Справа № 343/1276/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1920/2016
Головуючий у 1 інстанції Керніцький І. І.
Суддя-доповідач Проскурніцький П.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

Головуючого: Проскурніцького П.І.

Суддів: Вакарук В.М., Ясеновенко Л.В.

за участю секретаря: Шемрай Н.Б.

сторін: позивачки ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Долинського районного суду від 27 липня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

05.07.2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що з відповідачем зареєструвала шлюб 23.05.2015 року. В шлюбі народився син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. На даний час ОСОБА_3 з ними не проживає, грошей на утримання малолітнього сина не надає. Вона є студенткою п'ятого курсу медичного факультету Івано-Франківського медичного університету денної контрактної форми навчання. Щороку несе значні витрати на оплату навчання. Також змушена орендувати житло у м.Івано-Франківську, щоб мати можливість проживати з сином у період навчання. Оплачує орендну плату та комунальні послуги за орендоване житло, оплачує послуги няні для дитини на період, коли відвідує навчання.

Просила задовольнити позов, стягувати з ОСОБА_6 аліменти на її користь в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн. на її утримання щомісячно до досягнення дитиною трьох років.

Рішенням Долинського районного суду від 27 липня 2016 року в задоволенні позовної заяви відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що воно ухвалене з порушенням норм матеріального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, а також у з'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні її позову, оскільки відповідач є студентом, не працює та не отримує жодного доходу. При цьому суд посилався на ч.4 ст.84 СК України, відповідно до якої право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Вважає, що суд першої інстанції трактував дану частину статті вузько, на власний розсуд, без тлумачення її в комплексі з іншими статтями Сімейного кодексу, без врахування фактичних обставин справи, однобічно, ставши на сторону відповідача, та не врахувавши інтереси позивача та дитини.

Суд першої інстанції врахував ту обставину, що відповідач є студентом та не працює, однак, жодним чином не врахував той факт, що вона такоє є студенткою, не працює та не отримує доходу. На відміну від відповідача, який навчається на державній основі, позивач навчається на контрактній формі навчання, що також впливає на її матеріальний стан.

В жовтні 2015 року ОСОБА_3 працевлаштувався на роботу в м.Івано-Франківськ в ДП ВО "Карпати", де працював до квітня 2016 року та звільнився за власним бажанням. В той же час він навчався в магістратурі на денній формі навчання та до січня 2016 року отримував стипендію. Таким чином, відповідач ввів в оману суд та не повідомив правдиві відомості про себе, свої доходи та свій матеріальний стан.

Вважає, що висновки суду першої інстанції про неможливість сплачувати аліменти не відповідають всім обставинам справи. ОСОБА_3 є фізично здоровим, не являється інвалідом будь-якої групи, йому не протипоказана жодна робота.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Колегія суддів, вислухавши доповідача, позивачку, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 23.05.2015 року. Під час спільного подружнього життя, 14.12.2015 року у них народився син ОСОБА_5, що підтверджуєьтся копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого Малотур'янською сільською радою Долинського району Івано-Франківської області 23.12.2015 року. Син проживає разом з матір'ю.

Як вбачається з світлокопії довідки № 188 від 15.07.2016 року, ОСОБА_3 дійсно є студентом першого курсу, форма навчання стаціонар, освітньо-кваліфікаційного рівня "МАГІСТР". Інституту ІМТ Національного університету "Львівська політехніка".

Згідно з довідкою Миколаївського районного центру зайнятості Львівського обласного центру зайнятості від 19.07.2016 року № 3313, ОСОБА_3 станом на 19.07.2016 року він не зареєстрований у Миколаївському районному центрі зайнятості, як безробітний і виплати допомоги з безробіття не отримує.

Наведене підтверджується і довідкою №2794 від 23.12.2015 року, виданою НУ "Львіська політехніка" ОСОБА_3 про те, що загальна сума доходу за період з 01.01.16 року по 30.06.16 року , за винятком аліментів, становить 00,00 грн.

Відповідно до ст. 84 ч.2 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Частиною 4 даної статті передбачено, що право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач ОСОБА_3 не може надавати матеріальну допомогу (аліменти) на утримання своєї дружини ОСОБА_2 на час перебування її у відпустці по догляду за сином ОСОБА_2, до досягнення ним трирічного віку, оскільки він є студент, не має місця роботи та не отримує жодного доходу.

Також в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження і доводи позивачки про те, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на її утримання. Натомість, з даних довідки про доходи, що видана ОСОБА_3, вбачається, що у нього загальна сума доходу за останніх шість місяців становить нуль гривень.

За таких обставин судова колегія вважає, що на даний час достатніх підстав про стягнення з на користь позивачки аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн. щомісячно на її утримання до досягнення їхнім сином трьох років немає, позов є необгрунтованим, а тому до задоволення не підлягає.

Відповідно до вимог ч.2, ст.303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі

переоцінювати докази, які судом першої інстанції були досліджені у встановленому законом порядку. Апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, які б давали підставу для

зміни чи скасування судового рішення.

Розглянувши справу в межах позовної заяви та в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст., ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Долинського районного суду від 27 липня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: П.І. Проскурніцький

Судді: В.М. Вакарук

Л.В. Ясеновенко