У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом прокурора Першотравневого району Донецької області в інтересах держави в особі Мелекінської сільської ради Першотравневого району Донецької області до відділу Держземагентства у Першотравневому районі Донецької області, ОСОБА_3 про визнання державного акта на право власності на земельну ділянку недійсним та визнання права власності на земельну ділянку за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 19 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду Донецької області від 22 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року прокурор Першотравневого району Донецької області в інтересах держави в особі Мелекінської сільської ради Першотравневого району Донецької області звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що рішенням Мелекінської сільської ради від 29 липня 2011 року № 6/10-462 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,7600 га ОСОБА_3 для обслуговування бази відпочинку по АДРЕСА_1 та передачі в оренду строком на 49 років з орендною платою 12 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки за 1 кв. м з обов'язковим щорічним переглядом ставки орендної плати.

13 вересня 2011 року між Мелекінською сільською радою та ОСОБА_3 укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,7600 га строком на 49 років з орендною платою 109 084 грн 32 коп. на рік.

Рішенням Мелекінської сільської ради від 25 листопада 2011 року затверджено звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки площею 0,760 га по АДРЕСА_1 та продаж її ОСОБА_3 для обслуговування бази відпочинку з розрахунку 86 грн 33 коп. за 1 кв. м, всього на суму 656 137 грн.

5 грудня 2011 року між Мелекінською сільською радою (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки площею 0,7600 га.

На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 5 грудня 2011 року ОСОБА_3 23грудня 2011 року отримав державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,7600 га за вищевказаною адресою.

Рішенням Першотравневого районного суду від 30 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 17 березня 2015 року, визнано протиправним та скасовано рішення Мелекінської сільської ради Першотравневого району Донецької області від 25 листопада 2011 року, визнано договір купівлі-продажу земельної ділянки від 5 грудня 2011 року недійсним та повернуто сторони до попереднього стану.

Прокурор також зазначав, що на земельна ділянка площею 0,7600 гапо АДРЕСА_1 повинна перебувати у комунальній власності, а оскільки права держави в особі Мелекінської сільської ради відновлені не повністю, томупросив суд: визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку від 23 грудня 2011 року та визнати право власності на земельну ділянку площею 0,7600 за Мелекінською сільською радою Першотравневого району Донецької області.

Рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 19 жовтня 2015 року позов прокурора задоволено. Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,7600 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, з цільовим призначенням для обслуговування бази відпочинку, виданий на ім'я ОСОБА_3 Визнано право власності на земельну ділянку площею 0,7600 га за Мелекінською сільською радою Першотравневого району Донецької області. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 22 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині визнання права власності на земельну ділянку за Мелекінською сільською радою Першотравневого району Донецької області скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні цих позовних вимог відмовлено. У решті - рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить судові рішення в частині задоволення позовних вимог прокурораскасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову прокурора, суд першої інстанції виходив із того, що рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 30 грудня 2014 року договір купівлі-продажу від 5 грудня 2011 року, укладений між Мелекінською сільською радою та ОСОБА_3, визнано недійсним та повернуто сторони до попереднього стану, унаслідок чого скасовано правові підстави отримання ОСОБА_3 державного акта на право власності на земельну ділянку. У зв'язку з цим право власності на земельну ділянку підлягає визнанню за Мелекінською сільською радою Першотравневого району Донецької області.

Суд відхилив доводи представника відповідача про застосування позовної давності, зазначивши, що перебіг позовної давності починається з 30 грудня 2014 року, тобто з часу ухвалення преюдиційного рішення суду.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення місцевого суду в частині позовних вимог про визнання права власності на земельну ділянку за сільською радою та відмовляючи в їх задоволенні, виходив із того, що рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 30 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 17 березня 2015 року, вирішено питання щодо застосування двосторонньої реституції, яка передбачає, що спірна земельна ділянка повинна бути повернута державі, у даному випадку територіальній громаді в особі Мелекінської сільської ради Першотравневого району Донецької області.

В іншій частині апеляційний суд погодився з висновком рішення суду, зазначивши при цьому, що позовна давність має обчислюватись з 17 березня 2015 року, тобто з дати набрання преюдиційним рішенням суду законної сили.

