У Х В А Л А

25 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Лященко Н.П., Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 грудня 2015 року, рішення Апеляційного суду Черкаської області від 22 липня 2015 року та рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 травня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 травня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково, вирішено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 заборгованість по заробітній платі в розмірі 4 тис. 686 грн 25 коп., компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 753 грн 70 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 38 тис. 605 грн 50 коп., витрати понесені у зв'язку з проведенням експертизи в розмірі 2 тис. 250 грн 24 коп., а всього 46 тис. 295 грн 69 коп., в решті позову відмовлено; вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 22 липня 2015 року рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 травня 2015 року змінено в частині розподілу судових витрат, вирішено зменшити суму компенсації витрат позивача за проведення експертизи до 1 тис. 362 грн 24 коп., в решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 грудня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4, подану ОСОБА_5, відхилено, рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 травня 2015 року в частині, що залишена без змін рішенням суду апеляційної інстанції, та рішення Апеляційного суду Черкаської області від 22 липня 2015 року залишено без змін.

У лютому 2016 року до Верховного Суду України звернувся

ОСОБА_4, від імені якого діє представник ОСОБА_5, із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 грудня 2015 року, рішення Апеляційного суду Черкаської області від 22 липня 2015 року та рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 травня 2015 року з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статей 116, 117 КЗпП України, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а також з підстав невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеним у постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах цих норм матеріального права.

Для прикладу заявник надав ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від12 березня, 18 червня та 1 жовтня 2014 року, 4 березня 2015 року, а також постанови Верховного Суду України від 21 листопада 2011 року (справа № 6-60цс11), 11 лютого 2015 року (справа № 6-223цс14) та 23 грудня 2015 року (справа № 6-837цс15).

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_6, суд першої інстанції, з висновками якого погодились суди апеляційної й касаційної інстанцій, встановивши факт затримки розрахунку при звільненні з вини роботодавця, дійшов висновку про застосування статті 117 КЗпП України і стягнення з роботодавця на користь ОСОБА_6 невиплачену заробітну плату, компенсацію за невикористану відпустку, компенсацію за період затримки розрахунку при звільненні по день винесення судового рішення

У наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ суд касаційної інстанції дійшов таких висновків:

- в ухвалі від 12 березня 2014 року зазначено, що суд апеляційної інстанції не перевірив доводи відповідача щодо відсутності його вини у затримці розрахунку, встановлення якої є підставою для отримання виплати передбаченої статтею 117 КЗпП України, що призвело до неправильного вирішення справи і на підставі статті 338 ЦПК України таке рішення підлягає скасуванню;

- в ухвалі від 18 червня 2014 року суд зазначив, що суд апеляційної інстанції, встановивши відсутність вини роботодавця у несвоєчасній виплаті позивачу належних при звільненні сум, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову і стягнення середнього заробітку на підставі статті 117 КЗпП України;

- в ухвалі від 1 жовтня 2014 року зазначено, що встановивши, що позивач у день звільнення не працював, а виплату сум індексації отримав відразу після звернення з такою вимогою до роботодавця, розмір середнього заробітку до стягнення визначено з урахуванням засад справедливості та розумності, суми індексації співмірні з виплаченою позивачеві заробітною платою, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову;

- в ухвалі від 4 березня 2015 року зазначено, що суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про стягнення середнього заробітку у зв'язку з затримкою розрахунку при звільненні на підставі статті 117 КЗпП України, при цьому суди встановили, що працівнику не були виплачені належні йому суми в день звільнення.

В ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від від12 березня, 18 червня та 1 жовтня 2014 року, 4 березня 2015 року, наданих заявником на підтвердження підстав для перегляду судового рішення, та в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 грудня 2015 року, про перегляд якої подано заяву, наявні різні фактичні обставини справи, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми матеріального права.

У наданих для порівняння постановах Верховного Суду України від 21 листопада 2011 року (справа № 6-60цс11), 11 лютого 20-15 року (№ 6-223цс14) та 23 грудня 2015 року (справа № 6-837цс15) міститься висновок, що установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Порівняння змісту зазначених постанов Верховного Суду України зі змістом ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 грудня 2015 року, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що зазначена ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеним у вказаних постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку за заявою ОСОБА_4,подану представником ОСОБА_5, про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 грудня 2015 року, рішення Апеляційного суду Черкаської області від 22 липня 2015 року та рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 травня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

Л.І. Охрімчук