Справа № 359/6618/15-ц Головуючий у І інстанції Муранова-Лесів І. В.
Провадження № 22-ц/780/779/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 20 25.02.2016
УХВАЛА

Іменем України

25 лютого 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Лащенка В.Д.,

суддів: Кулішенка Ю. М., Сушко Л. П.,

при секретарі: Волинець Я. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 грудня 2015 року у праві за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4, про визнання правочину недійсним,

встановила:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4, про визнання правочину недійсним.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_2 посилався на те, що 09 липня 2009 року померла його дружина, ОСОБА_5, яка при житті склала заповіт від 27 травня 2005 року, посвідчений секретарем Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області, де заповіла все своє майно їх дочці ОСОБА_4

Позивач стверджує, що після смерті дружини перебував у тяжкому емоційному стані, що призвело до погіршення стану його здоровя, тому він домовився із сином ОСОБА_3, відповідачем по справі, що позивач буде займатися оформленням документів на будинок і земельну ділянку, які подарує відповідачу, а відповідач придбає квартиру його дочці та буде його доглядати.

В 2013 році дочка позивача, третя особа по справі, дізналась, що він подарував житловий будинок і земельну ділянку відповідачу, після чого звернулась до суду, рішенням якого було визнано право ОСОБА_4 на 3/8 частини житлового будинку №29 з надвірними будівлями і спорудами, що знаходяться в с. Проліски Бориспільського району Київської області по вул. Пушкіна в порядку спадкування за заповітом. Позивач стверджує, що під час судового розгляду судом було встановлено факт, що відповідач ОСОБА_3 не обіцяв його доглядати та не обіцяв купувати квартири своїй сестрі в обмін на подарований будинок та земельну ділянку, тобто ввів позивача в оману, скориставшись його тяжким становищем. Позивач стверджує, що після смерті дружини 09 липня 2009 року він перебував в дуже поганому емоційному та фізичному стані, хворів та потрапив до лікарні 01 вересня 2010 року, та був змушений вчинити правочин 27 серпня 2010 року в обмін на обіцянку відповідача доглядати його.

Просив суд визнати недійсними: договір дарування житлового будинку від 27 серпня 2010 року, зареєстрований в реєстрі за №2956, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_6, як такий, що укладений під впливом обману та тяжкої обставини; визнати недійсними договір дарування земельної ділянки від 27 серпня 2010 року, зареєстрований в реєстрі за №2959, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_6, як такий, що укладений під впливом обману та тяжкої обставини (а.с.2-4).

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 грудня 2015 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 230 ЦПК України якщо одна сторона із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), таких правочин визнається судом недійсним.

Згідно розяснень, які містяться в п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Згідно вказаної норми тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім»ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Судом встановлено, що 09 липня 2009 року померла ОСОБА_5 у віці 72 років, про що в Книзі реєстрації смертей ОСОБА_7 комітету Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області 10 липня 2009 року було зроблено відповідний актовий запис №28 (а.с.5).

27 серпня 2010 року сторонами було укладено два договори дарування, посвідчені приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_6, а саме: договір дарування житлового будинку, реєстровий №2956, відповідно до умов якого позивач ОСОБА_2 безоплатно передав у власність, подарував, а відповідач ОСОБА_3 прийняв в дар належний позивачу житловий будинок № 29 з надвірними будівлями і спорудами, що знаходяться в с. Проліски Бориспільського району Київської області по вул. Пушкіна, що належав дарувальнику на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Щасливською сільською радо Бориспільського району Київської області 23.03.2010 року за № 103, зареєстрованого Комунальним підприємством Бориспільської районної ради Бориспільським районним "Бюро технічної інвентаризації" Київської області 09.04.2010 року за № 612, реєстраційний номер 29996464 (а.с.6); договір дарування земельної ділянки реєстровий № 2959, відповідно до умов якого позивач ОСОБА_2 безоплатно передав у власність, подарував, а відповідач ОСОБА_3 прийняв в дар належну позивачу земельну ділянку кадастровий номер :02:004:0028, площею 0,1401 га, яка розташована в селі Проліски Бориспільського району Київської області, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, та яка належала дарувальнику на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №910474, виданого управлінням земельних ресурсів у Бориспільському районі Київської області на підставі рішення Щасливської сільської ради Бориспільського району київської області від 17 березня 2005 року за №258.41-26-ІV, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі за №45 від 11.04.2008 року (а.с.7).

Договір дарування житлового будинку зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 30 серпня 2010 року (а.с.6-зворот).

За змістом п.5,6 8 Договору дарування житлового будинку сторони підтвердили, що укладання цього договору не повязане із виконанням обдаровуваного будь-яких дій майнового або немайнового характеру на користь дарувальника зараз або в майбутньому, договір не укладається під впливом тяжких для дарувальника обставин, укладення договору відповідає їх дійсним намірам та інтересам, волевиявлення є вільним і усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін, а також, що право власності на житловий будинок в обдаровуваного виникає з моменту прийняття дарунку; обдаровуваний свідчить, що він дарунок приймає; прийняття дарунку вважатиметься одержання оригінального примірника цього договору після його нотаріального посвідчення (а.с.6-зворот).

Обставини укладення договорів дарування, зазначені в їх текстах, добровільну згоду сторін, їх вільне волевиявлення та усвідомлення сторонами природи укладених договорів, а також наміри позивача ОСОБА_2 укласти саме договори дарування про безоплатну передачу у власність своєму сину ОСОБА_3 належного дарувальнику житлового будинку та земельної ділянки повністю підтверджені в судовому засіданні показаннями допитаної в якості свідка приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_6.

Відповідно до ч.1 ст.717 Цивільного кодексу України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За змістом ч.2 ст.719 Цивільного кодексу України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Виходячи зі змісту укладених ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договорів дарування встановлено, що сторонами в повному обсязі дотримано вимоги ст.203 Цивільного кодексу України, а саме: зміст правочинів не суперечить ні цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особи, які вчинили правочин, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі; правочин був вчинений у формі, встановленій законом та був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, - що сторони договорів дарування підтвердили своїми підписами під договорами, що було засвідчено ОСОБА_6, приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області.

Також судом встановлено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2015 року було задоволено позов ОСОБА_4, третьої особи по даній справі, та визнано за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на 3/8 частини житлового будинку, загальною площею 87,6 кв.м. з надвірними будівлями і спорудами за адресою: Київська область, Бориспільський район, с.Проліски, вул.Пушкіна, 29, а також визнано частково недійсним договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: Київська область, Бориспільський район, с.Проліски, вул.Пушкіна, б.29, ОСОБА_3 від 27 серпня 2010 року за №2956, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_6, в частині переходу права власності в порядку спадкування за заповітом на 3/8 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Проліски, вул. Пушкіна, 29, за ОСОБА_4 (а.с.88-93).

Будь-яких належних і допустимих доказів того, що оспорювані позивачем договори дарування були ним вчинені внаслідок введення його відповідачем в оману щодо обставин, які мають істотне значення, або під впливом тяжкої для позивача обставини, суду надано не було.

Той факт, що відповідач перебував в дуже поганому емоційному та фізичному стані, хворів після смерті дружини, яка сталась 09.07.2009 року, жодним належним і допустимим доказом не підтверджена та спростовується встановленими в судовому засіданні фактами.

Так, надана суду довідка від 10.09.2010 року про те, що ОСОБА_2 отримував лікування-домашній стаціонар з 01.09.2010 року не може бути визнана судом належним доказом на підтвердження викладених в позовній заяві обставин, оскільки з її змісту вбачається, що за отриманням медичної допомоги, позивач звернувся за місцем свого проживання після спливу чотирьох днів після укладення оспорюваних договорів.

Також судом встановлено, що після смерті дружини позивача до укладення оспорюваних договорів пройшло більше року, що позивач після смерті дружини оформив право власності на спірний житловий будинок, про що є відповідні відомості в договорі дарування житлового будинку, а також особисто з метою оформлення договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки звертався до Бориспільської районної ради Бориспільського районного «Бюро технічної інвентаризації» та Управління Держкомзему у Бориспільському районі Київської області (а.с.46-47,48-49).

Судом встановлено, що надана позивачем амбулаторна карта позивача також не містить даних про те, що до укладення договорів дарування, а також на момент їх вчинення, він звертався за медичною допомогою, оскільки записи в ній датовані, починаючи з 2011 року (а.с.50-59).

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для визнання договорів дарування недійсними з підстав, заявлених позивачем.

Зазначений висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи, а також узгоджується з нормами матеріального і процесуального права, які судом правильно застосовані.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права при його ухваленні, які передбачені ст. ст. 309, 310 ЦПК України як підстави для скасування судового рішення, тому колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді