Справа № 310/4962/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

06 вересня 2016 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області

у складі: головуючого - судді Петягіна В.В.

при секретарі Уставицькій Н.М.

за участі позивача ОСОБА_1 та її представника, адвоката ОСОБА_2

представника відповідача, за довіреністю ОСОБА_3

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Бердянську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення земельного сервітуту

ВСТАНОВИВ:

19.07.2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, у якому просила встановити ОСОБА_1 строковий безоплатний земельний сервітут на право проходу для виконання робіт з утеплення та ремонту зовнішньої стіни житлової прибудови літ.«а-1» по земельній ділянці по вул. Севастопольська, №27 м.Бердянськ, Запорізька область розміром 17м х 1,5м вздовж стіни житлової прибудови літ.«а-1», яка знаходиться по вул. Одеська, №30 м.Бердянськ, Запорізька область - строком на 1 (один) рік.

В обгрунтування позову зазначила, що на підставі договору дарування від 22.05.1992р. реєстровий №1-2462 їй належить 1/2 частина житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами в м. Бердянську по вул. Одеська, 30. Будинок знаходиться на земельній ділянці площею 1066 кв.м. До будинку літ. «А» в 1992 році зроблено житлову прибудову літ. «а-1». В 2015 році Позивач вирішила здійснити утеплення зовнішньої стіни прибудови літ. «а-1», проте її зовнішня стіна знаходиться на межі земельних ділянок по вул. Одеська, №30 (належить позивачу) та по вул. Севастопольська, №27, що на підставі договору купівлі-продажу від 23.12.2005р. №2878 належить відповідачу. Пройти на сусідню земельну ділянку, належну відповідачу, для виконання ремонтних робіт неможливо. З приводу допуску позивача для виконання робіт між позивачем та відповідачем виник спір, добровільно вирішити спір у сторін не виходить.

27.05.2016 року на адресу Відповідача був направлений лист, з проханням розглянути питання про встановлення строкового земельного сервітуту, та договір особистого строкового сервітуту. В листі було зазначено, що в разі відмови підпису в договорі Позивач буде вимушений звернутися до суду для вирішення питання, щодо встановлення строкового земельного сервітуту на вищевказаній земельній ділянці. Проте відповіді на лист не надійшло і до теперішнього часу.

Позивач просить встановити строковий сервітут на право проходу по земельній ділянці по вул. Севастопольська, 27, розміром 17м. х 1,5м. вздовж стіни прибудови літ. «а-1» для виконання робіт з утеплення зовнішньої стіни та ремонту прибудови літ.«а-1», яка знаходиться по вул. Одеська, 30, строком на 1 (один) рік.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник, адвокат ОСОБА_2 підтрималі позов, просили його задовольнити на підставах викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_4 повідомлений належним чином про дату та місце розгляду справи до суду не зявився. Суд розглянув справу за його відсутністю, так як у судовому засіданні інтереси відповідача представляв за довіреністю ОСОБА_3, тому права відповідача порушені не були.

Представник відповідача, за довіреністю ОСОБА_3, позов не визнав, та пояснив, що відповідач ОСОБА_4 неодноразово просив ОСОБА_1 переробити водостічні зливи таким чином, щоб вода з них не потрапляла на його земельну ділянку, але позивачка ніяких дій не вчинила. Через це між ними виник конфлікт. Тому ОСОБА_4 отримавши лист позивача з пропозицією укласти договір про встановлення земельного сервітуту, залишив його без розгляду. Проти позовних вимог заперечує. В обґрунтування заперечень посилається на те, що позивачкою не доведено, що обслуговування стіни її житлової прибудови «а1» технічно не можливо здійснювати в інший спосіб. Крім того, в договорі дарування від 22.05.1992 року, укладеному ОСОБА_1, такий обєкт як прибудова «а1» взагалі не значиться. Він згодний, що на теперешний час стіна прибудови «а1» руйнується. Але зазначає, що ОСОБА_4 ніяким чином не перешкоджає позивачу у здійсненні її прав власності на житловий будинок. Просить відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши сторони та дослідивши надані докази, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі

Відповідно до ч.3 ст.10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст.ст. 58-59 ЦПК України докази мають бути належними і допустимими. Підстави звільнення від доказування визначені у ст.61 цього кодексу.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Як вбачається з матеріалів справи позивачка ОСОБА_1 є власником 1/2 частини домоволодіння №30 по вул. Одеській в м. Бердянську, яке знаходиться на земельній ділянці площею 990 кв.м., що підтверджується договором дарування від 22.05.1992 року (а.с.6,7). За даними технічної документації з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ( а.с.47) домоволодіння №30 по вул. Одеській в м. Бердянську розташоване на земельній ділянці площею 0,1065га. Вказана земельна ділянка межує з земельною ділянкою (від Г до Д) по вул. Севастопольській,27, власником якої є ОСОБА_4 (а.с.45,46), що підтверджується також державним актом на право власності на земельну ділянку від 06.12.2006 року (а.с.48).

З технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 28.02.2014р. (а.с.8-12) вбачається, що на межі цих земельних ділянок позивачем у 1992 році збудована житлова прибудова літ. «а1».

Позивач вказує на те, що відповідач перешкоджає їй у доступі до стіни житлової прибудови літ. «а1», зі сторони свого домоволодіння. Стіна руйнується, а вона не може її відремонтувати. Дані обставини визнані сторонами, а тому на підставі ст. 61 ч.1 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Згідно техничних паспортів на садибний (індивідуальний) житловий будинок, як позивача, так і відповідача встановлено, що житлова прибудова літ. «а1» знаходиться на межи земельних ділянок, про що не заперечували стороні по справі.(а.с.8-12,40-44) Судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_4 не бажає добровільно надати прохід позивачу ОСОБА_1 по своїй земельної ділянки для проведення ремонту стени житлової прибудови літ. «а1».(а.с.51) Своїми діями ОСОБА_4 порушує гарантоване ст. 41 Конституцією України право приватної власності, вимоги ч. 1 ст. 96 ЗК України, які декларують обов'язок власників земельних ділянок дотримання правил добросусідства та обмежень пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 395 ЦК України одним із видів речових прав на чуже майно є право користування (сервітут).

Відповідно до вимог ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Згідно з ч.ч. 1,3 ст. 404 ЦК України, ст.ст. 98, 99 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою.

За правилами ст. 402 ЦК України, ст. 100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

За ст. 403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном.

Договір про встановлення сервітуту між особою, яка вимагає його встановлення (ОСОБА_1О.), та власником (володільцем) земельної ділянки не укладений, через небажання відповідача ОСОБА_4 (а.с.51) Житлова прибудова літ. «а1», яка належить ОСОБА_1, без її ремонту буде зруйнована. (а.с.36-39). При даних обставинах для збереження цілісності житлової прибудови літ. «а1», та проведення її ремонту, суд вважає за необхідно задовольнити позовні вимоги, але встановити строк дії сервітуту три місяця, якій достатній для проведення відповідного ремонту стени зазначено житлової прибудови.

Задовольняючи позов суд враховує обіцання позивача ОСОБА_1 в процесі ремонту переробити водостічні зливи таким чином, щоб вода з них не потрапляла на земельну ділянку ОСОБА_4

Керуючись ст..10,11,15,57-61, 208, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 319,401-403 ЦК України, ст. ст. 98-100,103 ЗК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити часткове.

Встановити ОСОБА_1 строковий безоплатний земельний сервітут на право проходу для виконання робіт з утеплення та ремонту зовнішньої стіни житлової прибудови літ.«а-1» по земельній ділянці по вул. Севастопольська, №27 м.Бердянськ, Запорізька область розміром 17м х 1,5м вздовж стіни житлової прибудови літ.«а-1», яка знаходиться по вул. Одеська, №30 м.Бердянськ, Запорізька область - строком на три місяця.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд Бердянський міськрайонний суд Запорізької області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_5