Справа № 743/1278/14-ц Провадження № 22-ц/795/502/2016 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Сташків В. Б. Доповідач - Хромець Н. С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі:ОСОБА_4
за участю:представника відповідача ОСОБА_5

Розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 18 січня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Рішенням Ріпкинського районного суду від 18 січня 2016 року у задоволенні частини позовних вимог відмовлено з підстав спливу позовної давності, а в іншій частині за безпідставністю вимог.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення місцевого суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Позивач вважає, що суд першої інстанції неналежним чином з'ясував дійсні правовідносини сторін, а тому прийшов до передчасного висновку про сплив позовної давності. Позивач вказує на те, що суд у порушення вимог ч.1 ст. 74 ЦПК України після отримання заяви про застосування позовної давності, яка подана лише при новому розгляді справи після скасування рішення, не визнав обовязковою явку представника позивача у судове засідання, що унеможливило надання доказів про переривання позовної давності, оскільки існує факт видачі Деснянським районним судом м. Чернігова судового наказу від 23.07.2010 про стягнення з ОСОБА_6 заборгованості.

У судове засідання представник позивача не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового засідання, про що свідчить розписка по вручення судової повістки 18.02.2016. Представник відповідача скаргу не визнала, посилаючись на неможливість прийняття до розгляду наданих позивачем доказів про звернення до суду у 2010 році в силу приписів ст. 131 ЦПК України. Крім того, представник відповідача вказує на те що, відповідно до ч.1 ст. 265 ЦК України, позовна давність за вимогами позивача не є перерваною.

Вислухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, заборгованості по процентах за користування кредитом, пені, суд послався на сплив позовної давності. Такий висновок суду відповідає встановленим по справі обставинам і вимогам закону.

Судом встановлено, що 19 липня 2006 року ОСОБА_6 за заявою позичальника № DNH4КР73690197 отримав у ПАТ КБ «Приват Банк» кредит у сумі 29484 грн. на 24 місяці для придбання ТНС у СПД ОСОБА_7 Строк дії договору закінчився 18 липня 2008 року. У зв'язку з невиконанням позичальником умов договору за вказаним кредитом виникла заборгованість, про стягнення якої банк у вересні 2014 року подав до Деснянського районного суду м. Чернігова позов. 11 січня 2016 року представником відповідача подана заява про застосування позовної давності (а.с. 206-212 т. 2). У заяві від 16 січня 2016 року (а.с.229-230 т. 2) представник позивача заперечував проти заяви про застосування позовної давності і посилався на збільшення сторонами договору позовної давності до 5 років, відповідно до п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам та на переривання позовної давності зверненням позивача до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у лютому 2012 року. З врахуванням поданих сторонами заяв, суд прийшов до обґрунтованого висновку про сплив позовної давності щодо вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, заборгованості по процентах за користування кредитом, пені, правильно визначивши початок його перебігу і закінчення загальної позовної давності 18 липня 2011 року. Зі спливом позовної давності до основної вимоги позовна давність спливає і до додаткової вимоги - стягнення неустойки, звернення стягнення на заставлене майно тощо (стаття 266 ЦК України). За вимогою про повернення або сплату коштів спливає й позовна давність за вимогою про сплату процентів.

До того ж, як вбачається з копії ухвали, наданої позивачем на підтвердження доводів про переривання позовної давності, судовий наказ скасовано 14 вересня 2010 року. Цивільним законодавством чітко не врегульоване питання щодо переривання позовної давності у випадку скасування судового наказу. За правовою природою скасування судового наказу є аналогічним до залишення позову без розгляду, оскільки у позивача залишається право на звернення до суду з тими ж самими вимогами у загальному порядку. Отже, у цій справі за аналогією права належить застосувати норму ч.1 ст. 265 ЦК України , а тому висновок суду про сплив позовної давності є правильним. Позов, заявлений позивачем у лютому 2012 року, ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2015 року залишений без розгляду. Відповідно до ч.1 ст. 265 ЦК України вчинення позову, за загальним правилом ч.2 ст. 264 ЦК України, перериває перебіг позовної давності, але ж у випадку залишення позову без розгляду позовна давність не переривається.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом вимог процесуального закону, а саме ч.1 ст. 74 ЦПК України, є безпідставними і не дають підстав для скасування рішення суду. Згідно з ч.1 ст. 74 ЦПК України, на порушення якої вказує позивач, судові виклики здійснюються судовими повістками про виклики. Право суду викликати сторону, яка подала заяву про розгляд справи без її участі, для дачі особистих пояснень передбачене п.4 ч.1 ст. 169 ЦПК України. Вимоги процесуального закону судом при розгляді цієї справи не порушені. Копія заяви представника відповідача про застосування позовної давності від 11 січня 2016 року надіслана представникові позивача відповідно до ухвали суду від цієї ж дати (а.с. 214, 215-216). Представник позивача 16 січня 2016 року у відповідь надіслав заяву про розгляд справи без його участі, в якій вказав на переривання позовної давності у зв'язку із зверненням позивача до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у 2012 році з позовом до ОСОБА_6 та необхідність застосування збільшеної позовної давності 5 років. На інші обставини та докази щодо позовної давності представник позивача не посилався. Отже, доводи апеляційної скарги щодо унеможливлення надання позивачем доказів про переривання позовної давності спростовуються наведеними вище доказами.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 18 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: