Справа № 301/585/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07 вересня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів ЛЕСКА В.В., ІГНАТЮКА Б.Ю.

при секретарі ВОЛОЩУК В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Юніон ОСОБА_2» в особі тимчасової адміністрації банку про зобовязання вчинити дії, за апеляційною скаргою ПАТ «Юніон ОСОБА_2», від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ЮСБ ОСОБА_2» ОСОБА_3, на рішення Іршавського районного суду від 30 травня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

28.03.2016 ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до ПАТ «Юніон ОСОБА_2» (ПАТ «ЮСБ ОСОБА_2») мотивуючи наступним. 07.09.2015 позивач уклав із відповідачем договір комплексного обслуговування фізичних осіб на розміщення строкового депозиту на суму 210000,00 грн з 07.09.2015 по 07.10.2015 (строковий депозит «Сім корисних днів»). Банк зобовязався нарахувати та виплатити вкладнику проценти на вклад за ставкою 25% річних. По закінченні строку договору, позивач одразу звернувся до банку по гроші та проценти, але коштів не одержав, у подальшому йому неодноразово пропонували звернутися пізніше.

23.10.2015 позивач звернувся із письмовою вимогою до банку щодо виплати коштів, на яку отримав відповідь від 11.11.2015, що її надала тимчасова адміністрація банку. За змістом відповіді, з 02.10.2015 у банку у звязку з його неплатоспроможністю виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено особу, уповноважену на її здійснення. Відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом, граничний розмір відшкодування не може бути меншим за 200000,00 грн, виплата цих коштів завершується у день подання документів для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про ліквідацію банку (ст. 26 ч. 1, ч. 4 п. 7). Позивачу були сплачені гарантовані законом кошти, із цього приводу він претензій не має.

Однак, позивачу не були виплачені залишок депозиту в розмірі 10000,00 грн і проценти за договором у розмірі 52500,00 грн, усього 62500,00 грн. Цим порушено умови депозитного договору та вимоги ст.ст. 509, 526, 633, 1058, 1060 ЦК України, ст.ст. 1, 4 Закону України «Про захист прав споживачів», інші норми законодавства, якими регулюються спірні правовідносини і які передбачають право споживача, вкладника отримати фінансові послуги належної якості, відповідно до умов договору і вимог закону, в т.ч., своєчасно одержати свій банківський вклад і нараховані на нього проценти, а на банк покладають обовязок належно виконати умови договору і вимоги закону.

Посилаючись на ці обставини, позивач просив зобовязати тимчасову адміністрацію ПАТ «Юніон ОСОБА_2» виплатити йому готівкою одноразовою операцією через касу АТ «Ощадбанк» належні йому невиплачені кошти за договором банківського вкладу в сумі 10000,00 грн вкладу разом з нарахованими відсотками у розмірі 4375,00 грн, загалом 14375,00 грн.

Рішенням Іршавського районного суду від 30.05.2016 позов задоволено: зобовязано тимчасову адміністрацію ПАТ «Юніон ОСОБА_2» виплатити ОСОБА_1 готівкою одноразовою операцією через касу АТ «Ощадбанк» належні йому невиплачені кошти за договором банківського вкладу в сумі 10000,00 грн вкладу разом із нарахованими відсотками у розмірі 4375,00 грн, загалом 14375,00 грн, стягнуто з відповідача 1378,00 грн судового збору в дохід держави.

ПАТ «Юніон ОСОБА_2», від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ЮСБ ОСОБА_2» ОСОБА_3, із таким рішенням суду не погодилося, вважає його незаконним та необґрунтованим. В апеляційній скарзі зазначає, зокрема, що:

з огляду на статус Фонду як державної спеціалізованої установи, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, спори, що виникають у цих правовідносинах, є публічно-правовими і підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства;

судом не було враховано, що 24.12.2015 НБУ прийняв рішення про ліквідацію ПАТ «ЮСБ ОСОБА_2», у звязку з чим повноваження ліквідатора банку були делеговані ОСОБА_3, а 30.12.2015 у газеті «Голос України» було опубліковано оголошення про початок процедури ліквідації із повідомленням, що вимоги кредиторів будуть прийматися протягом 30 днів з дня публікації цього оголошення;

у встановлений 30-денний строк позивач відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не заявив Фонду про свої вимоги до банку, а тому такі вимоги задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними (ст. 45 ч. 5, ст. 49 ч.ч. 1, 8).

