печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2016 року Печерський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Литвинової І.В.,

при секретарі - Бажан О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київенерго», Комунального підприємства по утриманню та експлуатації житлового фонду «Липкижитлосервіс» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Київенерго», Комунального підприємства по утриманню та експлуатації житлового фонду «Липкижитлосервіс», в якому просить стягнути солідарно з відповідачів понесену моральну шкоду у розмірі 50 000 грн. та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає, що з жовтня 1995 року ОСОБА_1 є власником двохкімнатної квартири АДРЕСА_1. Під належною їй квартирою розташовані: під однією кімнатою - трансформаторна підстанція ТП-882 та ЗРП (закриті розподілові пристрої), які перебувають на балансі ПАТ «КИЇВЕНЕРГО»; а під другою кімнатою - електрощитова ТП 882-10/04 кв, яка також перебуває на балансі ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та електрощитова, яка виконує функцію головного розподільчого щита цього будинку та обслуговує будинки АДРЕСА_2, АДРЕСА_1, АДРЕСА_3 та будинок АДРЕСА_4, і яка перебуває на балансі КП УЖГ «Липкижитлосервіс».

У грудні 1995 року роботу трансформаторної підстанції будо відновлено, через що позивач та члени її родини почали відчувати потужний рівень шуму та вібрації, що позбавило її можливості належним чином користуватися житлом. Враховуючи тривале проживання у квартирі, яка розташована над трансформаторною підстанцією у 2003 році у позивача стався інфаркт Міокарду, в подальшому ішемічний гіпертонічний криз та інсульт. Керуючись роз'ясненнями, які надані в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 та виходячи з характеру та обсягу страждань позивачем визначено розмір моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн., який вона просить стягнути солідарно з ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та КП «Липкижитлосервіс».

27.11.2014 у судовому засідання представником позивача було подано заяву про зміну предмету позову та збільшення розміру позовних вимог. Відповідно до заяви у позивач просить стягнути солідарно з ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та КП УЖГ «Липкижитлосервіс» 50 000,00 грн. моральної шкоди, 2 862,47 грн. матеріальних збитків, які виразились у виді витрат на придбання ліків та 185,00 грн. витрат на проїзд.

19.07.2016, з урахуванням висновків експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи від 22.04.2016 року, представником позивача у судовому засіданні збільшено розмір позовних вимог, а саме просить суд стягнути солідарно з ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та КП УЖГ «Липкижитлосервіс» 835 200,00 грн. моральної шкоди, 2 862,47 грн. матеріальних збитків, які виразились у виді витрат на придбання ліків та 185,00 грн. витрат на проїзд.

У судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги та їх підстави з урахуванням їх збільшення, просили задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» проти задоволення позовних вимог заперечував, вважає, що вони не відповідають дійсності, є не обґрунтованими, безпідставними та не підлягають задоволенню.

Представник відповідача КП УЖГ «Липкижитлосервіс» проти задоволення позовних вимог заперечував, просив відмовити у їх задоволенні.

Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 16 ЦК Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. і протоколів до неї про захист прав людини і основоположних свобод із змінами та доповненнями, внесеними Протоколом № 11 від 11.05.1994 року, який діє для України з 11.09.1997 року та прецедентної практики Європейського суду з прав людини, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Судовим розглядом встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27.11.2013 позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Київенерго", Комунального підприємства по утриманню та експлуатації житлового фонду "Липкижитлосервіс", треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю задоволено частково.

Даним судовим рішенням було встановлено порушення при розміщенні на першому поверсі житлового будинку АДРЕСА_1 ТП 882 та електрощитових ДБН та ДСНіП, у зв'язку із чим позивач та члени її родини зазнають негативний вплив на здоров'я та не можуть проживати у даній квартирі, що підтверджується листом ДУ «Інститут гігієни та медичної екології ім. О. М. Марзєєва АМН України» від 19.11.2013 № 23/5171 та зобов'язано відповідачів усунути перешкоди у користуванні квартирою шляхом переміщення трансформаторної підстанції ТП - 882, електрощитової ТП 882-10/04 та електрощитової, яка виконує функцію головного розподільчого щита будинку АДРЕСА_1, які розташовані під житловою кімнатою квартири АДРЕСА_1 на першому поверсі цього будинку на інше місце.

Частиною 3 статті 61 ЦПК України до обставин, що не підлягають доказуванню відносить преюдиційні факти, тобто такі, які встановлені рішенням суду, що набрало законної сили. Вони не доказуються по іншій цивільній справі, якщо у даній справі беруть участь ті ж самі особи. Преюдиційні обставини є обов'язковими для суду, який розглядає справу, оскільки за наявності цих підстав у суду не буде необхідності досліджувати докази для встановлення певних обставин. Положення цієї статті також спрямовані на запобігання ухваленню різних судових рішень щодо однієї й тієї самої обставини.

Преюдиціальні (преюдиційні) факти - це факти, що встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, і які не підлягають повторному доказуванню. Обставини вважаються встановленими в іншому судовому рішенні, якщо про це зазначено в мотивувальній чи резолютивній частинах цього рішення.

Преюдиційність фактів заснована на юридичному механізмі набрання судовим рішенням законної сили, відповідно до якого виникає заборона оспорювати в іншому процесі встановлені у ньому рішенні факти.

Преюдиційний зв'язок рішень у цивільних, господарських або адміністративних справах пояснюється тим, що одні й ті самі факти можуть тягти різні юридичні наслідки.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що оскільки права позивача порушені, а даний факт було встановлено судовим рішенням Печерського районного суду м. Києва № 757/13512/13-ц від 27.11.2013 р., яке набрало законної сили, то відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень статті 1167 ЦК України компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача.

Судова практика при цьому виходить із положення, що "відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору" (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди").

Так, відповідно до чинного законодавства моральна (немайнова) шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі. При цьому, якщо дії винної особи заподіяли як майнову, так і моральну (немайнову) шкоду, то відшкодування майнової шкоди не звільняє таку особу від обов'язку відшкодувати моральну шкоду.

При вирішенні спорів, пов'язаних з відшкодуванням моральної шкоди, слід мати на увазі, що винна у заподіянні цієї шкоди особа може бути звільнена від обов'язку відшкодування тільки за умови, якщо вона доведе відсутність своєї вини (умислу або необережності).

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджено.

Так, в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 повідомила, що вона орендувала квартиру, але через нестерпний шум, через декілька днів розірвала договір. Так, після першої ночі перебування в даній квартирі, у неї був сильний головний біль, і коли вона звернулася до спеціалістів, то їй повідомили, що в таких умовах перебувати дуже шкідливо.

Свідок ОСОБА_6 суду повідомив, що у квартирі позивача проживав майже місяць на підставі договору оренди, і через тиждень він відчув недомагання, безсонницю та від сусідів дізнався про шум, який створюють підстанції та вирішив розірвати договір оренди та з'їхав з вказаної квартири.

Свідок ОСОБА_7 повідомив, що при огляді квартири позивача з метою укладення договору оренди, зрозумів, що під вказаною квартирою знаходиться трансформаторна підстанція, яка повинна розміщатися поза межами приміщення у відповідності з правилами, там же проходить і газопровід, що є грубим порушенням правил безпеки та призводить до різноманітних захворюваннь, що і відбулося з позивачем.

Свідок ОСОБА_8 повідомив, що працює лікарем-реаніматологом у «Клиника доктора Измайлова». Після огляду позивача та її доньки встановив негативний вплив електромагнітного поля, яке знаходиться в квартирі позивача, на їх організми та приписав ліки з послідуючим курсом лікування та обов'язковим перебуванням під наглядом лікаря-онколога.

Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 повідомили суду, що в квартирі стоїть шум, при якому не можливо ні працювати, ні жити, який погано впливає на самопочуття та стан здоров'я в цілому.

Крім того, відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи від 22.04.2016, встановлено, що ситуація з установкою трансформаторної підстанції (ТП-882), електрощитової та головного розподільчого щита в будинку АДРЕСА_1, є психотравмуючою ситуацією для ОСОБА_1 Всі зазначені моральні страждання позивача знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв'язку з заподіяною відносно неї моральною шкодою. Завдана ОСОБА_1 внаслідок зазначеної ситуації моральна шкода з психологічної точки зору безпосередньо пов'язана з роботою трансформаторної підстанції (ТП-882), електрощитової та головного розподільчого щита в будинку АДРЕСА_1. Рекомендований розмір грошового відшкодування моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 внаслідок зазначеної ситуації складає 576 мінімальних заробітних плат.

Разом з тим, висновок експерта не є правочином, не є актом юридичної особи, який має обов'язкову силу для фізичної особи, це є одним із видів доказів, які враховуються судом при прийнятті рішення по цивільній справі, цей документ не може бути окремо оскаржений і спосіб захисту обраний позивачем не відповідає положенням ст.16 ЦК України.

Висновок експерта є згідно до положень ст.ст. 57, 66 ЦПК України доказом, який не є для суду обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими положеннями ст.ст. 147 ч. 6, 212 ЦПК України, а тому суд враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, погіршення стану здоров'я, позбавлення на досить тривалий проміжок часу права користуватися своїм майном, ступеня вини відповідачів при даній ситуації, яка завдала моральної шкоди, враховуючи вимоги розумності і справедливості, пропорційності завданої шкоди, приймаючи до уваги висновок експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи від 22.04.2016, суд приходить до висновку, що позовна вимога щодо стягнення солідарно з ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та КП УЖГ «Липкижитлосервіс» 835 200,00 грн. моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, а саме з відповідача ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» підлягає стягненню у відшкодування моральної шкоди 100000 грн., з відповідача Комунального підприємства по утриманню та експлуатації житлового фонду «Липкижитлосервіс» - 5000 грн.

Згідно ст.ст.10,60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Що стосується вимог позивача про солідарне стягнення з відповідачів 2 862,47 грн. матеріальних збитків, які виразились у виді витрат на придбання ліків та 185,00 грн. витрат на проїзд, то суд приходить до переконання, що дані вимоги не підлягають задоволенню, оскільки стороною позивача не було подано належних та допустимих доказів, які б свідчили про правомірність даних вимог.

Заява представника відповідача КП УЖГ «Липкижитлосервіс» про застосування строків позовної давності є безпідставною. Так, відповідно до ст. ст.256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як вбачається з матеріалів справи, рішення Печерського районного суду м. Києва у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Київенерго", Комунального підприємства по утриманню та експлуатації житлового фонду "Липкижитлосервіс", треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю було задоволено частково у 2013 році, яке набрало законної сили у 2014 році, а позивач звернулася до суду 04.11.2014 р., тобто після встановлення факту порушення її прав та з дотримання строків позовної давності.

З огляду на зазначене, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача частково знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв'язку з чим позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, а тому з ПАТ «Київенерго» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 250 грн. та КП УЖГ «Липкижитлосервіс» 250 грн.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 15, 57-61, 88, 13 1, 147, 159, 170, 179, 212, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київенерго», Комунального підприємства по утриманню та експлуатації житлового фонду «Липкижитлосервіс» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Київенерго» () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) у відшкодування моральної шкоди 100000 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 250 грн.

Стягнути з Комунального підприємства по утриманню та експлуатації житлового фонду «Липкижитлосервіс» () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) у відшкодування моральної шкоди 5000 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 250 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І.В. Литвинова