УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 12 грудня 2016 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Ситнік О.М., Демяносова М.В., Іваненко Ю.Г., розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Хайдельберг Цемент Україна» про внесення змін до договору купівлі-продажу та встановлення факту про час оплати повної вартості будинку, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2016 року, в с т а н о в и л а: У лютому 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 21 жовтня 1996 року між ним та Закритим акціонерним товариством «Криворізький цементно-гірничий комбінат» (далі - ЗАТ «Криворізький цементно-гірничий комбінат»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Хайдельберг Цемент Україна» (далі - ПАТ «Хайдельберг Цемент Україна»), укладено договір купівлі-продажу житлового будинку (котеджу) АДРЕСА_1, посвідчений Придніпровською товарною біржею. Вказував, що вказаний будинок був придбаний ним за особисті кошті і на пільгових умовах, оскільки з 1983 року він працював на вказаному підприємстві на посаді токаря в механічному цеху, з певною умовою купівлі-продажу, а саме у пункті 4.1 договору купівлі-продажу було зазначено про пільгову вартість котеджу відповідно до рішення правління ЗАТ «Криворізький цементно-гірничий комбінат», яку він зобов'язався погасити на протязі 15 років з моменту заселення в котедж рівними частинами щомісячно або відразу ж всю суму. Крім того, у п. 4 цього договору вказано, що будинок був проданий за 2 110 грн, хоча відповідно до п. п. 2, 3 договору купівлі-продажу його інвентарна вартість становила 3 931 грн 98 коп., що також підтверджує пільгову ціну продажу житлового будинку. Вказував, що він заселився у зазначений будинок 01 лютого 1991 року, повну вартість будинку він виплатив після вселення та до укладення договору купівлі-продажу будинку. З 23 грудня 1994 року по 13 жовтня 2009 року він був одружений із ОСОБА_6, з якою на даний момент виник спір стосовно поділу вказаного котеджу. Просив: встановити факт, що грошові кошти у розмірі 2 110 грн були сплачені ним за житловий будинок (котедж), розташований за адресою: АДРЕСА_1, до укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого Придніпровською товарною біржею 21 жовтня 1996 року за реєстровим № 552-Н/96; внести зміни до договору купівлі-продажу від 21 жовтня 1996 року, а саме: п. 4 викласти у наступній редакції «Будинок проданий за 2 110 грн та сплачена покупцем до вселення в будинок, а саме: 01 лютого 1991 року», у зв'язку з тим, що оплата вартості будинку була внесена в повному обсязі до посвідчення договору купівлі-продажу, а саме 01 лютого 1991 року, потреба в п. п. 4.1−4.12 відсутня, відтак, вказані пункти є нікчемними. Справа переглядалася судами неодноразово. Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 квітня 2015 року позов задоволено. Встановлено факт, що грошові кошти у розмірі 2 110 грн були сплачені ОСОБА_4 за житловий будинок (котедж), розташований за адресою: АДРЕСА_1, до укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого Придніпровською товарною біржею 21 жовтня 1996 року за реєстровим № 552-Н/96. Внесено зміни до договору купівлі-продажу житлового будинку (котеджу), розташованого за адресою: АДРЕСА_1, який було посвідчено Придніпровською товарною біржею 21 жовтня 1996 року за реєстровим № 552-Н/96, укладеним між ОСОБА_4 та ЗАТ «Криворізький цементно-гірничий комбінат», правонаступником якого є ПАТ «Хайдельберг Цемент Україна», а саме п. 4 викладено у наступній редакції «Будинок проданий за 2 110 грн та сплачена покупцем до вселення в будинок, а саме: 01 лютого 1991 року», у зв'язку з тим, що оплата вартості будинку була внесена в повному обсязі до посвідчення договору купівлі-продажу, а саме 01 лютого 1991 року, потреба в п. п. 4.1−4.12 відсутня, відтак, вказані пункти є нікчемними. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову. У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі. Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права. Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням норм процесуального права. Зокрема, апеляційний суд на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), застосувавши до правовідносин, які склалися між сторонами ст. ст. 128, 153 ЦК України (у редакції 1963 року), дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4, оскільки рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 жовтня 2012 року, яке набрало законної сили та є преюдиційним, встановлено що спірний житловий будинок було придбано за час шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_6 і належить їм в рівних частках, при цьому кошти за будинок були сплачені останніми за час шлюбу. Спірний індивідуальний будинок будувався з грудня 1989 року по грудень 1992 року, прийнятий в експлуатацію 04 жовтня 1993 року. Доказів оплати за договором купівлі-продажу будинку у 1991 року матеріали справи не містять. Також є обґрунтованим висновок апеляційного суду про відсутність доказів про те, що договірні відносини між ОСОБА_4 та ЗАТ «Криворізький цементно-гірничий комбінат» почалися з 1991 року, ще до укладення договору у письмовій формі. Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що судом при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338−341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів і не згоди заявника з висновком суду по їх оцінці. Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити. Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити. Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2016 року залишити без змін. Ухвала оскарженню не підлягає. Колегія суддів: Ситнік О.М. Демяносов М.В. Іваненко Ю.Г.
й