Справа № 477/415/16-ц
Провадження № 2/477/406/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2016 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Козаченка Р.В.,

із секретарем судового засідання Бітюковою С.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1 (не зявився), його представника ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4 (не зявився),

третьої особи ОСОБА_5Г, його представника ОСОБА_6 (не з'явилися),

розглянувши в м. Миколаєві у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Жовтневого районного суду Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5, про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою,

в с т а н о в и в:

В березні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та до ОСОБА_4 про стягнення з них солідарно матеріальної шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою в загальному розмірі 450345 грн. 00 коп.

В позові зазначав, що 3 грудня 2015 року в м. Миколаєві відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля НОМЕР_1, яким керував відповідач ОСОБА_3, та його автомобіля НОМЕР_2. В наслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження.

Посилаючись на те, що винним у ДТП був визнаний відповідач ОСОБА_3, тому просив стягнути солідарно з нього та власника транспортного засобу ОСОБА_4 на свою користь суму збитків в зазначеному розмірі та оплату послуг з оцінки розміру спричиненого збитку в сумі 1500 грн., а також понесені судові витрати, в тому числі, витрати на правову допомогу в сумі 1000 грн.

Крім того просив стягнути з третьої особи ОСОБА_5 розмір невідшкодованого збитку у виді франшизи в сумі 1000 грн., яка не покривалася страховими виплатами.

В судове засідання позивач не з'явився, про його час та місце був повідомлений належним чином, направив на розгляд свого представника, яка під час розгляду справи позов підтримала та просила задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов визнав і не заперечував проти його задоволення.

Інший відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, про його час та місце був повідомлений належним чином, направив поштою свої письмові заперечення, згідно з якими він позов не визнав і просив відмовити в його задоволенні, оскільки транспортний засіб марки «ОДАЗ», хоча й зареєстрований на нього, але на момент вчиненя ДТП перебував у володінні ОСОБА_3, який і повинен нести відповідальність за спричинення збитку внаслідок ДТП.

Третя особа та її представник до судового засідання не зявилися, представник надав суду заяву з проханням розглядати справу без їх участі, щодо стягнення франшизи позов визнав, але під час розгляду справи цей збиток в сумі 1000 грн. був відшкодований ОСОБА_1 повністю, про що була надана письмова розписка.

Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності учасників, які не з'явилися, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

3 грудня 2015 року в м. Миколаєві на перетині вулиць Комсомольській та Чигрина відбулася ДТП за участю автомобіля марки «ОДАЗ» на шасі «ГАЗ 3307», р.н. НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_3, та автомобіля НОМЕР_4, під керуванням громадянина ОСОБА_1

В наслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження.

Постановою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 12 січня 2016 року було визнано вину відповідача ОСОБА_3 у вчиненні ДТП за ст. 124 КУпАП порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Виходячи з того, що відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, тому вимоги позивача про відшкодування шкоди, спричиненої ДТП, є обґрунтованими.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Положення ч. 1 ст. 1166 ЦК України вказують на те, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, повинна бути відшкодована винною особою в повному обсязі.

Оскільки відповідач ОСОБА_7 був фактичним володільцем транспортного засобу ОДАЗ, р.н. НОМЕР_3, тому він є відповідальною особою за завдання шкоди.

В зв'язку з цим вимоги позивача про стягнення солідарно шкоди, завданої ДТП, з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є безпідставними, і такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.

11 грудня 2015 року спеціалістом-автотоварознавцем ОСОБА_8 був проведений огляд автомобіля «AUDI A6/3 QUATRO», р.н. НОМЕР_5, та визначено розмір спричиненого йому матеріального збитку, який склав 589685 грн. 19 коп.

В звязку настанням ДТП страхова компанія, в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «ОДАЗ», виплатила ОСОБА_1, за відрахуванням суми франшизи в розмірі 1000 грн., страхове відшкодування в сумі 49000 грн.

Під час розгляду справи сума в 1000 грн. була виплачена позивачу, тому його представник не наполягав на цій вимозі, хоча заяв щодо такої вимоги про залишення її без розгляду або ж про відмову від неї, суду подано не було. В зв'язку з цим, вимоги позивача в цій частині формально задоволенню не підлягають, оскільки суму невиплаченої франшизи він просив стягнути з третьої особи, що суперечить положенням ЦПК України, адже вимоги про відшкодування шкоди можуть пред'являтися до відповідача (ст.ст. 11, 15, 26, 27, 30-33ЦПК України).

Крім того, за проведення даного дослідження позивач сплатив 1485 грн.

Однак фактично вартість ремонтних робіт у приватного підприємця ОСОБА_9 на СТО «Автосмайл» склала 500 345 грн., частину з яких позивач вже сплатив.

Виходячи з таких положень, на користь позивача з відповідача ОСОБА_3 підлягає стягненню шкода, завдана в наслідок ДТП в загальній сумі 450 345 грн. 00 коп.

З нього також підлягають стягненню витрати з оплати послуг по автотоварознавчій оцінці вартості спричиненого збитку в сумі 1485 грн., оскільки саме на цю суму ним представлено підтверджуючий документ про оплату (а.с. 60).

Що ж стосується заявлених вимог про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 1000 грн., то суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ч.ч.1,2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

В той же час, з договору про надання послуг, укладеного між позивачем та ОСОБА_8 (а.с. 64), в якому зазначено про надання ним послуг зі збору документів та по написанню позовної заяви, не вбачається, що ця особа-приватний підприємець є адвокатом чи фахівцем в галузі права. Тому вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені ним судові витрати при подані позову до суду, тобто вданому випадку судовий збір в сумі 4514 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 130, 209, 212-216 ЦПК України, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 відшкодування майнової шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою, в сумі 450 345 (чотириста п'ятдесят тисяч триста сорок п'ять) грн. 00 коп., а також відшкодування витрат по оцінці збитку в сумі 1485 (одна тисяча чотириста вісімдесят п'ять) грн. та судові витрати в сумі 4514 (чотири тисячі п'ятсот чотирнадцять) грн. 00 коп.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Жовтневий районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Р.В. Козаченко