Отже, позивач управі був заявити Фонду про відповідні вимоги до банку, але не зробив цього, тому ці вимоги є погашеними, а його позов не підлягає задоволенню. Сторона просить рішення суду скасувати, провадження в справі закрити.

У письмових запереченнях на апеляцію позивач вказує на її необґрунтованість щодо доводів про підвідомчість справи адміністративному суду, просить скаргу відхилити.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши справу за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК України у відсутність сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із його обґрунтованості та доведеності. Втім, своїх висновків суд дійшов унаслідок неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права і погодитись із ними не можна.

Встановлено, що 07.09.2015 ОСОБА_1 шляхом акцепту пропозиції Публічного акціонерного товариства «Юніон ОСОБА_2» (ПАТ «ЮСБ ОСОБА_2») уклав із банком договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 90.00.005354 договір банківського вкладу «Строковий депозит для фізичних осіб «Сім корисних днів»» (а.с. 5). За умовами договору позивач (вкладник) 07.09.2015 розмістив у банку грошовий вклад у розмірі 210000,00 грн (а.с. 6) на строк з 07.09.2015 по 07.10.2015 (п.п. 1, 2); за користування коштами банк зобовязався нараховувати вкладнику 25% річних та виплатити із сумою вкладу про закінченню строку його розміщення (п.п. 5, 8).

Убачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, що своєчасно, по закінченню строку депозитного договору банк не повернув вкладнику суму вкладу і не виплатив процентів за ним. На заяву ОСОБА_1 від 23.10.2015, адресовану керівнику ПАТ «ЮСБ ОСОБА_2», що надійшла до банку 29.10.2015, вкладник одержав датовану 11.11.2015 відповідь тимчасової адміністрації ПАТ «ЮСБ ОСОБА_2» за вих. № 431, якою було повідомлено, що з 03.10.2015 строком на три місяці (по 02.01.2016 включно) Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (Фонд) у звязку з неплатоспроможністю банку запроваджено тимчасову адміністрацію в банку, призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації, а також із посиланням на норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (Закон № 4452-VI) повідомлено, що сума граничного розміру відшкодування клієнтам банку за вкладами не перевищуватиме 200000,00 грн, а вклади, суми за якими перевищують 200000,00 грн, та інші кошти, що не гарантуються Фондом, можуть бути отримані вкладниками в рамках задоволення їх вимог як кредиторів, для чого кредитори банку мають право подати кредиторські вимоги на імя уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку (а.с. 7, 8). Окрім цього, тимчасова адміністрація банку повідомила про порядок і строки виплати вкладів через установи АТ «Ощадбанк», розяснила щодо строків і порядку інших виплат і повідомила реквізити як Фонду, так і банку, зокрема, адреси офіційних сайтів у мережі Internet, на яких розміщуватиметься необхідна інформація (www.fg.gov.ua і www.unionstandard.bank.com.ua).

Рішенням від 28.12.2015 № 241 Виконавча дирекція Фонду припинила з цього дня здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ЮСБ ОСОБА_2» і розпочала процедуру ліквідації банку з 28.12.2015 по 27.12.2017 включно, призначила уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ЮСБ ОСОБА_2» ОСОБА_3 із делегуванням йому всіх повноважень ліквідатора (а.с. 18-19, 30-31). Отже, на час розгляду справи судом першої інстанції факт прийняття уповноваженим органом рішення про початок процедури ліквідації ПАТ «ЮСБ ОСОБА_2» був відомий і позивачу і суду.

Апеляційним судом установлено, що відповідно до згаданого вище рішення Фонд розмістив у газеті «Голос України» (випуск № 249 (6253) за 30.12.2015, сторінка 18) оголошення про початок процедури ліквідації ПАТ «ЮСБ ОСОБА_2» із необхідними реквізитами та повідомленням для вкладників про те, що:

вони можуть звертатися для отримання коштів з 30.12.2015 по 10.02.2016 включно;

виплати вкладникам після 10.02.2016 здійснюватимуться за результатами розгляду їхніх індивідуальних письмових звернень на адресу Фонду до дня внесення запису про ліквідацію банку як юридичної особи до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису;

вимоги кредиторів прийматимуться протягом 30 днів з дня опублікування даного оголошення за адресою: 02100, м. Київ, бульвар Верховної Ради, буд. 7. 0 800 308 108; www.fg.gov.ua.

За визнанням позивача, зробленим, зокрема, у позовній заяві, він отримав через установу АТ «Ощадбанк» у рахунок компенсації коштів за депозитним вкладом у розмірі 200000,00 грн, з приводу цієї суми претензій не має, що не заперечується й відповідачем, ця обставина враховується за правилами ст. 61 ч. 1 ЦПК України.

Спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України, іншого законодавства щодо зобовязань, які виникають із договору банківського вкладу (депозиту), із урахуванням особливостей, установлених законом щодо гарантування вкладів фізичних осіб, у редакції, що була чинною на час їх виникнення.

Цивільні права особа здійснює, а цивільні обовязки виконує у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства; діючи у цивільних відносинах вільно, на власний ризик, особа повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки (ст. 3 ч. 1 п. 6, ст.ст. 12-14 ЦК України). Особа на власний розсуд розпоряджається своїми цивільними та процесуальними правами та здійснює своє право на захист (ст. 12 ч. 1, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 10 ч. 1, ст. 11 ч. 2 ЦПК України); кожна сторона зобовязана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 10 ч.ч. 2, 3, ст. 11 ч. 1, ст.ст. 57-61 ЦПК України).

Вклад (депозит) це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору (ст. 2 абз. 24 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (Закон № 2121-III)).

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (ст. 1058 ч. 1 ЦК України). Договір банківського вкладу укладається на умовах, зокрема, повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад); за договором банківського строкового вкладу банк зобовязаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу; умова щодо строку банківського вкладу є істотною умовою договору (ст.ст. 626, 628, 631, 638, ст. 1060 ч.ч. 1, 3 ЦК України). Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу; якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобовязаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України (ст. 1061 ч. 1 ЦК України).

Загальний порядок ліквідації юридичної особи визначено ЦК України (ст.ст. 110-112), при цьому, передбачено, що особливості ліквідації банків встановлюються законом про банки і банківську діяльність (ст. 110 ч. 4). Відповідно до ст. 77 ч.ч. 3, 6-8, ст. 78 ч.ч. 1, 3 Закону № 2121-III, якщо банк ліквідується внаслідок його неплатоспроможності, відповідна процедура здійснюється за правилами, встановленими Законом № 4452-VI, НБУ та Фонд вживають щодо банку заходи, передбачені Законами № 2121-III і № 4452-VI.

Законом № 4452-VI передбачено, що:

Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом; Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку; сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень;

гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом;

вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами;

Фонд завершує виплату гарантованих сум відшкодування коштів за вкладами у день подання документів для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про ліквідацію банку як юридичної особи (ст. 28 ч.ч. 1, 2, 7);

Фонд розпочинає процедуру ліквідації банку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення НБУ про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, крім випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку (ст. 44 ч. 4);

Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення НБУ про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет; Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку в газеті «Урядовий курєр» або «Голос України» не пізніше ніж через сім днів з дня початку процедури ліквідації банку;

протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку; вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються (ст. 45 ч.ч. 1, 2, 5);

Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону; будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами;

протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи:

1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення;

2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів;

3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду;

будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку; судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури;

Фонд не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, крім задоволення вимог кредиторів за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури, якщо таке задоволення вимог погоджено виконавчою дирекцією Фонду;

вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними (ст. 49 ч.ч. 1, 2, 3, 4, 6, 8).

Зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ст. 599 ч. 1 ЦК України).

За змістом положень Законів № 2121-III і № 4452-VI, які у спірних правовідносинах є спеціальними нормами порівняно із загальними нормами, установленими ЦК України, та з урахуванням встановленого граничного розміру суми відшкодування клієнтам ПАТ «ЮСБ ОСОБА_2» за вкладами, особливості розрахунку із вкладниками у процедурі ліквідації цього банку передбачають гарантовану виплату Фондом вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом у розмірі, що не може перевищувати суму у 200000,00 грн. Виплата коштів вкладнику саме в такому розмірі є гарантованою, кошти ж понад 200000,00 грн не гарантуються Фондом, для їх отримання встановлено порядок, відповідно до якого вкладник у визначений після початку процедури ліквідації строк управі предявити вимогу як кредитор і, у разі акцептування вимоги, управі установленим порядком отримати відповідні кошти.

Оскільки за вимогою вкладника, предявленою в якості кредитора, йдеться про акцептування та виплату коштів понад гарантований розмір виплати, то вимоги у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладом таким порядком не заявляються. Якщо вкладник ПАТ «ЮСБ ОСОБА_2» не предявив із дотриманням установленого порядку та в установлений строк вимогу як кредитор щодо сум, які перевищують розмір у 200000,00 грн, або предявив вимогу після закінчення відповідного строку і такі вимоги не були акцептовані, ці вимоги задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними. За наявності для того підстав, вкладник не позбавлений права захищати свої законні права та інтереси шляхом, зокрема, ініціювання позову у звязку з відмовою в акцепті його вимоги як кредитора, що є одним із належних способів захисту права (ст. 16 ч. 2 п. 3, абз. 2 ЦК України).

Позивач не заявляв ані ПАТ «ЮСБ ОСОБА_2», ані Фонду свої вимоги в якості кредитора за передбачено законом процедурою щодо сплати коштів понад отримані ним у якості гарантованого відшкодування вкладу 200000,00 грн, а саме, про сплату 10000,00 грн залишку вкладу і 4375,00 грн процентів, нарахованих на вклад. Із позовом про стягнення цих коштів ОСОБА_1 звернувся до суду через три місяці після початку процедури ліквідації ПАТ «ЮСБ ОСОБА_2» і публікації відповідного оголошення та через два місяці після закінчення строку, протягом якого приймалися вимоги кредиторів. Відповідно, такі вимоги вкладником не предявлялися, не акцептувалися, тому згідно із нормами закону, що підлягають застосуванню, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними, відповідне зобовязання є припиненим на підставах, встановлених законом.

У цьому звязку вже не має значення те, що вимога про стягнення процентів за вкладом у розмірі 4375,00 грн не обґрунтована відповідним розрахунком, що надає їй характер недопустимого у доказуванні припущення (ст. 60 ч. 4 ЦПК України), оскільки, наприклад, договором було передбачено нарахування на вклад 25% річних за період, на який укладався договір і здійснювався вклад, тобто, орієнтовно: 25% : 365 днів = 0,06849%/день, що за такого розрахунку за період з 07.09.2015 по 06.10.2015 (30 днів) дає проценти в сумі 4314,87 грн (210000,00 грн х 0,06849% = 143,829 грн/день х 30 днів = 4314,87 грн), або, орієнтовно: 25% : 360 днів = 0,06944%/день, що за 30 днів дає проценти в сумі 4374,72 грн (210000,00 грн х 0,06849% = 145,824 грн/день х 30 днів = 4374,72 грн).

Суд першої інстанції залишив наведене поза увагою, пославшись при задоволенні позову на загальні норми ЦК України, що регулюють зобовязання за банківським вкладом, не застосував норми спеціальних законів, що у контексті справи мають пріоритет. Тож рішення суду не відповідає вимогам ст.ст. 212-215 ЦПК України щодо його законності та обґрунтованості, всебічного і повного зясування обставин справи. Доводи апеляційної скарги стосовно необґрунтованості та недоведеності позову і, відповідно, щодо необґрунтованості та помилковості рішення суду по суті спору, заслуговують на увагу. Вкладник, розпорядившись своїми цивільними правами за власною волею і на свій розсуд, не реалізував право на звернення відповідно до закону із кредиторською вимогою до свого боржника.

Водночас твердження відповідача про підвідомчість спору адміністративному суду та про публічно-правовий характер спору, необґрунтовані. Доводи заперечень позивача щодо цього вірні. У даному випадку йдеться про виконання зобовязань (з урахуванням особливостей такого з огляду на процедуру ліквідацію банку), що виникли з договору банківського вкладу, про майнові права і обовязки сторін, тобто, власне, про зобовязальне право, про право цивільне і про спір, який із нього виник. Верховний Суд України у постанові від 16.02.2016 у справі № 21-4846а15 висловив правову позицію, відповідно до якої на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів, апеляційний суд не має підстав для відступу від цієї правової позиції (ст. 214 ч. 2, ст. 360-7 ч. 1 ЦПК України).

Виходячи з наведеного, на підставі ст. 309 ч. 1 п.п. 2, 4 ЦПК України апеляцію відповідача слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати і, оскільки підстав для закриття провадження в справі у порядку, передбаченому ст. 205 ч. 1 п. 1 ЦПК України немає, у позові відмовити.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п. 2, ст. 309 ч. 1 п.п. 2, 4, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Юніон ОСОБА_2», від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ЮСБ ОСОБА_2» ОСОБА_3, задовольнити частково, рішення Іршавського районного суду від 30 травня 2016 року скасувати, у позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Юніон ОСОБА_2» в особі тимчасової адміністрації банку про зобовязання вчинити дії відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді