АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Кулянди М. І., Перепелюк І.Б.

секретар Окармус О.М.,

з участю позивачки ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 01 липня 2016 року,

встановила:

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Розмір позовних вимог у подальшому було зменшено.

Зазначала, що рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 18 березня 2004 року з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 20 лютого 2004 року до їх повноліття.

За період з 01 лютого 2004 року по 01 травня 2016 року відповідач сплатив на утримання неповнолітніх дітей аліменти у розмірі 604 грн.

Посилаючись на наявність станом на 1 травня 2016 року заборгованості з виплати аліментів у розмірі 72706 грн 55 коп., виникнення такої заборгованості з вини відповідача, позивачка просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь неустойку (пеню) за кожен день прострочення сплати аліментів за період з 01 лютого 2004 року по 01 травня 2016 року в розмірі 21808 грн 94 коп.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 01 липня 2016 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

У справі встановлено, що рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 18 березня 2004 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 20 лютого 2004 року до їх повноліття.

Рішення звернуто до примусового виконання 14 лютого 2007 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

З наявного у виконавчому провадженні розрахунку, проведеного державним виконавцем, вбачається, що станом на 1 травня 2016 року заборгованість відповідача зі сплати аліментів становить 72706 грн 55 коп.

До ухвалення рішення суду першої інстанції у даній справі відповідач не оспорював в судовому порядку правильність визначення розміру заборгованості.

Відповідно до ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Як розяснив пленумВерховного Суду України у п. 22 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції врахував, що неустойка є видом відповідальності за неналежне виконання аліментного обов'язку, який був у відповідача на час виникнення заборгованості.

Відповідно така відповідальність відповідача буде дійсною до повного виконання його обов'язку, а позивач має право на стягнення неустойки з моменту виникнення заборгованості з вини відповідача до моменту повного виконання обов'язку зі сплати заборгованості за аліментами.

Доводи апелянта про відсутність заборгованості зі сплати аліментів, а відповідно про відсутність його вини у несплаті аліментів спростовуються матеріалами виконавчого провадження, які досліджені в суді апеляційної інстанції.

Твердження апелянта про добровільну сплату аліментів впродовж усього спірного періоду є необґрунтованими та недоведеними належними доказами.

В суді апеляційної інстанції за клопотанням відповідача допитані свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8

Так, свідок ОСОБА_7 стверджував, що за дорученням відповідача періодично передавав позивачці грошові кошти, а свідок ОСОБА_8 пояснював, що передавав посилку у 2006 році.

Проте колегія суддів критично оцінює показання указаних свідків як заінтересованих осіб у розгляді справи на користь відповідача. Свідок ОСОБА_7 є братом відповідача, а свідок ОСОБА_8 працював разом з відповідачем. Зміст їх показань не дозволяє визначити конкретний розмір сум, які вони ніби-то передавали позивачці і чи це були кошти в рахунок сплати аліментів.

Між показаннями указаних свідків є істотні розбіжності. Так, свідок ОСОБА_7 стверджував, що він за дорученням відповідача передавав кошти, а свідок ОСОБА_8 пояснював, що відповідач особисто передавав кошти позивачці.

Сторонами у справі визнається, що вони припинили спільне проживання у лютому 2007 році. 14 лютого 2007 року позивачка звернула рішення суду до примусового виконання.

Після припинення спільного проживання, передачі виконавчого листа до виконання, обізнаності відповідача про наявність у нього обов'язку зі сплаті аліментів, останній зобов'язаний був вживати дії щодо сплати аліментів щомісячно й у разі виникнення прострочення вчинити дії спрямовані на погашення заборгованості за аліментами за подальший період.

З наявних у виконавчому провадженні матеріалів, заяв позивачки вбачається, що аліменти відповідачем сплачено у розмірі 604 грн.

Наведене свідчить про обґрунтованість вимог позивачки, наявність вини відповідача у виникненні заборгованості зі сплати аліментів з 14 лютого 2007 року.

Тому, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність стягнення неустойки (пені) за вказаний період.

Водночас, суд першої інстанції внаслідок неповного зясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права належним чином не перевірив правильність нарахування неустойки (пені) та період, за який вона підлягає стягненню.

Це відповідно до пп.1, 3, 4 ч. ст. 309 ЦПК України є підставою для зміни рішення в частині обсягу задоволення позовних вимог.

Так, з пояснень сторін, змісту позовної заяви ОСОБА_1 про встановлення факту проживання сторін однією сімєю, поділ майна (а.с.56-57), змісту матеріалів виконавчого провадження, слідує, що після ухвалення рішення про стягнення аліментів і до 14 лютого 2007 року, сторони проживали в одному господарстві, позивачка не наполягала на сплаті аліментів.

Отже, оскільки заборгованість за період з 1 лютого 2004 року по 13 лютого 2007 року виникла не з вини відповідача, то вимоги про стягнення неустойки (пені) за указаний період є безпідставними.

Як на докази сплати аліментів відповідач подав поштові квитанції: чотири за 2006 рік на 400, 500, 501, 250 грн, пять квитанцій за 2007 рік на 400, 204, 204, 200,300 грн, одну квитанцію за 2008 рік на 200 грн.

Проте квитанції за 2006 рік та за січень 2007 року не беруться до уваги, оскільки за цей період пеня нарахуванню не підлягає з названих вище причин, а в решти квитанціях за 2007 2008роки не зазначено, що вони стосуються саме сплати аліментів.

Розрахунок заборгованості зі сплати аліментів відповідачем на час ухвалення судом першої інстанції рішення не оспорено.

Відповідно до рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 18 березня 2004 року аліменти підлягають стягненню на двох неповнолітніх дітей, в. ч. на утримання доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, якій 7 квітня 2014 року виповнилося 18 років і з того часу у відповідача припинився обовязок зі сплати аліментів за рішенням суду на повнолітню доньку.

Разом з тим, позивачкою заявлено вимоги про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 8 квітня 2014 року по 1 травня 2016 року на утримання як неповнолітньої так і повнолітньої дитини.

З цим помилково погодився суд першої інстанції.

З урахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині обсягу задоволення позову. На часткове задоволення позову з відповідача слід стягнути неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 14 лютого 2007 року по 1 травня 2016 року у розмірі 17065 грн. 78 коп., з урахуванням того, що 7 квітня 2014 року донька сторін ОСОБА_6, досягла повноліття, а тому пеня за період з 8 квітня 2014 року по 1 равня 2016 року підлягає нарахуванню лише у звязку з несплатою аліментів на неповнолітню дитину.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 3 лютого 2016 року в справі № 6-1477цс15 з урахуванням правої природи пені як дієвого стимулу належного виконання обовязку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, за який не сплачено аліменти.

При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Неустойка (пеня) за один місяць обчислюється так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених платежів (за кожен місяць).

Позивачкою при проведенні розрахунків правильно застосовано указану методику (а.с.31-37).

Водночас, з урахуванням наведеної правової позиції та підстав для зміни рішення, пеня у розмірі 17065 грн. 78 коп. за період з 14 лютого 2007 року по 1 травня 2016 року підлягає стягненню з відповідача, виходячи з такого відкоригованого й уточненого розрахунку:

31,70+81,96+96,8+100,13+96,8+110,67+110,67+107,1+112,34+108,72+112,34+123,31+123,31+123,31+122,04+126,1+122,04+126,1+126,1+122,04+130,38+126,18+130,38+130,38+117,76+130,38+126,18+130,38+126,18+68,38+130,38+126,18+130,38+126,18+130,38+167,5+151,2+167,5+165+170,56+165+170,56+170,56+165+175+169,38+178+181,72+164,13+181,72+179,46+185,4+179,46+185,4+185,4+179,46+190+183,96+193,81+206,8+186,8+206,8+204,1+210,9+204,1+210,9+210,9+204,1+215,9+208,9+225+225+203,3+225+217,8+225+217,8+225+225+217,8+225+217,8+238,7+239,2+216,04+239,2+54,01=14155,69(пеня за період з 14 лютого 2007 року по 7 квітня 2014 року з урахуванням обовязку сплати аліментів на двох дітей);

177,47+239,2+231,48+239,2+245,5+237,6+245,52+247,14+255,4+236,12+213,3+236,12+228,5+236,12+228,5+236,12+236,12+261,9+270,63+261,9+270,63+ 270,63+244,44+270,63=5820,17/2=2910,09 (пеня за період з 8 квітня 2014 року по 1 травня 2016 року з урахуванням обовязку сплати аліментів на одну дитину).

Загальний розмір пені складає 17065 грн 78 коп. (14155,69 +2910,09).

На підставі наведеного та керуючись п. 3 ч. 1 ст. 307, пп. 1, 3, 4 ст. 309 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 01 липня 2016 року змінити в частині обсягу задоволення позову.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 17065 (сімнадцять тисяч шістдесят пять) гривень 78 коп. - неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: М. І. Кулянда

ОСОБА_9