АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2016 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Поливач Л.Д.

ШаховоїО.В.

при секретарі Горовій Н.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 2 грудня 2015 року,

у с т а н о в и в :

У липні 2015 року ПАТ «Альфа-Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний борг.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 2 грудня 2015 року позов задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про іпотечний борг № 783 від 24 листопада 2006 року в розмірі 38990,72 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 22 червня 2015 року становить 843580,92 грн., судові витрати в розмірі 3654,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача, зокрема, посилається на ті обставини, що судом першої інстанції не враховано, що банком не надано доказів отримання відповідачем кредиту особисто. Також вказує, що судом не досліджено факту законності надання валютного кредиту за кредитним договором ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та факту законності переходу права вимоги від первісного кредитора до ПАТ «Альфа-Банк».

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та її представник - ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

_____________________________________________________

Справа № 761/19800/15-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/969/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Савицький О.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

Представник ПАТ «Альфа-Банк», належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибув, надіслав клопотання про

відкладення судового засідання, про причини неявки суд не повідомив, у зв'язку із чим колегія суддів вважала за можливе слухати справу у його відсутність на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 14 листопада 2006 року ОСОБА_2 звернулася до керуючого філією Промінвестбанку з заявою-анкетою позичальника на отримання кредиту на купівлю житла в сумі 77500,00 доларів США (а. с. 20-21).

24 листопада 2006 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_2 укладено договір про іпотечний борг № 783, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 77500,00 доларів США строком до 23 листопада 2026 року, на умовах сплати за кредитом 12 % річних (а. с. 5-7).

Графіком погашення кредиту, який є невід'ємною частиною кредитного договору, передбачений порядок виконання договору шляхом внесення платежів у рахунок погашення кредиту (а. с. 8).

У подальшому до договору про іпотечний борг № 783 від 24 листопада 2006 року було укладено ряд договорів про внесення змін та доповнень: 6 жовтня 2008 року договір № 1450/3; № 189 від 2 березня 2011 року; № 218 від 20 квітня 2012 року; № 20-3077/2-1 від 29 серпня 2012 року (а. с. 13-16).

Також встановлено, що 17 грудня 2012 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» укладено договір відступлення прав вимог, відповідно до якого останній відступив ПАТ «Альфа-Банк» право вимоги до кредитних договорів, укладених між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізичними особами, в тому числі і з відповідачем ОСОБА_2 (а. с. 25-35, 41).

Унаслідок порушення умов договору у відповідача ОСОБА_2 утворилась заборгованість, сума якої станом на 22 червня 2015 року становить: заборгованість за кредитом - 35028,73 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 757 861,57 грн.; по відсотках - 3355,87 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 72605,68 грн.; пеня - 606,12 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 13113,67 грн. (а. с. 42).

Задовольняючи позов та стягуючи з ОСОБА_2 суму заборгованості, суд виходив з того, що позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем своїх обов'язків за кредитним договором.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими з огляду на наступне.

Положеннями ст. ст. 526, 527 ЦК України закріплений обов'язковий характер зобов'язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно з детальним розрахунком заборгованості, відповідач ОСОБА_2 станом на 22 червня 2015 року порушила умови кредитного договору і має прострочену заборгованість у розмірі 38990,72 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 22 червня 2015 року становить 843580,92 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом - 35028,73 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 22 червня 2015 року становить 757861,57 грн.; заборгованість по відсоткам - 3355,87 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 22 червня 2015 року становить 72605,68 грн.; заборгованість по пені - 606,12 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 22 червня 2015 року становить 13113,67 грн.

Відповідно до змісту ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У зв'язку з невиконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитом, банком було направлено позичальнику відповідну вимогу вих. № 56193 від 27 червня 2015 року про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором (а. с. 43-44).

Згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому, вимагати дострокового повернення, частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані по справі докази у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, дійшов законних та обґрунтованих висновків про те, що відповідач

ОСОБА_2 порушила умови кредитного договору, у зв'язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 38990,72 доларів США, яка підлягає стягненню з неї на користь позивача.

Доводи представника відповідача з приводу того, що банком не надано доказів отримання відповідачем кредиту особисто, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, а саме заявою-анкетою позичальника ОСОБА_2 на отримання кредиту від 14 листопада 2006 року, підписаними сторонами договором про іпотечний борг № 783 від 24 листопада 2006 року, рядом договорів про внесення змін та доповнень: 6 жовтня 2008 року договір № 1450/3; № 189 від 2 березня 2011 року; № 218 від 20 квітня 2012 року; № 20-3077/2-1 від 29 серпня 2012 року.

Крім того, як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитом у валюті договору станом на 22 червня 2015 рік, відповідач ОСОБА_2 сплачувала заборгованість за кредитом, що свідчить про отримання кредитних коштів (а. с. 42).

Доводи ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 з приводу того, що судом першої інстанції не перевірено законність надання ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» валютного кредиту, колегія суддів не бере до уваги, оскільки відповідач як банківська установа мав право на час укладання кредитного договору, здійснювати операції з іноземною валютою, у тому числі операції з надання кредитів в іноземній валюті на підставі отриманої від Національного банку України банківської ліцензії та дозволу на здійснення валютних операцій, а тому вираження в іноземній валюті грошового зобов'язання за кредитним договором відповідає вимогам закону.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, не відносяться до підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Судом також вірно вирішено питання про розподіл судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції законними та такими, що відповідають дійсним обставинам справи. Судом повно та всебічно з'ясовано фактичні обставини, вірно встановлено правовідносини сторін та правильно застосовано відповідну норму закону, що їх регулює, з огляду на що апеляційна скарга має бути відхилена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 2 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.М. Вербова

Судді: Л.Д. Поливач

О.В. Шахова