Ухвала

іменем україни

22 вересня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Леванчука А.О., Ситнік О.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про захист прав споживачів, стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - на рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 березня 2016 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 25 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 30 грудня 2013 року у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» на території Автономної Республіки Крим (АРК) був укладений депозитний договір, відповідно до умов якого він вніс кошти в розмірі 25 тис. доларів США. Після окупації АРК у березні 2014 року він звернувся до відповідача із заявою про розірвання договору, однак грошові кошти та відповідні відсотки за договором не отримав. Посилаючись на ці обставини, ОСОБА_4 просив стягнути грошові кошти за договором у розмірі 25 тис. доларів США, нараховані відсотки у розмірі 184,93 доларів США, не нараховані відсотки в розмірі 1 510,27 доларів США, пеню в розмірі 3 597,26 доларів США, індекс інфляції у розмірі 503,42 доларів США, невиплачені відсотки в розмірі 173,09 доларів США.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11 березня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 25 травня 2016 року рішення суду першої інстанції змінено і виключено з мотивувальної частини рішення встановлений судом висновок про те, що «20 червня 2014 року між позивачем та Автономною некомерційною організацією «Фонд захисту вкладників» було укладено договір уступки прав»; у решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відмовляючи в задоволенні позову, районний суд обґрунтовано виходив із того, що відокремлений підрозділ ПАТ КБ «ПриватБанк» на території АРК та м. Севастополя не мав правових підстав і можливості здійснювати банківську діяльність після окупації Криму, а надана позивачем довідка від 26 липня 2014 року про відкриття банківських рахунків не є належним і допустимим доказом розміщення зазначеної суми коштів на рахунках, оригіналу договору та квитанції про внесення коштів у розмірі 25 тис. доларів США позивачем не надано.

Погодившись із такими висновками районного суду, апеляційний суд правильно зазначив про те, що належними та допустимими доказами розміщення на рахунках ПАТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів, розміру вкладу та відсотків на теперішній час є оригінали укладеного між сторонами договору та фінансового документу, виданого ОСОБА_4, відповідно до вимог Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку відповідно до вимог ст. ст. 10, 60, 212, 303, 304 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи про порушення норм процесуального права щодо витребування та оцінки доказів не призвели до неправильного вирішення справи і висновків апеляційного суду не спростовують.

Отже, рішення суду першої інстанції у незміненій частині та рішення суду апеляційної інстанції є законними та обґрунтованими, ухваленими із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України вони підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 березня 2016 року у незміненій частині та рішення апеляційного суду м. Києва від 25 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

А.О.Леванчук

О.М. Ситнік