Справа № 128/3782/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

27.09.2016 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого-судді Карпінської Ю.Ф.,

за участі секретаря Свистун Н.Л.

та учасників судового процесу:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 з 08.03.2007 року. Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 13.10.2014 року шлюб між ними було розірвано. За час проживання у шлюбі вони придбали автомобіль Chery Tiggo, номер кузову LVVDB14B47D032150, сірого кольору, 2007 року випуску. Позивачу належить 1/2 частка у спірному автомобілі. В той час, автомобіль є неподільною річчю та не може бути поділений в натурі. Крім того, відповідач до цього часу використовує вказаний автомобіль у своїх інтересах. Угоду про добровільний поділ майна, що є спільною власністю подружжя, між ними не досягнуто. За даних підстав позивач вважає за необхідне здійснити поділ майна подружжя в судовому порядку. При цьому позивач не заперечує проти залишення спірного автомобіля відповідачу та погоджується отримати компенсацію за належну їй 1/2 частку в спірному автомобілі. За наведених підстав позивач звернулась з даним позовом до суду та просить стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію за 1/2 частку спірного автомобіля і виділити відповідачу спірний автомобіль.

В звязку з проведенням по справі автотоварознавчої експертизи позивач ОСОБА_3 21.06.2016 року збільшила позовні вимоги, які ухвалою суду від 21.06.2016 року були прийняті судом, та просить стягнути з відповідача грошову компенсацію в розмірі 71075 грн. за 1/2 частку спірного автомобіля.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав. Суду пояснив, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 2007 року по 2014 рік. Сторони набули спільне майно автомобіль Chery Tiggo, що встановлено рішенням суду, тому даний факт доказуванню не підлягає. Вказаний автомобіль поділити в натурі неможливо, тому позивач бажає отримати грошову компенсацію за свою частину. Просив стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію в розмірі 71075 грн. за 1/2 частку даного автомобіля та понесені судові витрати на сплату судового збору, витрат на експертизу та на правову допомогу.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Суду пояснив, що автомобіль був придбаний за особисті кошти відповідача, які він позичив у своїх батьків. Автомобіль був придбаний за декілька місяців до розірвання шлюбу між сторонами. Даний автомобіль не є спільним майном подружжя. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України від 13.01.2016 року грошова компенсація можлива лише якщо інший співвласник спроможний виплатити таку компенсацію та це не буде становити для нього надмірний тягар.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні показав, що він продав свій трактор, бо йому вже важко було працювати. Його син ОСОБА_4 попросив в нього гроші, бо хотів купити собі автомобіль. Він дав йому 36000 грн. Трактор спочатку був оформлений на нього, потім на його молодшого сина, але фактично трактор належав йому. Коли продавав трактор, то від людей, які його купували, просто отримав гроші, написав їм про це розписку і віддав документи на трактор. Трактор не переоформлявся. Потім сину віддав 36000 грн. на автомобіль, а також ще трохи грошей дала дружина і син купив автомобіль.

Врахувавши пояснення учасників процесу, покази свідка, дослідивши письмові докази по справі в їх сукупності та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку.

Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 13.10.2014 року по справі №128/4017/14-ц шлюб між сторонами по справі, який зареєстрований 08.03.2007 року у виконавчому комітеті Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області, актовий запис № 04, було розірвано. Дане рішення суду набуло чинності 24.10.2014 року (а.с.6-7).

За час шлюбу сторін було придбано автомобіль марки Chery Tiggo, номер кузову LVVDB14B47D032150, сірого кольору, 2007 року випуску. Вказаний автомобіль було зареєстровано за відповідачем, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 06.09.2013 року та копією листа Вінницького центру НППзВАЗ УДАЇ УМВС України у Вінницькій області від 23.09.2014 року (а.с.8, 9, 10).

Положеннями ЦК та СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Той факт, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю бувшого подружжя сторін по справі, підтверджується копією рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 01.07.2015 року по справі № 128/5717/14-ц, яке набуло чинності відповідно до ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 18.08.2015 року. Також дане рішення Вінницького районного суду Вінницької області переглядалося в касаційній інстанції та залишено в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справі від 17.02.2016 року (а.с.11-13, 14-15, 152-154).

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, автомобіль марки Chery Tiggo, номер кузову LVVDB14B47D032150, сірого кольору, 2007 року випуску є спільною власністю бувшого подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Тому суд не приймає до уваги твердження представника відповідача в судовому засіданні, що спірний автомобіль придбаний за особисті кошти відповідача і не може бути спільним майном подружжя, і з цих же підстав суд не приймає до уваги покази свідка ОСОБА_5

Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ст.68 СК України).

Згідно ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.25 постанови № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається, за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК, за умови звернення подружжя до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя у цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у справі № 6-1109цс15 (постанова від 16.12.2015 року), під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки у разі неподільності майна (частина друга статті 364 ЦК України).

Спірний автомобіль є неподільною річчю, виділити 1/2 частку вказаного спільного майна подружжя в натурі не представляється можливим.

Відповідно до ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Під час судового розгляду було призначено автотоварознавчу експертизу.

Відповідно до висновку експерта № 808/16-21 від 22.04.2016 року за результатами визначення вартості КТЗ встановлено, що розрахункова вартість легкового автомобіля марки «Chery Tiggo», номер кузову LVVDB14B47D032150, сірого кольору, 2007 року виготовлення, обємом двигуна 1997 см.куб. та без пошкоджень на ринках України становить 142150 грн. (а.с.91-99).

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 13 січня 2016 року розглянув справу № 6-2925цс15, предметом якої був спір про присудження співвласнику грошової компенсації за частку у спільному майні. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого положення статті 365 ЦК України регулюють випадки, коли позивач співвласник майна, домагається позбавлення права власності на частку майна інших співвласників відповідачів по справі. Випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно регулюються ст.364 ЦК України. З врахуванням закріплених в п.6 ст.3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Представник відповідача в судовому засіданні стверджував, що відповідач, хоч і працює, але отримує незначну заробітну плату, вимушений винаймати житло, а це додаткові витрати, тому неспроможний виплатити позивачу грошову компенсацію за 1/2 частку спірного автомобіля.

Як визначено у статті 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ні відповідачем, ні його представником не було надано жодного доказу на підтвердження тих обставин, що відповідач неспроможний виплатити позивачу грошову компенсацію за 1/2 частку спірного автомобіля.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Тому з відповідача підлягають до стягнення на користь позивача понесені останньою судові витрати по сплаті судового збору та витрат на проведення експертизи.

Згідно ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Згідно квитанції від 13.04.2016 року позивач сплатила адвокату ОСОБА_1 за правову допомогу 3000 грн.

Суд, враховуючи затрати часу роботи адвоката ОСОБА_1, пов'язаної з розглядом даної справи, вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3000 грн. судових витрат за надання правової допомоги, що в межах тієї суми, яка може бути компенсована стороні, на користь якої ухвалено рішення, відповідно до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.60, 63, 69, 72 СК України, постановою Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його не дійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.364 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 61, 84, 88, 212, 214-215, 360-7 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Поділити майно, що є спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а саме: автомобіль марки Chery Tiggo, номер кузову LVVDB14B47D032150, сірого кольору, 2007 року випуску, стягнувши з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію в розмірі 71075 (сімдесят одна тисяча сімдесят пять) грн. за 1/2 частку даного автомобіля та залишивши ОСОБА_4 даний автомобіль у власності.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір в сумі 710 (сімсот десять) грн. 75 коп., витрати на проведення експертизи в сумі 1585 (одна тисяча п`ятсот вісімдесят п`ять) грн. 20 коп. та 3000 (три тисячі) грн. витрат на правову допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається на рішення суду до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: Ю.Ф. Карпінська