УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

Червинської М.Є., КоротунаВ.М., Попович О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - акціонерне товариство «УкрСиббанк» про стягнення сплачених коштів за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_6, на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 липня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 17 грудня 2012 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2012 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа - АТ «УкрСиббанк» про стягнення сплачених коштів, посилаючись на те, що 11 квітня 2007 року між нею та АТ «УкрСиббанк» укладено договір поруки, згідно умов якого вона поручилась за належне виконання ОСОБА_5 його обов'язків за кредитним договором від 11 квітня 2007 року по поверненню 30 тис. дол. США до 10 квітня 2017 року. Позивач зазначає, що у зв'язку із невиконанням ОСОБА_5 свого обов'язку по поверненню кредиту, нею сплачувались за відповідача кредитні кошти. Указує, що за вищевказаним кредитним договором вона виконала зобов'язання за ОСОБА_5 на суму 107 058 грн 56 коп., а тому відповідно до умов п. 2.4 договору поруки від 11 квітня 2007 року та вимог ст. 556 ЦК України у неї виникло право вимагати у відповідача сплати на її користь коштів в сумі 107 058 грн 56 коп.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 липня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 17 грудня 2012 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі, поданій представником, ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність оскаржуваних судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 11 квітня 2007 року між ОСОБА_5 та «АТ «УкрСиббанк» було укладено кредитний договір, згідно умов якого позичальник отримав від банку 30 тис. дол.. США, терміном виконання зобов'язання до 10 квітня 2017 року.

У забезпечення виконання кредитного договору між ОСОБА_4 та АТ «УкрСиббанк» було укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_5 зобов'язань за кредитним договором.

Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Пунктом 2.2. договору поруки передбачено, що у випадку невиконання боржником своїх зобов'язань за основним договором кредитор має право пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов'язковими до виконання поручителем.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 556 ЦК України, до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Юридичним фактом виникнення у поручителя права регресної вимоги, передбаченого ч. 2 ст. 556 ЦК України, є виконання забезпеченого порукою кредитного зобов'язання у повному обсязі, після чого кредитор повинен вручити поручителю документи, які підтверджують цей обов'язок боржника.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-932цс15 від 7 жовтня 2015 року.

Судами установлено, що вказані зобов'язання перед АТ «УкрСиббанк» за кредитним договором від 11 квітня 2007 року поручителем були виконані не у повному обсязі, позивачем сплачено кошти в розмірі 107 058 грн 56 коп., однак повного погашення кредиту не відбулось, строк дії кредитного договору закінчується 10 квітня 2017 року.

За таких обставин, висновки судів про те, що до ОСОБА_4 не перейшли права кредитора у розмірі виконаного нею солідарного обовязку ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права. Норми процесуального закону судами дотримано.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 липня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 17 грудня 2012 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: М.Є. Червинська

В.М.Коротун

О.В.Попович