Справа № 755/214/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" вересня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарях - Сидоренка П.М., Бабченко Ю.Ю., Дудник В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпровського управління поліції Головного Управління Національної поліції у м. Києві, Київської місцевої прокуратури № 4, треті особи: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_4 про звільнення майна з-під арешту нерухомого майна,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: скасувати арешт, накладений ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва у справі № 755/20960/15-К від 19 листопада 2015 року на квартиру АДРЕСА_1; вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис НОМЕР_1 від 09 грудня 2015, що вчинено державним реєстратором державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, яким накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва № 755/20960/15-к від 19 листопада 2015 року.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1, її право власності підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу квартири, а також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Таким чином, у неї з 08 серпня 2015 року виникло право власності на квартиру АДРЕСА_1. У подальшому, їй стало відомо, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва у справі № 755/20969/15-к від 19 листопада 2015 року за поданням Дніпровського управління поліції Головного Управління Національної поліції у м. Києві, накладено арешт на належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1. У подальшому 09 грудня 2015 року державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві зареєстровано обтяження, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24 грудня 2015 року. Зазначений раніше договір купівлі-продажу квартири від 08 серпня 2015 року був укладений нею ще до винесення ухвали про накладення арешту на квартиру. Таким чином, на її думку вона набула право власності на вищевказану квартиру та стала її законним володільцем ще до накладення арешту. Отже, до накладення арешту на квартиру вона на законних підставах стала власником квартири.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, письмових поясненнях, долучених до матеріалів справи, просив позов задовольнити. Пояснив суду, що 08 серпня 2015 року між позивачем та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу спірної квартири. 08 серпня 2015 року до реєстру прав власності було внесено відомості про реєстрацію права власності на квартиру саме за позивачем. Зазначив, що право власності за ОСОБА_6 було зареєстровано у 2010 році.

Представник відповідача Дніпровського управління поліції Головного Управління Національної поліції у м. Києві в судове засідання не з'явилася, подала до суду заперечення, в яких просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Представник відповідача Київської місцевої прокуратури № 4 - Тенетова Н.В. в судовому засіданні проти позову заперечувала. Пояснила суду, що спірна квартира є предметом кримінального правопорушення та арешт є забезпеченням кримінального провадження. Зазначила, що відомості щодо пред'явлення підозри, складення обвинувального акту в даному кримінальному провадженні, їй невідомі.

Представник третьої особи - Головного територіального управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явився, подав до суду письмові пояснення, в яких просив розглянути справу за відсутності представника Головного територіального управління юстиції у м. Києві, за наявними документами та доказами, враховуючи фактичні обставини справи та ухвалити рішення відповідно до діючого законодавства.

Представник третьої особи ОСОБА_4 - ОСОБА_8 в судовому засіданні проти позову заперечувала. Пояснила суду, що ОСОБА_4 є спадкоємцем після смерті ОСОБА_9 Спочатку помер ОСОБА_10, квартира перебувала у спільній сумісній власності його та ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_9 та ОСОБА_4 звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Наразі в межах кримінального провадження щодо відчуження спірної квартири проводиться технічна експертиза договору купівлі-продажу квартири, укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 Знявши арешт зі спірної квартири, позивач може здійснити відчуження квартири.

Представник третьої особи ОСОБА_4 - ОСОБА_11 в судовому засіданні проти позову заперечувала. Пояснила суду, що 06 вересня 2015 року вони не змогли потрапити до квартиру та в поліцію ними було подано дві заяви, так як у спірній квартирі були замінені замки.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 08 серпня 2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу квартири, за яким ОСОБА_6 продав, а покупець ОСОБА_1 купила трьохкімнатну квартиру, житловою площею 41,2 кв.м., загальною площею 68,5 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10-13).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08 серпня 2015 року, квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_1 (а.с.14-15).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва в рамках розгляду клопотання слідчого Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві у якості заходу забезпечення кримінального провадження було застосовано арешт майна, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, сторона позивача посилається на те, що позивач є законним власником спірної квартири, а накладення арешту порушує її право власності на спірну квартиру.

Так, як вбачається з інформаційної довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 07 вересня 2015 року, згідно з даними бюро квартира АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за: ОСОБА_12, ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Дніпровською районною державною адміністрацією м. Києва 20 лютого 1994 року, зареєстрованого КП «КМБТІ та РПВ на ОНМ» 14 березня 1994 року, в книзі д. 126-250 за реєстровим № 245 (а.с.50).

02 лютого 2010 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу квартири, за яким продавець ОСОБА_9 продала, а покупець ОСОБА_6 купив квартиру АДРЕСА_1. Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рябикіною А.А. та зареєстровано в реєстрі за № 73.

Згідно реєстраційного напису на правовстановлюючому документі від 10 лютого 2010 року, вказана квартира була зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_6

01 жовтня 2015 року до Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві було подано з боку ОСОБА_11 заяву щодо заволодіння квартирою АДРЕСА_1, підробивши правовстановлюючі документи на квартиру (а.с.49).

Відповідно до листа Прокуратури Дніпровського району м. Києва від 01 жовтня 2015 року, за результатами розгляду заяви, відомості в порядку ст. 214 КПК України внесені до ЄРДР за номером № 0000160 від 01 жовтня 2015 року, за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України (а.с.68).

Таким чином, в межах кримінального провадження № 0000160 було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1.

Статтею 170 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Таким чином, з викладеного вбачається, що дійсно право власності на спірну квартиру зареєстровано за позивачем.

Разом з тим, з інформаційної довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 07 вересня 2015 року вбачається, що згідно з даними бюро квартира АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за: ОСОБА_12, ОСОБА_10, в той час як з реєстраційного напису від 10 лютого 2010 року вбачається, що квартира зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_6

Крім того, згідно листа приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_13 від 15 липня 2016 року, остання повідомила, що ОСОБА_9 за вчиненням нотаріальної дії до неї не зверталась., 02 жовтня 2010 року за реєстровим номером 73 був посвідчений договір купівлі-продажу, який н пов`язаний з квартирою АДРЕСА_1.

Таким чином, вказані обставини свідчать про спірність відчуження квартири від ОСОБА_9 до ОСОБА_6 та від ОСОБА_6 до позивача, у зв'язку з чим накладення арешту в межах кримінального провадження, порушеного саме щодо заволодіння спірною квартирою, є правомірним та обґрунтованим в межах розслідування кримінального правопорушення, у зв'язку з чим зняття арешту на спірну квартиру на сьогодні може ускладнити досудове розслідування, враховуючи те, що спірна квартира є об'єктом вчинення кримінального правопорушення. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову у скасування арешту, позовні вимоги про вилучення з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис НОМЕР_1 від 09 грудня 2015, що вчинено державним реєстратором державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, яким накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва № 755/20960/15-к від 19 листопада 2015 року задоволенню не підлягають.

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до Дніпровського управління поліції Головного Управління Національної поліції у м. Києві, Київської місцевої прокуратури № 4, треті особи: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_4 про звільнення майна з-під арешту нерухомого майна.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 316, 317, 328, 391 Цивільного кодексу України, ст. 170 Кримінального процесуального кодексу України, ст.ст. 3-4, 10-11, 57-60, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Дніпровського управління поліції Головного Управління Національної поліції у м. Києві, Київської місцевої прокуратури № 4, треті особи: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_4 про звільнення майна з-під арешту нерухомого майна - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: