Справа № 638/1266/16-ц
Провадження № 2/638/2015/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.16 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого: судді Омельченко К.О.

При секретарі: Помазан М.О.

Розглянувши ц відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова до ОСОБА_2, третя особа Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» з позовною заявою про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якій, уточнивши позовні вимоги, просить стягнути з відповідача на її користь заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 42743 грн. 15 коп., моральну шкоду в розмірі 30000 грн., понесені судові витрати та витрати, повязані зі складанням висновку та звіту про оцінку матеріальних збитків, завданих власнику транспортного засобу в розмірі 700 грн.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 08 жовтня 2015 року близько 13 години ЗО хвилин, ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом «BMW», державний номерний знак НОМЕР_1, по Білгородському шосе у м. Харкові, не вибрала безпечної дистанції, у результаті чого допустила зіткнення з автомобілем «DACIA NOVA», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням позивача, від чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а позивач - тілесні ушкодження.

На місці скоєння дорожньо-транспортної пригоди, працівниками патрульної служби була складена схема дорожньо-транспортної пригоди, відібрано пояснення від очевидців пригоди, а також від учасників самої пригоди, після чого працівниками патрульної служби був складений на Відповідача протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КпАП України. Вказані вище матеріали дорожньо- транспортної пригоди та протокол про адміністративне правопорушення було направлено на розгляд до Київського районного суду м. Харкова за місцем дорожньо-транспортної пригоди.

У відповідності до Постанови судді Київського районного суду м. Харкова, ОСОБА_3, від 29 жовтня 2015 року по справі № 640/18267/15-п, Відповідача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме в спричиненні шкоди транспортному засобу «DACIA NOVA» державний номерний знак НОМЕР_2 внаслідок порушення останньою п. 10.2 Правил дорожнього руху України, в звязку з чим Відповідача піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу.

При таких обставинах, Відповідач своїми діями, які полягають в керуванні транспортним засобом «BMW», державний номерний знак НОМЕР_1, з порушенням правил дорожнього руху, внаслідок чого відбулось зіткнення транспортних засобів, завдала матеріальну та моральну шкоду позивачу, як власнику транспортного засобу автомобіля «DACIA NOVA», державний номерний знак НОМЕР_2, який належить позивачу на праві приватної власності.

З метою визначення розміру шкоди заподіяної позивачу як власнику транспортного засобу «DACIA NOVA», державний номерний знак НОМЕР_2, вона звернулася з відповідною заявою до Фізичної особи підприємця ОСОБА_4 з метою проведення незалежної оцінки щодо визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу. На підставі вказаної вище заяви, оцінювач ОСОБА_4, який працює в складі субєкта оціночної діяльності фізичної особи підприємця ОСОБА_4, надав висновок та звіт про оцінку матеріального збитку завданого позивачу, як власнику транспортного засобу «DACIA NOVA», державний номерний знак НОМЕР_2 у відповідності до якого вартість матеріального збитку в результаті пошкодження транспортного засобу в дорожньо-транспортній пригоді, станом на 05 квітня 2016 року, складає 59812 грн. 10 коп. (Пятдесят девять тисяч вісімсот дванадцять грн. 10 коп.).

Крім того, у Відповідача ОСОБА_2, був Поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за № АІ/НОМЕР_3, виданий ТДВ СК «Альфа-Еарант», на підставі якого останній застрахував свою відповідальність за шкоду заподіяну майну третім особам під час експлуатації наземного транспортного засобу, а страхова компанія відповідно взяла на себе обовязок відшкодувати шкоду заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди третім особам з вини страхувальника.

Сума щодо виплати страхового відшкодування у зв'язку з пошкодженням 08.10.2015 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля «DACIA NOVA», державний номерний знак НОМЕР_2, з вини Відповідача склала 17068 грн. 95 коп. (сімнадцять тисяч шістдесят вісім грн. 95 коп.).

Посилається на те, що у відповідності до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодування).

Іншу частину матеріальної шкоди, заподіяної Відповідачем позивачу , що складає грошову суму коштів у розмірі 42743 грн. 15 коп.(сорок дві тисячі сімсот сорок три грн. 15 коп.), і становить суму, що перевищує ліміт відповідальності страховика та включає розмір франшизи (частина збитків, що не відшкодовується страховиком), зобовязаний відшкодувати Відповідач по справі.

Крім того, позивачу внаслідок винних та неправомірних дій Відповідача, було завдано моральну шкоду, яка полягає в порушенні її права власності, зокрема внаслідок пошкодження транспортного засобу, позивач зазнала не мало переживань та страждань з приводу того, що особа яка пошкодила майно та повинна відповідати за свої дії не має на меті добровільно відшкодувати заподіяні матеріальні збитки. Хвилювання та думки про те, як відновити транспортний засіб, тримали позивача у постійній нервовій та психологічній напрузі, що вплинуло на відносини в сімї та на роботі. Також, фактично втративши можливість вільно користуватись своїм транспортним засобом змушена була витрачати значний час для пересування громадським транспортом на роботу та по робочих справах, в звязку з чим вимушена була змінити свій звичний робочий день, оскільки витрачала не мало часу на поїздки до станцій технічного обслуговування, оцінювачів, органів судової влади та державної автомобільної інспекції з метою визначення вартості відновлювальних робіт, отримання необхідних документів для підтвердження розміру шкоди, та особи винної в її заподіянні, що спричинило ряд незручностей та проблем, марно згаяного часу, який міг би бути витрачений на сімю та роботу. Вказані вище обставини, спричинили ряд негативних наслідків та моральні втрати і страждання для позивача.

Також, внаслідок неправомірних дій Відповідача їй була заподіяна моральна шкода, яка проявилась в переживаннях, психологічному напруженні, нервовому розладі, що було спричинено під час дорожньо-транспортної пригоди, яка крім того призвела до постійного страху та переживань перебування не лише за кермом автомобіля, але й в цілому пересуватись будь-яким транспортом. Позивач зі страхом та відчаєм постійно згадує події, що відбулись того дня коли з вини Відповідача була скоєна дорожньо-транспортна пригода, що призводить до виникнення неспокою, роздратованості та в результаті до погіршення здоровя та самопочуття. Дорожньо-транспортна пригода залишила свій відбиток і на сімї, оскільки в момент ДТП позивач перебувала у стані вагітності , що в цілому призвело до постійної напруги в сімейних стосунках так, як кожного дня позивач та її чоловік не можуть не згадати події ДТП та їх наслідки, з приводу чого виникають конфлікти, замкненість в сімї, непорозуміння, атмосфера неспокою та переживань за можливі наслідки для свого життя та майбутньої дитини в момент ДТП. Вказані вище обставини, спричинили ряд негативних наслідків та моральні втрати і страждання для позивача.

Вважає, що згідно ч.І ст. 1167 ЦК України є Відповідач, зобовязана відшкодувати моральну шкоду, в розмірі ЗО 000 (тридцять тисяч) грн..

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та надала пояснення відповідно до викладених у позові.

Відповідач та її представник позовні вимоги не визнали у повному обсязі. Надали пояснення про те, що заподіяна моральна шкода позивачем не доведена, оскільки відсутні належні та допустимі докази причинового звязку між ДТП, отриманими позивачем тілесними ушкодженнями, не встановлений ступень тяжкості тілесних ушкоджень, не доведений причиновий звязок між ДТП та подальшою загрозою переривання вагітності. Також надали пояснення про те, що цивільно-правова відповідальність відповідачем застрахована, тому законних підстав для стягнення з відповідача заподіяних матеріальних збитків немає.

Третя особа позовні вимоги не визнала. Просила відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що ТДВ СК «Альфа-Гарант» належним чином виконало свій обовязок, передбачений Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виплативши позивачу страхове відшкодування в сумі 17068,95 грн. відповідно до проведеної оцінки вартості пошкоджень транспортного засобу.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Особу, яка має бути відповідачем за заявленим позовом, позивач визначає на свій розсуд самостійно. При вирішенні спору суд має перевірити обґрунтованість вимог до цієї особи і, в залежності від встановленого, ухвалити відповідне рішення. Якщо вирішення спору і ухвалене у справі рішення може вплинути на права або обов'язки інших осіб щодо однієї із сторін, такі особи вступають у справу, у т. ч. за ініціативою суду відповідно до ст. 35 ЦПК України.

За змістом ч. 1 ст. 33 ЦПК України суд позбавлений права замінювати відповідача у справі або залучати до участі у справі співвідповідача, якщо про це не було клопотання позивача.

Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» за змістом положень статей 10 і 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до статті 19 Конституції України, статті 1 ЦПК та з урахуванням положення частини четвертої статті 10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України у резолютивній частині рішення суду має бути зазначено: про висновок суду про задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково; про висновок суду по суті позовних вимог; про розподіл судових витрат; про строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження. При цьому згідно ст. 216 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, повинен зазначити, в якій частині рішення стосується кожного з них, або зазначити, що обов'язок чи право стягнення є солідарним.

Виходячи з викладеного, суд, вирішуючи цивільну справу по суті, позбавлений права покладати на третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, будь-які обовязки, що стосуються предмета спору, із зазначенням про покладення на цю особу таких обовязків у резолютивній частині рішення.

Отже, оскільки страхову компанію не було залучено до участі у справі в якості співвідповідача й клопотань про таке залучення позивач не заявляв, то будь-які підстави для зобовязання третьої особи виконати певні дії в розглядуваній справі відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до т.ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Страховик, який здійснив страхування цивільної відповідальності власника наземного транспортного засобу відповідає за договором про страхування відповідного ризику, тобто його зобовязання виникає з правомірної підстави договору та відповідно до положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Зважаючи на викладене, суд доходить висновку про те, що в частині звернених до відповідача позовних вимог про стягнення сум на відшкодування завданої матеріальної шкоди слід відмовити, адже страхове відшкодування виплачене, ліміт відповідальності за страховим полісом становить 50 000, страховик в якості відповідача не притягнутий, тому суд на теперішній час не може вирішити питання про його права і обовязки, навіть якщо страхове відшкодування є недостатнім для компенсації завданої позивачу матеріальної шкоди.

За таких обставин суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача матеріальної шкоди.

Щодо розміру завданої позивачці внаслідок ушкодження її здоровя та пошкодження належного їй майна моральної шкоди, суд, з урахуванням приписів ст.ст. 23, 1167 ЦК України, а також вимог справедливості, добросовісності й розумності (п. 6 ст. 3 ЦК України), доходить висновку, що завдана позивачці моральна (немайнова) шкода має бути стягнена з відповідача в сумі 10 000 гривень. Позивачка, внаслідок ДТП отримала тілесні ушкодження, перелік яких встановлений та зафіксований у виписці з медичної карти стаціонарного хворого від 13.10.15 року. Дата звернення позивача до лікарняного закладу співпадає з датою ДТП, а характер тілесних ушкоджень свідчить про їх отримання внаслідок зіткнення транспортних засобів. Як пояснила позивач в судовому засіданні, внаслідок ДТП вона різко вдарилася спиною об крісло водія. Також суд приймає до уваги той факт, що на час ДТП позивач перебувала у стані вагітності, зазнала моральних страждань внаслідок пошкодження транспортного засобу, зміни звичного ритму та умов життя, до цього часу не може провести ремонт транспортного засобу, тощо.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд зауважує, що з урахуванням приписів ст.ст. 23, 1167 ЦК України, а також вимог справедливості, добросовісності й розумності (п. 6 ст. 3 ЦК України), доходить висновку, що завдана позивачці моральна (немайнова) шкода має бути відшкодована відповідачем в сумі 10 000 гривень.

Водночас, згідно положень ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхової суми відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до цього Закону потерпілим, які є юридичними особами, страховиком відшкодовується виключно шкода, заподіяна майну. Потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до п. 9.3 ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого. Таким чином, з урахуванням приписів п. 22.3 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик також несе відповідальність за завдану моральну шкоду, але ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» не притягнута до участі у справі в якості відповідача.

За таких обставин суд позовні вимоги задовольняє частково та стягує з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 10 000 (десять тисяч) грн..

Також відповідно до ст.. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215, 218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, 30.08.1972 р-н. (ІПН НОМЕР_4) на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000 (десять тисяч) грн..

Стягнути з ОСОБА_2, 30.08.1972 р-н. (ІПН НОМЕР_4) на користь ОСОБА_1 понесені та документально підтверджені судові витрати

в сумі 451 грн. 40 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через районний суд протягом 10-ти днів з дня проголошення.

Суддя: