АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/585/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 23, 47 Красюк Г. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоМіщенка С. В.
суддівСіренка Ю. В. , Трюхана Г. М.
при секретаріКолеснику Я. В.

з участю позивача ОСОБА_6 та представника відповідача Смирнова Б.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника Сільськогосподарського приватно-орендного підприємства "Агро-Шанс" - Смирнова Бориса Борисовича на рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 28 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Сільськогосподарського приватно-орендного підприємства "Агро-Шанс" про визнання недійсним договору оренди землі та повернення власнику земельної ділянки, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року ОСОБА_6 звернулася з позовом до СПОП «Агро-Шанс» про припинення договору оренди землі шляхом його розірвання та повернення власнику його земельної ділянки.

Позивні вимоги обґрунтовувала тим, що Договір оренди землі ОСОБА_6 не підписувала, хто здійснив підпис замість неї - їй не відомо.

Крім того, даний договір не зареєстрований, на той час, в Шполянському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» і в державній реєстраційній службі Шполянського районного управління юстиції в Черкаській області.

Акт прийняття - передачі земельної ділянки в оренду оформлений без зазначення дати та без підпису позивачки. А акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) складений без дати та був підписаний не позивачкою, а сторонньою особою, як зазначає сама позивачка.

ОСОБА_6 просила суд:

- постановити рішення, яким припинити договір оренди землі, укладений 01 січня 2010 року між ОСОБА_6 та СПОП «Агро-Шанс»;

- розірвати договір оренди землі укладений 01 січня 2010 року між ОСОБА_6 та СПОП «Агро-Шанс»;

- зобов'язати СПОП «Агро-Шанс» в особі ОСОБА_8 повернути ОСОБА_6 земельну ділянку площею 1, 17 га, яка розташована в адміністративних межах Лебединської сільської ради Шполянського району Черкаської області, що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку, серії НОМЕР_1 від 16 лютого 2007 року;

- судові витрати покласти на рахунок відповідача.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач подала заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила постановити рішення, яким визнати недійсним договору оренди землі від 01 січня 2010 року між ОСОБА_6 та СПОП «Агро-Шанс» з моменту його укладення /а.с. 20-21/.

У грудні 2015 року ОСОБА_6 подала змінену позовну заяву /а.с. 70-74/, в якій просила:

- постановити рішення, яким визнати недійсним договір оренди землі, укладений 01 січня 2010 року між ОСОБА_6 та СПОП «Агро-Шанс» на строк 10 років, зі сплатою орендної плати в розмірі 3% від проіндексованої грошової оцінки угідь внаслідок того, що він не зареєстрований у Шполянському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» і на даний час у реєстраційній службі Шполянського районного управління юстиції в Черкаській області;

- зобов'язати СПОП «Агро-Шанс» в особі ОСОБА_8 повернути ОСОБА_6 земельну ділянку площею 1, 17 га, яка розташована в адміністративних межах Лебединської сільської ради Шполянського району Черкаської області, що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом на право власності на земельну - ділянку, серії НОМЕР_1 від 16 лютого 2007 року;

- судові витрати покласти на рахунок відповідача.

Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 28 грудня 2015 року позов задоволено повністю.

Визнано договір оренди землі, укладений 01 січня 2010 року між ОСОБА_6, як орендодавцем, та СПОП «Агро-Шанс» с. Лебедин, Шполянського району, Черкаської області, як орендарем, на строк 10 років, зі сплатою орендної плати в розмірі 3 % від проіндексованої грошової оцінки угідь - недійсним.

Зобов'язано СПОП «Агро-Шанс» с. Лебедин Шполянського району Черкаської області в особі ОСОБА_8 повернути ОСОБА_6 земельну ділянку площею 1,17 га, розташовану в адміністративних межах Лебединської сільської ради Шполянського району, Черкаської області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 від 16 лютого 2007 року.

Стягнуто з СПОП «Агро-Шанс» с. Лебедин, Шполянського району, Черкаської області на користь ОСОБА_6 243,60 грн. сплаченого судового збору та 3 000 грн. за надання юридичної допомоги.

Не погодившись з даним рішенням суду представник СПОП «Агро-Шанс» - Смирнов Б.Б. подав апеляційну скаргу. Обґрунтовуючи яку, значив, що суд при винесені рішення не обґрунтував рішення належними та допустимими доказами. В матеріалах справи відсутні докази щодо відсутності реєстрації спірного договору оренди землі, тож суд першої інстанції не надав оцінку доказам з яких виходив при задоволенні позовних вимог.

Крім того, суд першої інстанції не зазначив в своєму рішенні норми матеріального права, з яких вбачається, що обов'язок реєстрації спірного договору лежить на СПОП «Агро-Шанс».

Також апелянт не погодився з рішенням суду першої інстанції в частині відшкодуванні витрат на правову допомогу. Зазначаючи, що суд задовольнив дану вимогу лише при наявності квитанції про сплату коштів, що не є допустимим і належним доказом по справі.

Апелянт просив:

- скасувати рішення Щполянського районного суду Черкаської області від 28 грудня 2015 року;

- ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог та доводів апелянта, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 є власником земельної ділянки площею 1,17 га в межах Лебединської сільської ради Шполянського району Черкаської області, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 /а.с. 8/.

Звертаючись з позовом, ОСОБА_6 зазначала, що СПОП «Агро-Шанс» без достатніх правових підстав користується її земельною ділянкою, оскільки договір оренди від 1 січня 2010 року, за яким нібито ОСОБА_6 передала дану земельну ділянку в оренду СПОП «Агро-Шанс» строком на 10 років /а.с. 9-10/, вона не підписувала, а сам договір на який, як на правову підставу використання її земельної ділянки посилається СПОП «Агро-Шанс», - не був і не є зареєстрований, як того вимагав Закон України «Про оренду землі», тому є недійсним.

А оскільки СПОП «Агро-Шанс» без правових підстав використовує її земельну ділянку і на її письмову вимогу про повернення землі не реагує, то просила захистити її порушене право власності на землю та зобов'язати відповідача повернути ОСОБА_6 земельну ділянку площею 1,17 га.

Судом було встановлено і не заперечувалося сторонами, що СПОП «Агро-Шанс» з 01 січня 2010 року використовує належну ОСОБА_6 земельну ділянку площею 1,17 га., але договір оренди землі від 1 січня 2010 року, на який відповідач посилається як на правову підставу використання земельної ділянки ОСОБА_6, є не зареєстрованим.

Зміст договору є типовим і з нього вбачається, що строчка, де повинно бути зазначено реєстраційний номер та від якого числа даний договір зареєстрований, не заповнена та не має підпису посадової особи, що провела реєстрацію даного договору /а.с. 9-10/.

З договору оренди землі від 01 січня 2010 року вбачається, що невід'ємною частиною договору є акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Але примірник, що був наданий суду для огляду під час розгляду справи не містить зазначення дати від якого він числа був складений.

Також в даному акті зазначено, що він був складений в трьох примірниках, один з яких повинен був бути наданий Шполянському районному відділу ЧРФ Центру ДЗК /а.с. 12/, але його передача здійснена не була.

Також з договору оренди землі від 01 січня 2010 року вбачається, що невід'ємною частиною договору є акт прийома-передачі об'єкта оренди. Але з наданого позивачем до суду акту приймання передачі земельної ділянки в оренду, в якому не зазначена дата підписання даного акту, з боку орендодавця не міститься підпису, а лише прізвище та ініціали /а.с.11/.

Такий же акт був наданий і стороною відповідача по справі. Проте в ньому зазначена дата складання акту 1 січня 2010 року та міститься підпис з боку орендодавця, але відсутня печать СПОП «Агро-Шанс», хоча на примірку позивача вона вбачається /а.с. 27/.

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються зокрема Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі / ст.2 Закону України «Про оренду землі»/.

Оскільки правовідносини пов'язані з передачею СПОП «Агро-Шанс» земельної ділянки належної ОСОБА_6 виникли 01.01.2010 року, то при вирішенні даного спору належить керуватися законодавством, що було чинне на вказану дату.

Ст. 1 Закону України «Про оренду землі» визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Поняття і форма договору оренди землі визначена в ст. ст. 13-14 Закону України «Про оренду землі» згідно яких, договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Істотні умови договору оренди визначені ст. 15 Закону України «Про оренду землі» , якими є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

При цьому законом передбачено (ч. 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі»), що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Порядок укладення договору оренди та передачі землі орендарю врегульований

ст. ст. 16-17 Закону України «Про оренду землі», якими передбачено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. При цьому передача об'єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі.

Статтею 18 ЗУ «Про оренду землі» (в редакції чинній на час виникнення правовідносин) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Згідно ст. 20 ЗУ «Про оренду землі» (в редакції чинній на час укладення договору) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації.

Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

Частиною 3 ст. 640 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення правовідносин) встановлено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

В п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз'яснено, що не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації.

Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Рішенням суду не може бути зобов'язано сторони здійснити державну реєстрацію правочину, оскільки це суперечить загальним засадам цивільного законодавства - свободі договору (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК). Норма частини третьої статті 182 ЦК України щодо можливості оскарження до суду відмови у державній реєстрації, ухилення від державної реєстрації, відмови від надання інформації про реєстрацію застосовується лише щодо дій (бездіяльності) органів, які здійснюють таку реєстрацію. Вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають відмовляти в позові з такою вимогою. У цьому разі можуть заявлятися лише вимоги, передбачені главою 83 книги п'ятої ЦК України.

Тому встановивши, що договір оренди землі від 01 січня 2010 року не пройшов державної реєстрації, як того вимагала ст. 18 Закону України «Про оренду землі», у суду не було підстав для визнання спірного договору оренди землі недійсним, оскільки цей правочин, відповідно до ст. 210 та ст. 640 ЦК України не є вчиненим.

Ч. 1 ст. 309 ЦПК України передбачає підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

У зв'язку з чим, за встановлених обставин, в частині визнання недійсним договору оренди землі, укладеного 01 січня 2010 року між ОСОБА_6, як орендодавцем, та СПОП «Агро-Шанс» с. Лебедин, Шполянського району, Черкаської області, як орендарем, на строк 10 років, зі сплатою орендної плати в розмірі 3% від проіндексованої грошової оцінки угідь, рішення належить скасувати, а у задоволенні позову в цій частині відмовити.

Ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи, що спірна земельна ділянка не була належним чином та у порядку, що визначений Законом, передана від ОСОБА_6 до СПОП «Агро-Шанс», оскільки договір оренди даної земельної ділянки від 01 січня 2010 року, на який як на підставу її використання посилається СПОП «Агро-Шанс», - є неукладеним, акт прийому-передачі даної земельної ділянки її власником ОСОБА_6 підписаний не був, а в матеріалах справи міститься заява останньої від 12 серпня 2015 року, яка має реєстраційний номер вхідної кореспонденції № 4 від 18 серпня 2015 року, згідно якою ОСОБА_6 просить СПОП «Агро-Шанс» після збору врожаю 2015 року не обробляти її ділянку № 299, № 301, так як хоче використовувати їх одноосібно /а.с. 13/, на яку СПОП «Агро-Шанс» належним чином не прореагувало та власнику земельну ділянку не повернуло, - то суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що СПОП «Агро-Шанс» порушує право власності ОСОБА_6 щодо спірної земельної ділянки.

У зв'язку з чим це право позивача підлягає захисту в порядку, передбаченому главою 83 книги п'ятої ЦК України. А заперечення відповідача в цій частині є безпідставні й необґрунтовані.

Ст. 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Тому, враховуючи встановлені обставини, що між сторонами виникли позадоговірні зобов'язання із безпідставного збагачення відповідача, то позивач вірно визначила як спосіб захисту її порушеного права власника, - повернення їй майна - земельної ділянки згідно з положеннями ст. 1213 ЦК України, якою передбачено, що набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

З огляду на вище зазначене, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині зобов'язання СПОП «Агро-Шанс» с. Лебедин Шполянського району Черкаської області повернути ОСОБА_6 земельну ділянку площею 1,17 га, розташовану в адміністративних межах Лебединської сільської ради Шполянського району, Черкаської області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 від 16 лютого 2007 року. Тому в цій частині рішення належить залишити без змін, а доводи апеляційної скарги без задоволення.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції також вирішив питання щодо розподілу судових витрат. Зокрема рішенням суду першої інстанції було постановлено стягнути з СПОП «Агро-Шанс» на користь ОСОБА_6 3 000 грн. за правову допомогу.

Апелянт не погоджуючись з цим, зазначив, що докази якими керувався суд при задоволені вимоги щодо суми стягнення за надання правової допомоги є неналежними.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги в цій частині, оскільки дана сума судових витрат була стягнута судом першої інстанції без наявності достатніх доказів на підтвердження цих витрат та з порушенням норм процесуального права, що регулюють дане питання.

Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року N 10, роз'яснено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 84 ЦПК України встановлено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Статтею 88 ЦПК України визначено правила розподілу судових витрат між сторонами. Зокрема, у частині першій цієї статті передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Згідно ст. 1 зазначеного закону, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Разом з тим склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

В матеріалах справи відсутній договір про надання правової допомоги, акт прийому-передачі виконаних робіт та розрахунок розміру витрат на правову допомогу, а також документи, що підтверджують повноваження ОСОБА_9 як фахівця у галузі права.

Позовна заява та зміни до позовної заяви виконані, підписані і подавалися суду позивачем ОСОБА_6

Наявне у справі доручення, посвідчене секретарем виконавчого комітету Лебединської сільської ради Шполянського району Черкаської області ОСОБА_10 від 25 серпня 2015 року, відповідно якої ОСОБА_6 уповноважила ОСОБА_9 на представлення її інтересів /а.с. 19/, - не підтверджує ні факт надання правової допомоги ОСОБА_9 як фахівцем у галузі права, ні розмір понесених витрат на таку допомогу.

А квитанція № 1, якою позивач ОСОБА_6 обґрунтовувала понесені витрати в сумі 3 000 грн. фахівцю в галузі права ОСОБА_9 за надання правової допомоги /а.с. 75/, - не є належним доказом, що підтверджує понесені витрати, оскільки вона не відповідає ні за формою ні за змістом вимогам до даного платіжного документу, що визначені в Положенні про форму та зміст розрахункових документів, затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України від 01.12.2000р. N 614, що зареєстроване в Міністерстві юстиції України 5 лютого 2001р. за N 105/5296.

Тому, враховуючи вказані обставини та відсутність доказів і розрахунків сплати позивачем витрат на правову допомогу, колегія суддів приходить до висновку, що рішення в частині задоволення відшкодування витрат на правову допомогу підлягає до скасування, а в задоволенні даної вимоги ОСОБА_6 належить відмовити.

У решті рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 28 грудня 2015 року належить залишити без змін.

Керуючись ст. ст.88, 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника Сільськогосподарського приватно-орендного підприємства "Агро-Шанс" - Смирнова Бориса Борисовича на рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 28 грудня 2015 року - задовольнити частково.

Рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 28 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Сільськогосподарського приватно-орендного підприємства "Агро-Шанс" про визнання недійсним договору оренди землі та повернення власнику земельної ділянки - змінити.

В частині визнання недійсним договору оренди землі, укладеного 01 січня 2010 року між ОСОБА_6, як орендодавцем, та СПОП «Агро-Шанс» с. Лебедин, Шполянського району, Черкаської області, як орендарем, на строк 10 років, зі сплатою орендної плати в розмірі 3% від проіндексованої грошової оцінки угідь - та в частині стягнення з Сільськогосподарського приватно-орендного підприємства "Агро-Шанс" на користь ОСОБА_6 3 000 грн. за надання правової допомоги - рішення скасувати.

У задоволенні позову в частині визнання недійсним договору оренди землі, укладеного 01 січня 2010 року між ОСОБА_6, як орендодавцем, та СПОП «Агро-Шанс» с. Лебедин, Шполянського району, Черкаської області, як орендарем, на строк 10 років, зі сплатою орендної плати в розмірі 3% від проіндексованої грошової оцінки угідь в позові відмовити.

У стягненні з Сільськогосподарського приватно-орендного підприємства "Агро-Шанс" на користь ОСОБА_6 3 000 грн. за надання правової допомоги - відмовити.

У решті рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 28 грудня 2015 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :