У х в а л а

іменем україни

16 травня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Парінової І.К.,Дьоміної О.О.Ступак О.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до приватного підприємства фірма «Олфарм», публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», Житомирської обласної дирекції публічного акціонерного товариства «РайффайзенБанк Аваль», відділу державної виконавчої служби Володарсько-Волинського районного управління юстиції Житомирської області про припинення права застави, зобов'язання звернення стягнення на заставлене майно, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 17 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 19 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до приватного підприємства фірма «Олфарм» (далі - ППФ «Олфарм»), публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», Житомирської обласної дирекції публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»), відділу державної виконавчої служби Володарсько-Волинського районного управління юстиції Житомирської області (далі - ВДВС Володарсько-Волинського РУЮ Житомирської області), обґрунтовуючи вимоги тим, що постановою державного виконавця ВДВС Володарсько-Волинського РУЮ Житомирської області від 04 грудня 2014 року відкрито виконавче провадження ВП № 45654463 про примусове виконання виконавчого листа № 2/276/316/14 про стягнення з ППФ «Олфарм» на її користь заборгованості із заробітної плати в розмірі 1 150 грн, середнього заробітку за час затримки розрахунку - 23 203 грн 94 коп. та 500 грн на відшкодування моральної шкоди. Проте, вказаний виконавчий лист не виконується, оскільки у боржника відсутні кошти, а майно, на яке може бути звернуто стягнення, перебуває у заставі (іпотеці) у зв'язку із забезпеченням виконання кредитного зобов'язання за договором від 24 жовтня 2007 року № 012/110/708. Зі слів директора ППФ «Олфарм» їй стало відомо, що кошти за кредитним договором підприємство повністю виплатило, у зв'язку із чим позивач вважає, що підприємство домовилося із банком, з метою невиконання рішення суду про стягнення на її користь коштів, та умисно не вчиняє дій щодо припинення іпотеки. Посилаючись на те, що відповідачі своїми діями порушують її право на належне і своєчасне виконання рішення суду, ОСОБА_4 просила припинити право застави на майно - споруду кафе, розташовану по вул. Сквирське шосе, 6 у с. Станишівка Житомирського району, що виникло на підставі договору, укладеного між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ППФ «Олфарм», та зобов'язати Житомирську обласну дирекцію ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» повернути ППФ «Олфарм» вказане майно; припинити право застави (іпотеки) на майно - комплекс будівель сітроцеху, ціла ідеальна частка, нежитлове приміщення, розташований по вул. Шевченка, 33 у смт Володарськ-Волинський Володарсько-Волинського району Житомирської області, що виникло на підставі укладеного між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ППФ «Олфарм» договору та зобов'язати Житомирську обласну дирекцію ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» повернути ППФ «Олфарм» вказане майно; а також зобов'язати ВДВС Володарсько-Волинського РУЮ Житомирської області примусово виконати виконавчий лист № 2/276/316/14, виданий Володарсько-Волинським районним судом 25 листопада 2014 року, звернувши стягнення на вищевказане майно ППФ «Олфарм».

Рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 17 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 19 січня 2016 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду й передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Судами встановлено, що постановою державного виконавця ВДВС Володарсько-Волинського РУЮ Житомирської області від 04 грудня 2014 року відкрито виконавче провадження № 45654463 з примусового виконання рішення Володарсько-Волинського районного суду (виконавчий лист № 2/276/316/14) про стягнення на користь ОСОБА_4 з ППФ «Олфарм» заробітної плати за листопад 2012 року в розмірі 1 150 грн, середнього заробітку за час затримки розрахунку - 23 203 грн 94 коп. та 500 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Також встановлено, що 24 жовтня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ППФ «Олфарм» було укладено договір № 012/110/708, згідно з умовами якого останнє отримало кредит у розмірі 325 000 грн терміном до 23 жовтня 2013 року.

З метою забезпечення виконання даного зобов'язання між тим ж сторонами були укладені договори іпотеки:

від 25 жовтня 2007 року, відповідно до умов якого в іпотеку передано належну ППФ «Олфарм» споруду кафе по вул. Сквирське шосе, 6 у с. Станишівка Житомирського району, обтяження зареєстровано 25 жовтня 2007 року;

від 13 травня 2008 року, відповідно до умов якого в іпотеку передано належний ППФ «Олфарм» комплекс будівель сітроцеху, ціла ідеальна частка, нежитлове приміщення, який розташований за адресою: вул. Шевченка, 33 у смт Володарськ-Волинський Володарсько-Волинського району Житомирської області, обтяження зареєстровано 13 травня 2008 року.

12 грудня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про приєднання виконавчого провадження № 45654463 до зведеного виконавчого провадження № 35855772, за яким проводиться виконання наказів господарського суду Житомирської області від 22 квітня 2011 року про стягнення з ППФ «Олфарм» коштів на користь ПАТ КБ «ПриватБанк».

Згідно з листами ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 01 жовтня 2015 року та від 10 листопада 2015 року заборгованість ППФ «Олфарм» за кредитним договором від 24 жовтня 2007 року № 012/110/708 відсутня, у зв'язку із чим банком підготовлено всі необхідні документи для вилучення записів з Державного реєстру іпотеки та Державного реєстру заборон відчуження нерухомого майна щодо зняття заборони відчуження майна підприємства у зв'язку із припиненням іпотеки.

Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи, дійшли обґрунтованого висновку про відмову в позові, виходячи із того, що зобов'язання ППФ «Олфарм» за договорами іпотеки є припиненими у зв'язку із припиненням основного зобов'язання на підставі ст. 599 ЦК України, тому правові підстави для визнання іпотеки припиненою відсутні.

Також, суди правильно відмовили у зобов'язанні ВДВС Володарсько-Волинського РУЮ Житомирської області примусово виконати виконавчий лист № 2/276/316/14, звернувши стягнення на майно боржника, оскільки судами достовірно встановлено, що державним виконавцем вчинялися всі необхідні, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» дії щодо примусового виконання рішення суду.

Крім того, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд правильно вказав, що у разі, якщо позивач вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено її права чи свободи, вона не позбавлена права звернутися до суду зі скаргою в порядку ст. 383 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги є безпідставними, були предметом дослідження судів попередніх інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Оскільки наведені в касаційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів, викладених в оскаржуваних рішеннях, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції й висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, зі змісту касаційної скарги та матеріалів справи не вбачається неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 17 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 19 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.К.Парінова

О.О.Дьоміна

О.В.Ступак