АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2103/16 Справа № 192/1485/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Прозорова М.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2016 року

23 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді: Прозорової М.Л.,

суддів: Максюти Ж.І., Макарова М.О.,

при секретарі: Самокиша О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2015 року по цивільній справі за позовом головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до ОСОБА_2 про стягнення надмірно виплаченої пенсії,

В С Т А Н О В И Л А:

Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 17.12.2015 року та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог (а.с.84-87).

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 17.12.2015 року відмовлено у задоволенні позовних вимог головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до ОСОБА_2 про стягнення надмірно виплаченої пенсії (а.с.75-79).

Як на підстави апеляційної скарги, головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області посилається на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права, а також неповно зясовані обставини, що мають значення для справи (а.с.84-87).

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в Управлінні пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Одночасно до пенсії ОСОБА_2 нараховувалась надбавка за непрацездатного члена сімї, а саме сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до ст. 16 Закону № 2262.

Відповідно до отриманих 14.10.2014 року індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-5 виписаної на імя ОСОБА_2, останній в період з 01.08.2007 року по 28.02.2008 року був працевлаштований у АТ Нова Лінія.

За період з 01.08.2007 року по 28.02.2008 року виникла переплата пенсії відповідачу в сумі 2966 грн. 66 коп.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення надмірно виплаченої пенсії в сумі 2966 грн. 66 коп., суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що позивачем відповідно до положень ст. 60 ЦПК України не було доведено факту недобросовісного набуття відповідачем отриманих коштів, які є пенсійною виплатою, як не встановлено й наявності рахункової помилки.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання передбаченого ст. 60 України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб відповідачем ОСОБА_2 20.09.2007 року було направлено на адресу головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області письмову заяву про працевлаштування та копії наказу про прийняття на роботу, що вбачається з опису документів, вкладених в рекомендований цінний лист, який завірено печаткою поштового відділення (а.с.47).

При цьому вказані обставини також підтвердив в судовому засіданні і відповідач ОСОБА_2 при дачі показів в якості свідка, зазначивши, що про працевлаштування повідомляв працівників ГУ Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області і в усній формі, а по телефону йому було повідомлено про отримання позивачем його поштового відправлення.

Позивач, звертаючись з позовом до суду, зазначив, що про надмірну виплату пенсії відповідачеві ОСОБА_2 за період з 01.08.2007 року по 28.02.2008 року стало відомо ГУ ПФУ лише 13.10.2014 року після отримання індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-5 на імя відповідача (а.с.6,66).

В той же час, представником позивача в судовому засіданні надано докази виявлення позивачем аналогічної інформації значно раніше 09.10.2013 року, після отримання індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-5 на імя відповідача станом на 03.10.2013 року (а.с.65), за якими останній в період з 01.08.2007 року по лютий 2008 року був працевлаштований у АТ Нова Лінія, а зазначене свідчить про те, що позивачем не доведено, що в матеріалах пенсійної справи не має таких же відомостей за період з 2007 року по 2012 рік включно.

Крім того, саме Пенсійний фонд України здійснює облік отримання індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-5.

За таких обставин, в силу діючого законодавства, а саме: ст. 1215 ЦК України, ст.ст. 8,12,16,51,60 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осібсуд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до ОСОБА_2 про стягнення надмірно виплаченої пенсії.

Доводи головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в апеляційній скарзі є необґрунтованими та не можуть бути прийняті до уваги судом, оскільки не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні під час розгляду справи.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі зясував права та обовязки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами та поясненнями самих сторін.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень матеріального або процесуального закону, які могли б потягти за собою скасування рішення суду першої інстанції в оскарженій частині.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справ.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,315,319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відхилити.

Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: