РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/4096/16-ц

Провадження № 2-о/643/254/16

12.05.2016

Московський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Марченко О.М.

при секретарі Накеурі І.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини,-

ВСТАНОВИВ :

Заявник звернувся до суду з заявою, якою просить суд встановити факт прийняття ОСОБА_3, яка померла 12 січня 2016 року, спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_4, яка померла 28 січня 2001 року. При цьому посилається на те, що 28 січня 2001 року померла її рідна бабуся ОСОБА_4 Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, зокрема на 1/4 частину вказаної квартири. Спадкоємцем першої черги після її смерті була її рідна донька та мати заявника ОСОБА_3, яка померла 12 січня 2016 року. ОСОБА_3 на момент смерті своєї матері постійно з нею не проживала, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавала. ОСОБА_3 після смерті своєї матері фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, а тому згідно ст. 549 ЦК УРСР (1963р.) спадщину прийняла. Спору про право на спадщину немає. Іншим, позасудовим шляхом встановити вказаний факт неможливо. Оскільки заявник є єдиним спадкоємцем після смерті своєї матері, спадшину прийняла, встановлення вказаного факту їй необхідно для оформлення спадщини після смерті ОСОБА_3

Заслухавши заявника та її представника, заінтересовану особу, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд заяву задовольняє, виходячи з наступного.

Судом встановлено наступне.

28 січня 2001 року померла ОСОБА_4. 12 січня 2016 року померла ОСОБА_3. ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_4 Заявник ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 Згідно листа приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_5 №135/02.14 від 02.03.2016 року після смерті ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк до приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_5 звернулася її донька ОСОБА_1 Згідно довідки №378 дільниці №38 КП "Жилкомсервіс" від 26.02.2016 року ОСОБА_4 на момент смерті постійно проживала та була зареєстрованою за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 Є, кв. 114. Згідно вказаного листа приватного нотаріуса, а також довідки №893 від 26.02.2016 р., яка видана дільницею №30 КП "Жилкомсервіс" ОСОБА_3 постійно проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 14 червня 1999 року, реєстраційний №5А-99-191682, яке видане центром (відділом) приватизації державного житлового фонду виконавчого комітету Харківської міської ради квартира за адресою: м. Харків, вул. Героїв праці, 33 Є, кв.114 передана у спільну сумісну власність ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Згідно показань свідків: ОСОБА_7, ОСОБА_6, згідно пояснень заявника ОСОБА_1, які вона надала у якості свідка, а також згідно пояснень заінтересованої особи ОСОБА_2 ОСОБА_3 протягом шести місяців після смерті ОСОБА_4 вступила в управління та володіння спадковим майном, а саме: почала користуватися кімнатою, в якій жила ОСОБА_4, зробила в цій кімнаті ремонт, за свій рахунок поміняла в кімнаті вікно, забрала собі правовстановлюючі документи на квартиру - свідоцтво про право власності та технічний паспорт, забрала золоту обручку своєї матері, забрала холодильник "Донбас" та перевезла його на дачу, забрала собі телевізор "Sony", пізніше забрала кровать матері. Крім того, за свій рахунок поховала матір на міському цвинтарі №3.

Судом також встановлено, що спору про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 немає. Для заявника факт прийняття ОСОБА_3 спадщини після смерті ОСОБА_4 має юридичне значення, оскільки він необхідний для оформлення заявником права власності на 1/4 частину квартири за адресою: м. Харків, вул. Героїв Праці, 33 є, кв. 114 в порядку спадкування після смерті своєї матері ОСОБА_3 Іншим шляхом встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_4 неможливо.

За правилами п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Статтею 256 ЦПК України передбачено, що в судовому порядку можуть встановлюватись факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Як роз'яснив Верховний Суд України в п. 2 постанови Пленуму № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Відповідно до роз'яснень, викладених у листі Верховного Суду України від 01 січня 2012 року, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - встановлення факту не пов'язується з подальшим вирішенням спору про право; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

За роз'ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеними у листі від 16 травня 2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Тому при розгляді справи суд керується нормами ЦК України 1963 року, що діяв до 01.01.2004 року, оскільки п. 4 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу передбачено, що він застосовується до правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Згідно з пунктом 5 правила книги шостої цього Кодексу (Спадкове право) застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 525 ЦК УРСР 1963 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

У відповідності до положень ст. 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно з ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до рекомендацій листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини).

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заява про встановлення факту прийняття спадщини може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. При вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини суд має виходити з положень ст. 549 ЦК УРСР (1963р.), за якою діями, що свідчать про прийняття спадщини є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини.

Враховуючи вищевикладене, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_3 протягом шести місяців після смерті своєї матері ОСОБА_4 вчинила дії, які свідчать про фактичний вступ заявника в управління та володіння спадковим майном, згідно ст. 549 ЦК УРСР (1963р.) вважається, що ОСОБА_3 спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняла, суд заяву ОСОБА_1 вважає за можливе задовольнити та встановити факт прийняття ОСОБА_3 спадщини після смерті ОСОБА_4

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 215, п. 5 ч. 2 ст. 234, ч. 2 ст. 256 ЦПК України, ст. ст. 549 ЦК УРСР (1963р.) суд, -

ВИРІШИВ:

ОСОБА_8 Вадимівни, заінтересована особа ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини - задовольнити.

Встановити факт прийняття ОСОБА_3, яка померла 12 січня 2016 року, спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_4, яка померла 28 січня 2001 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд м. Харкова шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Московського

районного суду м. Харкова О.М. Марченко