підписання договору поруки іншою особою, не ОСОБА_5, на спростування вказаного висновку позивачем не подано жодного доказу. Про існування вказаного договору поруки відповідач ОСОБА_5 дізнався в 2014 році, договір він не підписував, а тому позовна давність з 2008 року, як на це вказує представник позивача, рахуватися не може, доказів протилежного банком не надано, а тому позовна давність застосуванню не підлягає.

Представник ОСОБА_4 ОСОБА_3 підтримав позицію представника ОСОБА_2, просив в задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов задовольнити. Також вказав, що ОСОБА_4 за кредитним договором отримала лише частину кредитних коштів в загальному розмірі 10 000 дол. США, проте доказів цього він надати суду не може.

Заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 21 липня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерним банком "Укргазбанк", правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №10/08/К-Ф-15 (а.с.7-17).

Відповідно до п.1.1 кредитного договору банк відкрив позичальнику невідновлювальну кредитну лінію, з лімітом 106 000 дол. США. Кредитна лінія надається на строк/термін з 21 липня 2008 року по 20 липня 2028 року, або по день визначений в п.1.6. та/або в п.3.3.11. цього договору, із сплатою процентів за користування кредитними коштами, виходячи із 13,8 % річних.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно п.3.1.1.2 кредитного договору банк зобовязується надання кредитних коштів здійснювати з позичкового рахунка, шляхом перерахування на поточний рахунок позичальника № у доларах США, відкритий в Рівненській філії ВАТ АБ «Укргазбанк», МФО 333692. Пунктом 3.1.2. договору передбачено, що банк зобовязується надання кредитних коштів в межах кредитної лінії здійснювати окремими частинами (надалі транш). Підставою для видачі кожного окремого траншу є письмова заява позичальника.

Банк виконав свої зобов'язання в повному обсязі, згідно заяв на видачу кредитних коштів від 22 липня 2008 року, 19 серпня 2008 року, 09 вересня 2008 року на поточний рахунок позичальника № у доларах США, відкритий в Рівненській філії ВАТ АБ «Укргазбанк», були перераховані кошти в сумі 60 000 дол. - 22 липня 2008 року, 16 000 дол. США - 19 серпня 2008 року, 29 500 дол. США - 09 вересня 2008 року, що підтверджується випискою з особового рахунку № з 21 липня 2008 року по 03 жовтня 2008 року, копіями меморіальних ордерів від 22 липня 2008 року, 19 серпня 2008 року, 09 вересня 2008 року.

Згідно п. 3.3.3 кредитного договору позичальник зобовязується повернення суми окремих траншів здійснювати на рахунок №17 у доларах США, що відкритий у Рівненській філії ВАТ АБ «Укргазбанк» МФО 333692, щомісячно з 1-ого по 10-е число кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем отримання траншу, в розмірі не менше 1/240 від суми встановленої кредитної лінії, що становить 441,67 долар США, а останній платіж сплачується в сумі 440,87 доларів США не пізніше 20 липня 2028 року відповідно до Графіку повернення заборгованості. Якщо останній день для сплати частини кредитної лінії припадає на вихідний або святковий день, то сплата чергового платежу по кредитній лінії здійснюється напередодні.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

З наданого суду позивачем розрахунку заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором №10/08/К-Ф-15 від 21 липня 2008 року, вбачається, що ОСОБА_4 свої зобовязання за договором належним чином не виконує, в результаті чого станом на 29 жовтня 2015 року заборгованість відповідача ОСОБА_4 перед позивачем становить 95 252, 97 дол. США, з яких: сума кредиту, що стягується достроково 67 574,71 дол. США, прострочена заборгованість за кредитом 7 702 дол. США, заборгованість по процентах 831,34 дол. США, прострочена заборгованість по нарахованим процентам 19 144,92 дол. США, та 198 255 грн. 83 коп., з яких пеня за несвоєчасне погашення кредиту 47 352, 84 грн., пеня за несвоєчасну сплату процентів 150 902, 99 грн. (а.с.128-132). Даний розрахунок суд визнає обґрунтованим і таким, що відповідає умовам договору, укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_4

Оскільки в судовому засіданні зясовано, що відповідачем ОСОБА_4 не виконуються взяті на себе зобовязання у позивача наявне право вимагати від неї повернення кредиту, процентів за користування ним, а також сплати пені.

Доводи представників відповідачів про те, що ОСОБА_4 отримала кредитні кошти не в повному обсязі, зокрема лише на суму 10 000 дол. США, а позивач належними доказами не довів отримання кредитних коштів в повному обсязі на увагу не заслуговують, оскільки згідно із ч.3 ст.6 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» порядок ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в банках встановлюється Національним банком України відповідно до цього Закону та Міжнародних стандартів фінансової звітності.

У відповідності до п.5.4 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 254 від 18 червня 2003 року, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту ( п.5.6 ). Згідно із п.8.16 вказаного Положення підтвердженням повного та своєчасного здійснення операції є документи, які свідчать про те, що ця операція була виконана та інформація про неї внесена в регістри бухгалтерського обліку. До письмових підтверджень належать і самі записи в регістрах бухгалтерського обліку.

За таких обставин, суд вважає вказані вище документи належними доказами підтвердження надання ОСОБА_4 кредитних коштів в повному обсязі.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Представниками відповідачів не надано суду жодного доказу на спростування доводів представника позивача, доказів невиконання позивачем умов кредитного договору в частині надання кредитних коштів у повному обсязі та доказів отримання позичальником кредитних коштів лише в сумі 10 000 дол. США. Суд зауважує, що кредитний договір укладений позивачем та ОСОБА_4 ще в 2008 році, станом на квітень 2014 року останньою здійснювалося погашення кредитної заборгованості. Наявність будь-яких звернень ОСОБА_4 до банку з приводу отримання кредиту не у повному розмірі судом не встановлено.

Як вбачається з матеріалів справи, 21 липня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є позивач, ОСОБА_5 - поручитель, та ОСОБА_4 позичальник, було укладено договір поруки №10/08/П2-Ф-15, відповідно до якого ОСОБА_5 виступив поручителем перед кредитором за виконання ОСОБА_4 зобовязань за кредитним договором №10/08/К-Ф-15 від 21 липня 2008 року (а.с.28-30).

Частинами першою та другою статті 554 ЦК України встановлено, що в разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Разом з тим, як слідує з зустрічної позовної заяви відповідач ОСОБА_5 посилається на те, що вказаний договір поруки не підписував, та просить визнати його недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст. 11, 509 ЦК України забовязання виникають, зокрема з договорів.

Згідно з ч. 1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонами визначати умови такого договору.

Відповідно до ч. 2,3,4 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: правочини між юридичними особами; правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1- 3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами.

За ухвалою Рівненського міського суду від 25 лютого 2016 року по даній справі було призначено судову почеркознавчу експертизу.

Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи за цивільною справою №570/4074/14-ц від 22 квітня 2016 року №1704 підписи від імені поручителя ОСОБА_5 в договорі поруки №10/08/П2-Ф-15 від 21 липня 2008 року, виконані не ОСОБА_5, а іншою особою з наслідуванням справжнього підпису ОСОБА_5

Таким чином, встановлено, що в порушення вимог ч. 2 ст. 207, 208 ЦК України правочин саме з ОСОБА_5 не був вчинений у письмовій формі, оскільки не підписаний ним, а іншою особою.

Стаття 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Крім того, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

З матеріалів справи та пояснень представника відповідача ОСОБА_5 вбачається, що він не виявляв свою волю на укладення даного правочину та не підписував його, тобто в момент вчинення правочину не дотримані вимоги, встановлені ч.1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Пленум Верховного Суду України в постанові від 06 листопада 2009 року «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснив, що порушення закону щодо укладення правочину в письмовій формі, є підставою для визнання його недійсним, коли це прямо передбачено законом.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» судам розяснено, що висновок експерта може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. Як експерт може залучатися особа, яка відповідає вимогам, встановленим Законом України «Про судову експертизу» і внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів.

Як вбачається з матеріалів справи, висновок експерта ОСОБА_7 № 1704 від 22 квітня 2016 року, яка має кваліфікацію юриста, експерта-криміналіста з правом проведення криміналістичних видів судових експертиз (підтверджено ЕКК МВС України 06.10.2008, ЕКК КНДІСЕ МЮ України 30.032011, спеціальності 1.1. дослідження почерку і підписів, 2.1 дослідження реквізитів документів, 2.3 дослідження друкарських форм та інших засобів виготовлення документів), складено у відповідності до вимог п. 3 ст. 147 ЦПК України.

Враховуючи, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на спростування зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 та доказів, які б спростовували висновок експерта, суд прийшов до висновку про наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним.

Представником позивача заявлено клопотання про застосування строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу.

Статтею 257 цього ж Кодексу визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

В зустрічній позовній заяві ОСОБА_5 посилається на те, що про існування оспорюваного договору поруки дізнався в 2014 році, коли отримав його копію, після звернення ПАТ «Укргазбанк» до Рівненського районного суду Рівненської області з позовом про стягнення заборгованості, тобто на час звернення до суду з зустрічним позовом строки позовної давності не пройшли. Дані обставини не спростовані позивачем, оскільки оспорюваний договір ОСОБА_5 не підписував, а отже підстав вважати, що відповідач ОСОБА_5 ще у 2008 році знав про існування даного договору поруки не має. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 не пропущено строк позовної давності, оскільки його перебіг відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України розпочався з дня коли, ОСОБА_5 дізнався про порушення своїх прав.

За таких обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення первісного позову щодо стягнення з ОСОБА_4 на користь позивача за кредитним договором №10/08/К-Ф-15 від 21 липня 2008 року заборгованості у розмірі 95 252,97 дол. США та 198 255, 83 грн., та задоволення зустрічного позову про визнання договору поруки №10/08/П2-Ф-15 від 21 липня 2008 року недійсним.

У відповідності до ст.88 ЦПК України з врахуванням часткового задоволення первісного позову та задоволення зустрічного позову в повному обсязі, з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «УКРГАЗБАНК» слід стягнути судові витрати у розмірі 10 616, 27 грн., а з Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «УКРГАЗБАНК» на користь ОСОБА_5 - 3 443, 60 грн.

Керуючись статтями 5, 11, 192, 203, 204, 215, 526, 530, 533, 553, 610, 611, 625, 627, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, статтями 2, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р I Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (НОМЕР_1, виданий 10 червня 2005 року Рівненським МВ УМВС України в Рівненській області, ідентифікаційний номер №, зареєстрована за адресою: 33000, м. Рівне, вул. Пухова, буд. 55а) на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «УКРГАЗБАНК» (код за , МФО 320478) заборгованість по кредитному договору №10/08/К-Ф-15 від 21 липня 2008 року у розмірі 95 252 (девяносто пять тисяч двісті пятдесят два) долари США 97 центів та 198 255 (сто девяносто вісім тисяч двісті пятдесят пять) гривень 83 копійки, яка складається з: суми кредиту, що стягується достроково 67 574 (шістдесят сім тисяч пятсот сімдесят чотири) долари США 71 цент, прострочена заборгованість за кредитом 7 702 (сім тисяч сімсот два) долари США, заборгованість по процентах 831 (вісімсот тридцять один) долар США 34 центи, прострочена заборгованість по нарахованим процентам 19 144 (девятнадцять тисяч сто сорок чотири) долари США 92 центи, пеня за несвоєчасне погашення кредиту 47 352 (сорок сім тисяч триста пятдесят дві) гривні 84 копійки, пеня за несвоєчасну сплату процентів 150 902 (сто пятдесят тисяч девятсот дві) гривні 99 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «УКРГАЗБАНК» судові витрати у розмірі 10 616 (десять тисяч шістсот шістнадцять ) гривень 27 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «УКРГАЗБАНК» відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «УКРГАЗБАНК», третя особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4, про визнання договору поруки недійсним задовольнити.

Договір поруки №10/08/П2-Ф-15 від 21 липня 2008 року, укладений між ВАТ АБ «Укргазбанк», в особі заступника директора Рівненської філії ВАТ АБ «Укргазбанк» ОСОБА_8, та ОСОБА_5, ОСОБА_4 визнати недійсним.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «УКРГАЗБАНК» на користь ОСОБА_5 судові витрати у розмірі 3 443 (три тисячі чотириста сорок три) гривні 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд Рівненської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 09 вересня 2016 року.

Суддя О.О. Першко