Справа № 131/2220/15-ц Провадження № 22-ц/772/2381/2016Головуючий в суді першої інстанції Димбіцький Ю. В.
Категорія 5 Доповідач Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Він-ницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Медяного В.М., Копаничук С.Г.,

за участі секретаря Агеєвої Г.В., апелянтки ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3, позивачки ОСОБА_4, представника позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_6, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Він-ниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Дашівсь-

кої сільської ради Іллінецького району Вінницької області про визнання

права власності на частини житлового будинку,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іллінець-кого районного суду Вінницької області від 16 грудня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

26 листопада 2015 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися в Іллінець-кий районний суд Вінницької області з позовом до Дашівської селищної ради Іллінецького району Вінницької області про визнання права власності на житло ( а. с. 2-3 ). Позов мотивований тим, що у 2005 році позивачам було надано квартири в житловому будинку АДРЕСА_1, де вони мешкають по даний час. ОСОБА_4 користується квартирами № 1 та № 3, ОСОБА_5 - квартирою № 2. Надане житло було непридатним для використання за цільовим призначенням, тому позивачі за свій рахунок привели його в належний стан. Проте, через від-сутність правовстановлюючих документів на займане приміщення позивачі звернулися в суд з даним позовом.

Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 16 грудня 2015 року позов задоволений. Визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_1, що складається з: кухні площею 5,7 кв.м., трьох кімнат площами 19,8 кв.м., 11,3 кв.м., 10,5 кв.м., 13,7 кв.м., ванни площею 3,8 кв.м., прибудови літ. «А1», веранди літ. «а», сарая літ. «Б», вби-ральні та споруди літ. «У», а також на квартиру № 3 у цьому ж будинку, що складається з: двох кімнат площами 17,7 кв.м., 11,8 кв.м., кухні площею 5,0 кв. м., веранди літ. «а» площею 23,0 кв.м. Визнано за ОСОБА_5 право власно-сті на квартиру АДРЕСА_3, яка складається з: кухні площею 4,8 кв.м., двох кімнат площами 16,9 кв.м., 13,7 кв.м., веранди площею 10,3 кв. м., прибудови літ. «А2», вбиральні та споруди літ. «У» (а. с. 22).

Рішення суду першої інстанції від 16 грудня 2015 року оскаржується в апе-ляційному порядку ОСОБА_2, яка просить це рішення змінити в частині визнання права власності за ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_2. Апелянтка посилається на ухвалення оскаржуваного рішення з пору-шенням норм матеріального і процесуального права, за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав вста-новленими; на думку апелянтки викладені у судовому рішенні висновки не від-повідають обставинам справи ( а. с. 25-29 ).

Ухвалою судді Апеляційного суду Вінницької області від 02 серпня 2016 року ( а. с. 69 ) ОСОБА_2 поновлений процесуальний строк на оскарження рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 16 грудня 2015 року, оскільки для цього доводи апелянтки визнаються обгрунтованими як осо-би, котра участі у вирішенні даної цивільної справи не приймала.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення та заперечення на апеляційну скаргу осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали останньої, проа-налізувавши в сукупності докази, наявні в справі, перевіривши законність і об-грунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задово-ленню.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати зокрема на питання, які право-відносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо. Законним є рішення, яким суд, ви-конавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих об-ставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 16 грудня 2015 року повністю не відповідає зазначеним вимогам, воно є незаконним, не-обгрунтованим, таким, що не відповідає нормам статей 213-215 ЦПК України, тому не має права на існування.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в пункті 17 постанови Пленуму Вер-ховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини ( факти ), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи до-тримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права. Пленум Верховного Суду України в пункті 2 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснив, що рі-шення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочин-ства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами ма-теріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відпо-відно до статті 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( частина 4 статті 60 ЦПК України ), ( пункт 11 Постанови Пле-нуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рі-шення у цивільній справі» ).

Суд першої інстанції, отримавши позовну заяву 26 листопада 2015 року, без належної підготовки справи до розгляду, поверхнево і безпідставно 16 гру-дня цього ж року без участі в судовому засіданні жодної із сторін ухвалив рі-шення на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач визнав позов, а вимоги позивачів підтверджуються: копіями їхніх паспортів, довідкою Дашівської селищної ради від 24 червня 2015 року № 1208 про пере-бування земельної ділянки площею 0,07 га АДРЕСА_1 у комунальній власності селищної ради, рекомендацією се-лищної ради, викладеною в листі від 18 червня 2010 року № 142-02.14 на ім'я ОСОБА_4, щодо виготовлення технічної документації на квартиру, актом депутатів з приводу обстеження матеріально-побутових умов сім'ї ОСОБА_4, розпискою ОСОБА_7 про отримання коштів за проведення ремонту в квар-тирі, копією технічного паспорта на квартиру.

Саме на підставі перерахованих доказів суд визнав вимоги позивачів дове-деними.

Слід підкреслити, що обгрунтування висновку суду першої інстанції, до якого він вдався, не відповідає жодним критеріям вмотивованості судового рі-шення.

Суд першої інстанції належним чином не визначився з характером спірних правовідносин та нормою права, яка підлягає застосуванню, не дотримався норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити фактич-ні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення. З огля-ду на непрозорість викладених у позовній заяві обставин, суд не перевірив до-водів позивачів, у достатньому обсязі пояснень відповідача та дійшов абсолют-но необгрунтованого висновку про задоволення безпідставних позовних вимог. Насамперед слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні докази належно-сті спірної нерухомості саме Дашівській селищній раді Іллінецького району Вінницької області, у кого на балансі перебуває будинок № 11 по вул. Котовсь-кого в смт. Дашів, а звідси є логічним висновок про неналежність відповідача у справі, стає зрозумілим його позиція у справі відносно майна, яке йому не на-лежить.

Суд не перевірив, чи не є спірне нерухоме майно самочинним будівниц-твом; а зазначення позивачів про надання їм невідомо ким житлових примі-щень, на які вони претендують, взагалі не витримує будь-якої критики, адже жодних документів про надання житла в порядку, визначеному чинним зако-нодавством України, ними суду не представлено.

Суд не звернув увагу, що підставами позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 вказані статті 16, 202, 203, 207, 218, 220, 328, 392 ЦК України, які жодним чи-ном не регулюють наявний судовий спір.

Ухвалюючи незаконне рішення, суд першої інстанції теж послався на статті 328, 392 ЦК України, не вдаючись до належного правового визначення заяв-лених позовних вимог.

Оскаржуючи рішення суду першої від 16 грудня 2015 року лише в частині щодо визнання права власності за ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_2, апелянтка просила в цій частині судове рішення змінити.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необхідність скасу-вання оскаржуваного рішення повністю. Частиною третьою статті 303 ЦПК України встановлено, що апеляційний суд необмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосу-вання норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Ігноруючи норми статті 130 ЦПК України, не давши належної правової оцінки доказам позивачів, суд першої інстанції, без будь-якого з'ясування дій-сних обставин справи, прав та обов'язків сторін, зробив неправомірні висновки з грубим порушенням норм матеріального і процесуального права. Судом не виконано приписів статті 10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Відповідно з нормами ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рі-шення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставини, що мають значення для справи, недове-деність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановлени-ми, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосу-вання норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія cуддів апеляційного суду -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити частково.

Рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 16 грудня 2015 року скасувати повністю.

Ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Дашівської сільської ради Іллінецького району Вінницької області про визнання права власності на частини житлового будин-ку - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 по 267,96 гривень у відшкодування сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду пер-шої інстанції.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його прого-лошення, однак воно може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про-тягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча:/підпис/

Судді:/підписи/

Згідно з оригіналом: