УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про визнання недійсним положень кредитного договору, договору застави транспортного засобу,

за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_5, на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 08 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати недійсними:

- п. 1.3.1 Загальних умов кредитування - додатку до кредитного договору від 11 грудня 2012 року № 50007041;

- графік погашення кредиту за вказаним кредитним договором;

- кредитний договір від 11 грудня 2012 року № 50007041;

-договір застави транспортного засобу від 12 грудня 2012 року № 50007041.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 11 грудня 2012 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі - ТОВ «Порше Мобіліті») було укладено кредитний договір № 50007041, відповідно до умов якого відповідач надав позивачу кредит у розмірі 177 774 грн 32 коп., що еквівалентно 21 812,80 доларів США, строком на 60 місяців зі змінною ставкою в розмірі 9,90 % річних, на придбання автомобіля марки VW, модель Golf TEAM.

Вказав, що згідно узгодженого графіка погашення кредиту було визначено щомісячний платіж у розмірі 462,38 доларів США, який з розрахунку на гривню складав 3 768 грн 40 коп.

Також зазначав, що з метою забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором 12 грудня 2012 року між сторонами було укладено договір застави транспортного засобу, відповідно до п. 1.1 якого позивач передав в заставу свій автомобіль Volkswagen Golf, вартістю 222 217 грн 90 коп.

Посилаючись на те, що пункт 1.3.1 Загальних умов кредитування, графік погашення кредиту та кредитний договір не відповідають положенням ст. ст. 1054, 1056-1 ЦК України, ч. 2 ст. 6, ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ч. 1 п. 6 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги», п. 3.2 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, та ч. ч. 1, 4, 5 ст. 11, абз. 3 ст. 11, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 вересня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 08 грудня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 вересня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, з висновком якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, врахував, що положення чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України - гривню, як єдиний законний платіжний засіб на території України, не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення розрахунків за зобов'язанням, визначеним грошовим еквівалентом в іноземній валюті; при цьому судами правильно зазначено, що підписавши Загальні умови кредитування ОСОБА_4 підтвердив, що ТОВ «Порше Мобіліті» належним чином ознайомив його із інформацією, передбаченою ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених відповідачем.

Крім того апеляційним судом також вмотивовано відхилено посилання заявника на те, що кредитний договір суперечить положенням ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно яких надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється, оскільки згідно умов кредитного договору кредит надавався позивачу в українській грошовій одиниці - гривнях, у сумі 177 774 грн 32 коп., і в договорі та графіку погашення кредиту обумовлено про те, що усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 08 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана