Номер провадження: 22-ц/785/854/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Таварткіладзе О.М.

суддів: Фальчука В.П., Кравця Ю.І.

при секретарі: Книгиницькому О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 12 листопада 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ТДВ „СК „Альфа-Гарант, третя особа ОСОБА_3 про захист прав споживачів, стягнення страхового відшкодування з урахуванням індексу інфляції, 3% річних та пені-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Приморського районного суду м.Одеси з позовом до ТДВ „СК „Альфа-Гарант, третьої особи ОСОБА_3 про стягнення з відповідача суму страхового відшкодування з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь термін прострочки у розмірі 11471,98 грн., 3% річних у розмірі 108,80 грн., пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ у сумі 1560,71 грн., моральну шкоду у розмірі 2000,00 грн. та судові витрати за допомогу адвоката у сумі 1000,00 грн. Мотивуючи свої вимоги тим, що 13.09.2013 року в м. Одесі, водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_1, порушила правила дорожнього руху в результаті чого відбулося зіткнення з транспортним засобом «ХОНДА АККОРД», д/н НОМЕР_2, що належить позивачу. Постановою Ленінського районного суду м. Кіровоград від 25.11.2013 року ОСОБА_3 було визнано винною у скоєні зазначеного ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Оскільки, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3, на час скоєння ДТП була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», третя особа та представник позивача, ще у день ДТП, а саме 13.09.2013 року передали повідомлення про ДТП представнику відповідача, в цей же день останнім було проведено огляд автомобіля позивача та складено протокол огляду. 17.09.2013 року було повторно проведено огляд автомобіля позивача. У звязку з незгодою позивача з висновками експерта відповідача, останнім було запропоновано позивачу провести незалежну експертизу.

20.12.2013 року за участю представника відповідача, експертом ТОВ «ХАВК ХОЛДИНГ» ОСОБА_4 було зроблено огляд пошкодженого автомобіля позивача, 04.01.2014 року складено калькуляцію дефектів (ремонт) та 08.01.2014 року було складено експертний висновок, згідно якого розмір завданої позивачу матеріальної шкоди становить 12709,62 грн.

Позивач зазначає, що починаючи з дня ДТП відповідач ігнорує усі усні запити позивача про хід розгляду його справи, жодним чином не повідомляв його про терміни виплати страхового відшкодування. Лише 20.08.2014 року представник відповідача прийняв висновок експерта та заяву про страхове відшкодування.

16.12.2014 року на картку позивачу відповідачем було перелічено 2991,96 грн.

У звязку з тим, що виплачена сума була значно меншою вказаної в заяві про страхове відшкодування та з метою досудового врегулювання спору, позивач 21.01.2015 року звернувся з письмовим запитом до відповідача з проханням видати ксерокопію страхової справи для ознайомлення. 23.02.2015 року позивач отримав відповідь з проханням надати конкретний перелік документів, на що 23.02.2015 року позивач знову звернувся до відповідача. Проте, станом на день звернення до суду відповідач не надав страхову справу та уникає від розяснення причини її ненадання та невиплати суми у повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене позивач вважає, що відповідач зобовязаний окрім виплати суми страхового відшкодування з врахуванням індексу інфляції за весь термін прострочки сплати, здійснити виплату 3% річних, пені та відшкодувати моральну шкоду.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 12 листопада 2015 року в задоволенні ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Приморського районного суду м.Одеси від 12 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги позивача у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції при ухваленні рішення норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення страхового відшкодування з урахуванням індексу інфляції, 3% річних та пені, стягнення моральної шкоди суд першої інстанції виходив з того, що висновок № 13/О-138 ТОВ «ХАВК ХОЛДИНГ» від 08.01.2014 року яким встановлено вартість матеріальної шкоди в сумі 12709,62 грн. визначено на момент складення висновку. Проте з моменту ДТП 13.09.2013 року до моменту експертного дослідження минуло більш ніж три місяці, а визначити яким чином зберігався автомобіль після ДТП, чи впливали на цього інші негативні чинники, визначити не є можливим, а висновок експерта даних обставин не відображує. Автомобіль позивача експлуатувався після ДТП, що підтверджується показаннями пробігу зафіксованими у висновку № 4402 від 07.10.2013 року та у висновку № 13/О-138 від 08.01.2014 року, що могло призвести до його ще більшого пошкодження та виведення з ладу додаткових деталей. Крім того, у висновку № 13/О-138 від 08.01.2015 року включена втрата товарної вартості до суми матеріального збитку, що суперечить Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засіб». Вини в діях відповідача не встановлено, правові підстави для стягнення на користь позивача суми моральної шкоди у розмірі 2000,00 грн. відсутні.

Такий висновок суду узгоджується з встановленими у справі обставинами.

З матеріалів справи вбачається, що:

- 13.09.2013 року о 10.00 год. ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом «Хонда», д.н. НОМЕР_3 в м. Одесі по вул. Середньофонтанська при перестроюванні не надала дорогу автомобілю «Хонда», д.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5, який рухався по смузі, на яку вона мала намір перестроюватись, в наслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження;

- постановою Ленінського районного суду м. Кіровоград від 25.11.2013 року ОСОБА_3, визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Вищезазначена постанова набрала законної сили 05.12.2013 року;

- цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу ОСОБА_6, на момент дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант» за полісом №АВ/3741920;

- 13.09.2013 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» було отримано повідомлення від ОСОБА_3 та сина позивача, який під час ДТП керував автомобілем позивача, ОСОБА_5, про вищезазначену дорожньо-транспортну пригоду, що мала місце 13.09.2013 р. за участю автомобіля «Хонда», д.н. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «Хонда», д.н. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5;

- автомобіль позивача за участю представника страхової компанії «Альфа-Гарант» оглядався тричі - 13.09.2013 року, 17.09.2013 року та 20.12.2013 року (а. с. 20; 21-22; 64 зворотний бік -65);

- 16.09.2013 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» надало заявку до ТОВ «Експертум-АВЕ» на проведення незалежної експертизи для визначення причин настання страхового випадку та розмірі збитків завданого автомобілю «Хонда» д.н.з ВЕ 5544 ЕІ, під час дорожньо-транспортної пригоди 13.09.2013 року;

- відповідно до Звіту № 4402 від 07.10.2013 року про вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «Хонда» д.н.з. НОМЕР_2 вартість матеріального збитку дорівнює 4807,72 грн. з урахуванням ПДВ (а. с. 60-69);

- згідно з висновком № 13/О-138 ТОВ «ХАВК ХОЛДИНГ» від 08.01.2014 року експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля НОМЕР_4, складеним на замовлення ОСОБА_7 вартість матеріальної шкоди спричиненої автомобілю позивача становить 12709,62 грн. (а. с. 23-43);

- 20.08.2014 року позивач подав до відповідача письмову заяву про страхове відшкодування пошкодженого автомобіля НОМЕР_4.

-08.10.2014 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» за вх. №12/4306 отримало набравшу законну силу постанову Ленінського районного суду м. Кіровоград по справі №405/9885/13-п.

- 16.12.2014 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» було прийнято рішення про здійснення страхового відшкодування та затверджено розрахунок страхового відшкодування і страховий акт № ЦВ/13/0763 та перераховано страхове відшкодування в розмірі 3007 грн. на рахунок вказаний позивачем, що підтверджується платіжним дорученням № 8072 від 16.12.2014 року (а. с.73-74).

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Будь-яких доказів, що підтверджують своєчасність звернення до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування та про відмову страховика у прийнятті такої заяви позивачем до суду не надано.

В засіданні судової колегії представниками позивача не заперечувалося, що всі звернення відбувалися до представника страхової компанії ОСОБА_8 лише в усному порядку і документально (письмово) не підтверджені.

Представник ТДВ СК «Альфа-Гарант» заперечував, що позивач звертався із заявою про здійснення страхового відшкодування до 20.08.2014 року.

При таких обставинах строк звернення позивача до відповідача із заявою про здійснення страхового відшкодування є 20.08.2014 року.

Відповідно до п. 35.1. ст. 35 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

В розумінні абз. 1 п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Відповідно до абз 5 ст. 36.2 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2014 року № 1961-ІV У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

Повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду позивачем здійснено 13.09.2013 року. Тому 13.10.2013 року сплив останній день строку передбаченого на подання потерпілим до страховика заяви про страхове відшкодування.

З 14.10.2013 року до 20.08.2014 року спливло 310 днів і тому на таку ж кількість днів прострочення збільшується строк для прийняття страховиком рішення про здійснення страхового відшкодування.

Таке рішення страховиком було прийнято 16.12.2014 року через 117 днів, тобто формальне перевищення строку прийняття рішення про здійснення виплати, передбаченого п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» скаладає 27 днів, проте враховуючи положення абз 5 ст. 36 .2 цього ж закону та приймаючи до уваги наявність підстав для збільшення строку на прийняття страховиком рішення про здійснення виплати страхового відшкодування на кількість днів прострочення допущеного потерпілим при поданні заяви про виплату страхового відшкодування (310 днів), судова колегія приходить до висновку, що страховик не прострочив прийняття такого рішення і тому в даному випадку відсутні юридичні підстави для нарахування страховику пені в порядку Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також, 3% річних та індексу інфляції в порядку ст. 625 ЦК України.

Тому в цій частині районний суд набув правильного висновку і підстав для скасування або зміни рішення суду немає.

Також районний суд набув вірного висновку про відмову у задоволенні вимог позивача про збільшення розміру стягнення суми страхового відшкодування відповідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 13/О-138 ТОВ «ХАВК ХОЛДИНГ» від 08.01.2014 року.

Як вбачається зі змісту даного висновку збільшення розміру відновлювального ремонту автомобіля позивача відбулося за рахунок вартості повної заміни задньої лівої двері, в той час як у автотоварознавчому висновку від 07.10.2013 року йшлося лише про її ремонт, а також за рахунок розрахунку втрати товарної вартості автомобіля.

В засіданні судової колегії представник позивача пояснив, що дійсно він весь час між оглядом 17.09.2013 року та 20.12.2013 року експлуатував автомобіль. Задні ліві двері автомобіля нормально зачинялися і відчинялися тому ніякої небезпеки в експлуатації автомобілю не було. Проте зовнішній вигляд задніх лівих дверей після ДТП (неможливість відновлення попереднього стану в контексті ребра жорсткості) впливала на втрату товарної вартості автомобіля позивача і тому потребували заміни.

Отже, заміна задніх лівих дверей автомобіля, як визнано представником позивача, обумовлена не неможливістю його експлуатації, а втратою товарної вартості автомобіля.

Відповідно до п. 32.7 ст. 32 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик не відшкодовує шкоду пов`язану зі втратою товарної вартості транспортного засобу.

Такі вимоги можуть бути заявлені потерпілою особою безпосередньо до особи винної у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

За таких обставин, підстав для скасування або зміни рішення суду в цій частині немає.

Крім того, районний суд, вирішуючи даний спір в частині відшкодування моральної шкоди із страхової компанії, правильно виходив з його безпідставності.

Правовідносини, що виникли між сторонами є правовідносинами між страховиком та потерпілою особою.

Моральна шкода може бути відшкодована лише тоді, коли це встановлено договором або законом, в даному випадку Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності», а тому до спірних правовідносин ст. 1167 ЦК України застосуванню не підлягає.

Тому підстави для скасування або зміни рішення суду в цій частині також відсутні.

Доводи апеляційної скарги остаточних висновків районного суду не спростовують і зведені до переоцінки доказів, яким районним судом надано вірну оцінку на підставі правильно встановлених у справі обставин.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 317 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 12 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили ухвалою суду.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: В.П. Фальчук

ОСОБА_9