Ухвала

іменем україни

07 грудня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7, про звернення стягнення, виселення та зняття з реєстрації, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 18 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (даліт - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом, у якому просило у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 26 травня 2008 року в розмірі 11 1443,63 доларівСША, що еквівалентно 890 434 грн 59 коп., звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки, виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 зі спірної квартири із зняттям їх з реєстраційного обліку у відділі у справах громадянства імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України в Запорізькій області.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного договору від 25 травня 2008 року ОСОБА_7 отримав кредит у розмірі 41 тис.доларів США зі сплатою 12% річних та терміном повернення до 25 травня 2028 року.

25 травня 2008 року для забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_7 за вказаним кредитним договором між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 і ОСОБА_9 було укладено договір іпотеки, згідно з умовами якого відповідачі передали в іпотеку банку об'єкт нерухомості - квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 45,72 кв. м, житловою площею 27,60 кв. м.

У зв'язку із неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору зобов'язань станом на 29квітня 2013 року утвориласязаборгованість у розмірі 111 443,63 доларів США, яка складається з: 42 009,55 доларів США -заборгованості за кредитом, 26 903,59 доларів США -заборгованості за процентами за користування кредитом, 804,88 доларів США - заборгованості з комісії за користування кредитом, 36 388,97 доларів США - пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, 31,29 доларів США - штрафу (фіксована частина); 5 305,35 доларів США - штрафу(процентна частина).

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 квітня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 18 листопада 2016 року, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Судове рішення апеляційного суду не повністю відповідає зазначеним вимогам закону.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом установлено, що 25 травня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_7 був укладений кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 41 тис. доларів США зі сплатою 12 % річних та терміном повернення до 25 травня 2028 року.

У цей же день із метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_7, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 передали в іпотеку банку об'єкт нерухомості - квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 45,72 кв. м, житловою площею 27,60 кв. м.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору, станом на 29 квітня 2013 року утворилася заборгованість у розмірі 111 443,63 доларів США, яка складається із: 42 009,55 доларів США - заборгованості за кредитом, 26 903,59 доларів США - заборгованості за процентами за користування кредитом, 804,88 доларів США - заборгованості з комісії за користування кредитом, 36 388,97 доларів США - пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, 31,29 доларів США - штрафу (фіксована частина), 5 305,35 доларів США - штрафу (процентна частина).

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із трьох підстав: - на підставі Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», звернення стягнення на предмет іпотеки є неможливим, - позивач не надав належних та допустимих доказів передачі грошових коштів у розмірі 41 тис. доларів США ОСОБА_7, - не встановлена ціна предмета іпотеки.

Суд апеляційної інстанції, пославшись у мотивувальній частині на безпідставне застосування судом першої інстанції Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», фактично погодився з рішенням суду першої інстанції, залишив його без змін, зазначив, що висновки суду відповідають встановленим обставинам справи.

Проте з висновком апеляційного суду повністю погодитися не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов'язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача, та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 11 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції на порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України на вищевказане уваги не звернув, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, безпідставно не взяв до уваги та не перевірив в достатньому обсязі доводів апеляційної скарги.

Так, однією із підстав відмови судом першої інстанції у задоволенні вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», є недоведення позивачем факту надання кредитних коштів позичальнику.

Апеляційний суд погодився з таким висновком суду і зазначив, що позивачем не надано розрахункових документів, передбачених ст. 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» про видачу кредитних коштів, що є належним доказом у даних правовідносинах.

При цьому, суд не дотримався встановленого ст. 212 ЦПК України принципу оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує й оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін.

Так, апеляційний суд не надав ніякої оцінки тим обставинам, що сам кредитний договір і договір іпотеки ОСОБА_7 не оспорював, а згідно з розрахунком заборгованості, наданим ПАТ КБ «ПриватБанк», частково цю заборгованість погашав (а. с. 5-7).

Крім того, пунктом 8.1 кредитного договору передбачено, що банк зобов'язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом надання готівки через касу.

На порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України суд на зазначене уваги не звернув та не прийняв до уваги ордер про видачу ОСОБА_7 кредитних коштів.

Вирішуючи спір, апеляційний суд також не врахував й те, що відсутність ціни предмета іпотеки не є підставою для відмови у позові, оскільки визначити початкову вартість предмета іпотеки можливо, виходячи з оцінки майна, яка була погоджена сторонами при укладенні договору іпотеки, або запропонувавши позивачу надати докази з приводу визначення початкової ціни предмета іпотеки.

За загальними вимогами процесуального права, закріпленими у ст. ст. 57-60, 131, 132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів.

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Наведене свідчить, що апеляційний суд на порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України не сприяв всебічному та повному з'ясуванню обставин справи.

Крім того, суд не звернув уваги на те, що у поданому позивачем розрахунку заборгованості пеня і штраф розраховані у доларах США. Між тим, чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України -гривні.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Враховуючи допущені судом апеляційної інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, ухвалене ним судове рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим відповідно до ст. 338 ЦПК України таке рішення підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 18 листопада 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта