АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4373/16 Справа № 202/2308/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шклярук Д. С. Доповідач - Єлізаренко І.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Єлізаренко І.А.

суддів - Калиновського А.Б., Міхеєвої В.Ю.

за участі секретаря - Гулієва М.І.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 та апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дніпронафтопродукт» на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 31 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дніпронафтопродукт» про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ПАТ «Дніпронафтопродукт» про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог, які в ході судового розгляду справи уточнювалися, позивач посилався на те, що відповідно до наказу № 70 к п. 4 від 11 травня 2004 року він був прийнятий на роботу до ПАТ «Дніпронафтопродукт» в товарний цех на посаду оператора третього розряду. Згідно наказу № 70-к п. 9 від 08 травня 2008 року він був переведений на посаду оператора товарного четвертого розряду. Згідно наказу № 74-к п. 3 від 19 травня 2008 року він був переведений на посаду оператора товарного п'ятого розряду. Відповідно до п. 1 наказу № 143 від 14 жовтня 2014 року було проведено скорочення посади оператора товарного п'ятого розряду, яку він займав з 19 травня 2008 року. Наказом №150-К п.7 про припинення трудового договору (контракту) його було звільнено із займаної посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Вважає, що його звільнення з роботи було вчинено незаконно, з наказом про скорочення посади, яку обіймає, він ознайомлений не був. Зазначив, що середній заробіток, який підлягає стягненню з відповідача на його користь за час вимушеного прогулу, станом на 10 березня 2016 року, за період часу з 18 грудня 2014 року по 10 березня 2016 року, включно, складає 44 703 грн. 85 коп. Також, вказав, що діями відповідача щодо незаконного звільнення з роботи йому була спричинена моральна шкода, яку він оцінує у розмірі 50 000 грн., тому просив суд поновити встановлений строк для звернення до суду у справах про звільнення у відповідності до ст.234 КЗпП України; визнати незаконним та скасувати наказ ПАТ «Дніпронафтопродукт» № 143 пункти 1-5 від 14 жовтня 2014 року про скорочення працівника Нижньодніпровської нафтобази; визнати незаконним та скасувати наказ ПАТ «Дніпронафтопродукт» № 150 п.7 про припинення трудового договору (контракту) з 18 грудня 2014 року; поновити його на роботі на посаді оператора товарного п'ятого розряду ПАТ «Дніпронафтопродукт» з 18 грудня 2014 року; стягнути із ПАТ «Дніпронафтопродукт» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 44 703 грн. 85 коп.; стягнути із ПАТ «Дніпронафтопродукт» на його користь моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн.; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі на посаді оператора товарного п'ятого розряду ПАТ «Дніпронафтопродукт» з 18 грудня 2014 року та в частині щодо присудження виплати заробітної плати у межах платежу за один місяць.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ № 143, пункти 1-5, від 14 жовтня 2014 року по ПАТ «Дніпронафтопродукт» «Про скорочення працівника Нижньодніпровської нафтобази». Визнано незаконним та скасовано наказ № 150-К п.7 по ПАТ «Дніпронафтопродукт» «Про припинення трудового договору (контракту)». Поновлено ОСОБА_2 на роботі на посаді оператора товарного п'ятого розряду у товарному цеху Нижньодніпровської нафтобази ПАТ «Дніпронафтопродукт». Стягнуто з ПАТ «Дніпронафтопродукт» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу, за період з 19 грудня 2014 року по 10 березня 2016 року включно у сумі 44 557 грн. 28 коп. Стягнуто з ПАТ «Дніпронафтопродукт» в дохід держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. Рішення допущено до негайного виконанню в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі в ПАТ «Дніпронафтопродукт» на посаді оператора товарного п'ятого розряду у товарному цеху Нижньодніпровської нафтобази ПАТ «Дніпронафтопродукт», а також в частині стягнення середнього заробітку, але не більше ніж у межах суми платежу за один місяць. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2016 року змінити та задовольнити його позовні вимоги в частині стягнення з відповідача ПАТ «Дніпронафтопродукт» на його користь моральної шкоди у розмірі 50 000 грн., посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі ПАТ «Дніпронафтопродукт» просить рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2016 року скасувати, ухвалити нове, рішення яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково, апеляційну скаргу ПАТ «Дніпронафтопродукт» відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи на підставі наказу № 70 к від 11 травня 2004 року позивач ОСОБА_2 був прийнятий на посаду оператора третього розряду в товарний цех до Нижньодніпровської нафтобази ПАТ «Дніпронафтопродукт(а.с.9-11).

Наказом № 70-к від 08 травня 2008 року ОСОБА_2 було переведено на посаду оператора товарного четвертого розряду в товарний цех до Нижньодніпровської нафтобази ПАТ «Дніпронафтопродукт» (а.с.11).

Згідно наказу № 74-к від 19 травня 2008 року ОСОБА_2 було переведено на посаду оператора товарного п'ятого розряду в товарний цех до Нижньодніпровської нафтобази ПАТ «Дніпронафтопродукт» (а.с.11).

Головою Правління ПАТ «Дніпронафтопродукт» Ткач С.Ю. було видано наказ №79 від 04 вересня 2014 року про необхідність проведення дій щодо зменшення чисельності працівників Нижньодніпровської нафтобази ПАТ «Дніпронафтопродукт» (а.с.260, 261).

14 жовтня 2014 року головою Правління ПАТ «Дніпронафтопродукт» Ткач С.Ю. було видано наказ №143 про скорочення чисельності працівників, а саме посади оператора товарного п'ятого розряду, на якій працював ОСОБА_2, та звільнення останнього із зазначеної посади з 18 грудня 2014 року (а.с.7).

З матеріалів справи вбачається, що 29 жовтня 2014 року, 03 грудня 2014 року та 04 грудня 2014 року на Нижньодніпровській нафтобазі ПАТ «Дніпронафтопродукт» були проведені засідання профспілкового комітету з питання звільнення позивача ОСОБА_2 із займаної посади (а.с.33-35).

04 грудня 2014 року на засіданні профспілкового комітету Нижньодніпровської нафтобази ПАТ «Дніпронафтопродукт» одноголосно було прийнято рішення про надання згоди на звільнення з посади оператора товарного 5 розрядку ОСОБА_2 з підстав, визначених п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с.35).

Із вказаних протоколів вбачається, що позивач ОСОБА_2 на засіданнях профкому присутній не був.

Згідно наказу №150-К п.7 про припинення трудового договору (контракту) від 18 грудня 2014 року позивача ОСОБА_2 було звільнено з підприємства ПАТ «Дніпронафтопродукт» з посади оператора товарного п'ятого розряду на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників (а.с.8).

Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, позивач посилався на те, що з наказом від 14 жовтня 2014 року №143 про скорочення чисельності працівників, а саме посади оператора товарного п'ятого розряду, на якій він працював, та його звільнення із зазначеної посади з 18 грудня 2014 року, він ознайомлений не був (а.с. 219-224).

Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 01 жовтня 2015 року у справі було призначено судову почеркознавчу експертизу (а.с.193, 194).

Згідно з висновком судової почеркознавчої експертизи № 5239-15 від 23 грудня 2015 року підпис від імені позивача ОСОБА_2 у графі наказу «З наказом ознайомлений» в наказі №143 від 14 жовтня 2014 року по ПАТ «Дніпронафтопродукт», виконаний не позивачем ОСОБА_2, а іншою особою (а.с.198-202).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 частково суд першої інстанції посилався на те, що позивачем не було доведено, того що йому було завдано моральних страждань, що він перебував у стані стресу та/або депресії, мав скрутне матеріальне становище, однак, погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 ст. 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у п. п. 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

При проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування).

Згідно ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

В усіх випадках звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України провадиться з наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених главою III-А КЗпП України.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз'яснено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані із звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Згідно із ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації.

Отже, при вивільненні працівників, у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці в першу чергу підлягає оцінці кваліфікація та продуктивність праці працівників, що підлягають скороченню. І лише за умови рівноцінності кваліфікації та продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені у ч. 2 ст. 42 КЗпП України.

За змістом ст. 42 КЗпП України коло працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, та які не мають такого права, стосується всіх працівників, які займають таку ж посаду.

Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43(1) КЗпП України.

Відповідно до ч.1 ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

З матеріалів справи вбачається на підставі наказу № 70 к від 11 травня 2004 року позивач ОСОБА_2 був прийнятий на посаду оператора третього розряду в товарний цех до Нижньодніпровської нафтобази ПАТ «Дніпронафтопродукт(а.с.9-11).

Наказом № 70-к від 08 травня 2008 року ОСОБА_2 було переведено на посаду оператора товарного четвертого розряду в товарний цех до Нижньодніпровської нафтобази ПАТ «Дніпронафтопродукт» (а.с.11).

Згідно наказу № 74-к від 19 травня 2008 року ОСОБА_2 було переведено на посаду оператора товарного п'ятого розряду в товарний цех до Нижньодніпровської нафтобази ПАТ «Дніпронафтопродукт» (а.с.11).

Головою Правління ПАТ «Дніпронафтопродукт» Ткач С.Ю. було видано наказ №79 від 04 вересня 2014 року про необхідність проведення дій щодо зменшення чисельності працівників Нижньодніпровську нафтобазу ПАТ «Дніпронафтопродукт» (а.с.260, 261).

14 жовтня 2014 року головою Правління ПАТ «Дніпронафтопродукт» Ткач С.Ю. було видано наказ №143 про скорочення чисельності працівників, а саме посади оператора товарного п'ятого розряду, на якій працював ОСОБА_2, та звільнення останнього із зазначеної посади з 18 грудня 2014 року (а.с.7).

З матеріалів справи вбачається, що 29 жовтня 2014 року, 03 грудня 2014 року та 04 грудня 2014 року на Нижньодніпровській нафтобазі ПАТ «Дніпронафтопродукт» були проведені засідання профспілкового комітету з питання звільнення позивача ОСОБА_2 із займаної посади (а.с.33-35).

04 грудня 2014 року на засіданні профспілкового комітету Нижньодніпровської нафтобази ПАТ «Дніпронафтопродукт» одноголосно було прийнято рішення про надання згоди на звільнення з посади оператора товарного 5 розрядку ОСОБА_2 з підстав, визначених п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с.35).

Із вказаних протоколів вбачається, що позивач ОСОБА_2 на засіданнях профспілкового комітету присутній не був.

Згідно наказу №150-К п.7 про припинення трудового договору (контракту) від 18 грудня 2014 року позивача ОСОБА_2 було звільнено з підприємства ПАТ «Дніпронафтопродукт» з посади оператора товарного п'ятого розряду на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників (а.с.8).

Відповідно висновку судової почеркознавчої експертизи № 5239-15 від 23 грудня 2015 року підпис від імені позивача ОСОБА_2 у графі наказу «З наказом ознайомлений» в наказі №143 від 14 жовтня 2014 року «Про скорочення працівників Нижньодніпровської нафтобази» по ПАТ «Дніпронафтопродукт», виконаний не позивачем ОСОБА_2, а іншою особою (а.с.198-202).

Отже, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог позивача в частині визнання наказів незаконними, поновлення позивача на роботі та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки позивач не був ознайомлений з наказом про його скорочення №143 від 14 жовтня 2014 року, відповідно до вимог ст.49-2 КЗпП України, та матеріали справи не містять належних доказів про персональне попередження позивача не пізніше ніж за два місяці про наступне його вивільнення.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди слід зазначити наступне.

Стаття 237? КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Звернувшись із вищевказаними позовними вимогами, позивач ОСОБА_2 посилався на те, що через незаконне звільнення він змушений приймати додаткові заходи для організації власного життя, був суттєво порушений його звичний режим життя, у зв'язку з чим він був вимушений терпіти моральні страждання, знаходився періодично в пригніченому стані. В зв'язку з незаконним звільненням з роботи, він потрапив у фінансову скруту та не має можливості придбати простий набір продуктів для харчування та змушений періодично просити у знайомих гроші в борг, при цьому терпить моральні страждання. Постійні переживання, нервування призвели до погіршення стану здоров'я. Він фактично став безробітним, позбавлений оплачувати наданий йому грошовий кредит ПАТ «Приватбанк». Все це змусило його приймати додаткові непередбачені зусилля для організації свого життя.

Враховуючи вищевикладене позовні вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню та з відповідача ПАТ «Дніпронафтопродукт» на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди повинно бути стягнуто 3000 грн.

Доводи апеляційної скарги ПАТ «Дніпронафтопродукт» стосовно того, що позивача було належним чином та завчасно повідомлено про його звільнення у зв'язку із скороченням чисельності штату працівників є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Будь-яких належних доказів про попередження позивача про його звільнення у зв'язку із скороченням чисельності штату працівників у порядку, встановленому чинним трудовим законодавством, матеріали справи не містять.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга ПАТ «Дніпронафтопродукт» підлягає відхиленню, а рішення суду частковому скасування в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в цій частині.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дніпронафтопродукт» відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дніпронафтопродукт» про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди скасувати частково в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Стягнути із Публічного акціонерного товариства «Дніпронафтопродукт» на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди

3 000 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді