Ухвала

іменем україни

14 грудня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Леванчука А.О., Ситнік О.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фортуна Захід Меблі» про визнання незаконною відмову у прийнятті на роботу підсобним робітником, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 02 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 29 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що перебуваючи на обліку в центрі зайнятості як безробітний, отримав направлення на працевлаштування на постійну роботу підсобним робітником у Товариство з обмеженою відповідальністю «Фортуна Захід Меблі» (далі - ТОВ «Фортуна Захід Меблі»). Проте керівник ТОВ «Фортуна Захід Меблі» повідомив, що його буде прийнято на роботу лише після проходження профнавчання за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття. У свою чергу завідуючий відділом Червоноградського міського центру зайнятості роз'яснила керівнику ТОВ «Фортуна Захід Меблі», що в Україні немає навчальних закладів, які б проводили навчання з офіційно зареєстрованими безробітними у центрах зайнятості, після чого його повторно направили до ТОВ «Фортуна Захід Меблі», проте йому було відмовлено у прийнятті на роботу за станом здоров'я на підставі медичної довідки від 20 липня 2015 року № 807. Вважає незаконною відмову у прийнятті на роботу підсобним робітником, тому просив позов задовольнити.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 02 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 29 червня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Статтею 5 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що працівнику не може пропонуватися робота, яка за медичним висновком протипоказана йому за станом здоров'я.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4, суд виходив із того, що відповідач відмовив йому у прийнятті на роботу за станом здоров'я на підставі довідки ЛКК Червоноградської центральної міської лікарні від 22 липня 2015 року № 807, згідно з якою позивачу протипоказана робота в умовах шуму, на висоті, з рухомими механізмами, під напругою понад 127 В, всі види підземних робіт, натомість зазначено про можливість працювати електрозварювальником ручного зварювання, газорізальником, дорожнім робітником.

Відповідно до інструкції з охорони праці для підсобного робітника, затвердженої наказом ТОВ «Фортуна Захід Меблі» від 14 лютого 2012 року № 5-ОП, одним із основних небезпечних та шкідливих виробничих факторів, що діють на підсобного робітника, є забрудненість повітряного середовища пилом, важкість та напруженість праці, а також шум у виробничих приміщеннях при працюючому технологічному обладнанні; при роботі на штабелях висотою більше 1,5 м необхідно користуватися інвентарними дерев'яними помостами; підсобний робітник здійснює міжцехове переміщення напівфабрикатів та готової продукції без зупинки головного виробництва.

За таких обставин суд обґрунтовано вважав, що функціональні обов'язки підсобного робітника є такими, що пов'язані з роботою на висоті вище 1,3 м від поверхні, рухомими механізмами, що під високою напругою 360 В та таким ступенем шуму і важкості, що згідно з медичними протипоказаннями не дозволяє позивачу працювати підсобним робітником.

У зв'язку з цим правильним є висновок суду про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання незаконною відмову ТОВ «Фортуна Захід Меблі» у прийнятті на роботу підсобним робітником.

На підставі наявних у справі доказів суд обґрунтовано вважав, що відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства, врахував медичні протипоказання позивача та дійшов висновку, що стан здоров'я позивача є перешкодою для працевлаштування на роботу підсобним робітником.

На спростування доводів позивача щодо наявності довідки ЛКК Червоноградської центральної міської лікарні від 30 грудня 2015 року № 1443, в якій вказано, що позивач може працювати підсобним робітником, різноробочим, вантажником, бетонярем, суд зазначив, що ця довідка також містить відомості про діагноз та медичні протипоказання, які аналогічні тим, що зазначені у довідці від 20 липня 2015 року № 807. При цьому суд обґрунтовано вважав, що висновок про можливість працювати підсобним робітником не є абсолютним і в першу чергу необхідно враховувати наявний діагноз позивача, його медичні протипоказання та співставити їх з характером обов'язків на такій роботі і технологічним процесом, що з нею пов'язаний. Також суд правильно виходив із того, що відповідач приймав рішення про відмову у прийнятті на роботу на підставі довідки від 20 липня 2015 року № 807, а довідка № 1443 не бралася, й не могла братися ним до уваги, оскільки надана вже після звернення 25 грудня 2015 року позивача до суду.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, в результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Зокрема, на спростування доводів апеляційної скарги позивача про те, що він неофіційно працював у відповідача та отримував заробітну плату, апеляційний суд із посиланням на ст. ст. 21, 24 КЗпП України правильно зазначив, що ці доводи не підтверджені жодним доказом, оскільки матеріали справи не містять доказів укладення трудового договору в усній формі та фактичний допуск позивача до роботи з відома власника або уповноваженого ним органу і отримання позивачем відповідної винагороди (заробітної плати) за виконану роботу при цьому, а згідно з ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не можу ґрунтуватися на припущеннях.

Наведені в касаційній скарзі доводи про порушення судами норм процесуального права, а саме: ст. ст. 10, 131, 212 ЦПК України щодо оцінки як доказу медичної довідки від 30 грудня 2015 року № 1443, були предметом дослідження й оцінки судами попередніх інстанцій, що вбачається зі змісту оскаржуваних судових рішень, вони зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Доводи касаційної скарги про незалучення до участі у справі Червоноградського МЦЗ на порушення вимог ст. 35 ЦПК України є безпідставними, враховуючи предмет і підстави позову, а також характер спірних правовідносин. Крім того, згідно з ч. 2 ст. 337 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Не впливають на правильність висновків судів по суті вирішеного спору доводи касаційної скарги позивача про те, що апеляційний суд не розглянув його клопотань про зобов'язання відповідача надати відповідь на його запит, а також, що суд не оцінив його доводів щодо необґрунтованості відмови у задоволенні заяви про відвід судді в суді першої інстанції.

Отже, судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України вони підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 02 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 29 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

А.О.Леванчук

О.М.Ситнік