У Х В А Л А

19 грудня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Лященко Н.П.,Охрімчук Л.І.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд судових рішень у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - Перша Київська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання права власності на квартиру та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Черемха Наталія Володимирівна, про визнання договору купівлі-продажу жилого приміщення недійсним,

встановила:

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20 січня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року, позов ОСОБА_5 задоволено, у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 червня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення у справі та направити справу до суду відповідної інстанції, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального та процесуального права, а саме: статей 14, 61, 213, 307, 309 ЦПК України, статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», статей 216, 236 ЦК України.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 356 ЦПК України заява про перегляд судових рішень подається протягом трьох місяців з дня ухвалення судового рішення, щодо якого подано заяву про перегляд, або з дня ухвалення судового рішення, на яке здійснюється посилання на підтвердження підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, якщо воно ухвалено пізніше, але не пізніше одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява. У разі пропущення строку, встановленого частинами першою-третьою цієї статті, з причин, визнаних поважними, суд за клопотанням особи, яка подала заяву про перегляд судового рішення, може поновити цей строк у межах одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява.

ОСОБА_4 пропущено строк подання заяви про перегляд, однак заявниця ставить питання про поновлення цього строку з посиланням на поважність причин його пропуску.

Колегія суддів вважає, що строк подання заяви про перегляд підлягає поновленню, оскільки він пропущений з поважних причин, що стверджується наявними у заяві доводами.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Залишаючи рішення суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_5 та про відмову у задоволенні зустрічного позову без змін суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився суд касаційної інстанції, виходив з того, що він перевіряє ті обставини, які було встановлено судом першої інстанції, а оскільки обставини, які встановлено рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 1 квітня 2015 року, не були предметом розгляду судом першої інстанції у даній справі, яка переглядалася апеляційною інстанцією, тому не приймаються посилання на вищезазначене рішення.

У наданих для порівняння постановах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ:

- від 26 березня 2016 року суд касаційної інстанції виходив з того, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 9 листопада 2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2011 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 липня 2011 року, із солідарних боржників, у тому числі з ОСОБА_3 стягнута кредитна заборгованість, при цьому із судового рішення вбачається, що ОСОБА_3 заперечувала проти позову із посиланням на часину першу статті 559 ЦК України, тобто на збільшення обсягу відповідальності без її згоди, проте ці доводи були відхилені;

- від 25 червня 2014 року суд касаційної інстанції виходив з того, що стягуючи суму боргу за договором позики від 20 квітня 2007 року апеляційний суд не врахував рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 лютого 2012 року, яким визнано недійсним договір позики, укладений 20 квітня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ОСОБА_5. Дане рішення набрало законної сили.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що судами касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального та процесуального права спірних правовідносин дійшли протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Клопотання ОСОБА_4 про поновлення строку для подання заяви про перегляд судових рішень задовольнити.

Поновити ОСОБА_4 строк для подання заяви про перегляд Верховним Судом України судових рішень.

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - Перша Київська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання права власності на квартиру та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Черемха Наталія Володимирівна, про визнання договору купівлі-продажу жилого приміщення недійсним за заявою ОСОБА_4 про перегляд судових рішень відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

Н.П. Лященко

Л.І. Охрімчук