Проте повністю погодитись із такими висновками судів не можна, оскільки суди дійшли їх з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам судові рішення не відповідають.

Частиною 3 ст. 335 ЦПК України передбачено, що суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Судами попередніх інстанцій установлено, що рішенням Мелекінської сільської ради Першотравневого району Донецької області від 29 липня 2011 року № 6/10-462 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,7600 га ОСОБА_3 для обслуговування бази відпочинку по АДРЕСА_1 та передачі в оренду строком на 49 років з орендною платою 12 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки за 1 кв. м з обов'язковим щорічним переглядом ставки орендної плати.

13 вересня 2011 року між Мелекінською сільською радою та ОСОБА_3 укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,7600 га строком на 49 років з орендною платою 109 084 грн 32 коп. на рік.

Рішенням Мелекінської сільської ради від 25 листопада 2011 року затверджено звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки площею 0,760 га по АДРЕСА_1 та продаж її ОСОБА_3 для обслуговування бази відпочинку з розрахунку 86 грн 33 коп. за 1 кв. м, всього на суму 656 137 грн.

5 грудня 2011 року між Мелекінською сільською радою (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,7600 га.

На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 5 грудня 2011 року ОСОБА_3 отримав 23грудня 2011 рокудержавний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,7600 га за вищевказаною адресою.

Рішенням Першотравневого районного суду від 30 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 17 березня 2015 року, визнано протиправним та скасовано рішення Мелекінської сільської ради Першотравневого району Донецької області від 25 листопада 2011 року, визнано договір купівлі-продажу земельної ділянки від 5 грудня 2011 року недійсним та повернуто сторони у попереднє становище.

Визнаючи позов обґрунтованим, а право прокурора в особі Мелекінської сільської ради Першотравневого району Донецької області порушеним, суди не звернули уваги на таке.

Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред'явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ст. 267 ЦК України).

Визначення початку відліку позовної давності міститься у ст. 261 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Також для правильного застосування ч. 1 ст. 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

Статтею 361 Закону України «Про прокуратуру»та ч. 2 ст. 45 ЦПК України передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абзац 2 ч. 2 ст. 45 ЦПК України).

Процесуальні права прокурора як особи, якій надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, визначені у ст. 46 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 46 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до ст. 45 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обов'язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду.

Прокурор, який бере участь у справі, має обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Зазначену правову позицію висловив Верховний Суд України у своїй постанові від 1 липня 2015 року № 6-178цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, яка у подальшому була підтримана іншими судовими рішеннями і не змінювалась.

Судом установлено, що прокурор звернувся до суду з позовом за захистом інтересів держави в особі Мелекінської сільської ради Першотравневого району Донецької області щодо визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого ОСОБА_3 23 грудня 2011 року, лише 19 травня 2015 року, однак строк позовної давності для даних правовідносин встановлений ст. 257 ЦК України в межах трьох років й обчислюється саме для особи, права якої порушено, тобто - Мелекінської сільської ради Першотравневого району Донецької області.

При цьому представником ОСОБА_3 заявлено про застосування позовної давності (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Проте суди упорушення ст.ст. 212 - 214, 303, 316ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернули,фактично наділилипрокурора статусом самостійного позивача та дійшли передчасного висновку про початок перебігу позовної давності з дня ухвалення рішення Першотравневого районного суду від 30 грудня 2014 року (апеляційний суд з дня постановлення ухвали апеляційного суду Донецької області від 17 березня 2015 року), що не відповідає ч. 1 ст. 261 ЦК України про початок перебігу строку позовної давності з часу, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, звернення прокурора до суду спочатку з позовом про скасування рішення Мелекінської сільської ради Першотравневого району Донецької області від 25 листопада 2011 року та визнання договору купівлі-продажу від 5 грудня 2011 року недійсним, не є підставою по-іншому обчислювати позовну давність, яка визначена імперативно нормами ЦК України.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнитичастково.

Рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 19 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду Донецької області від 22 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

В.А.Черненко

С.П.Штелик