АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 22-ц/796/9023/2016 головуючий у 1-й інстанції: Богдан О.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Головачова Я.В.

суддів: Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі: Ошедшій А.Д.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "ОФПРОДИВ" про захист прав споживача, стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "ОФПРОДИВ" на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 10 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 19 травня 2008 року між ним та ТОВ "ОФПРОДИВ" був укладений договір про пайову участь у будівництві об'єкта нерухомості НОМЕР_1, за умовами якого він приймав участь в інвестуванні об'єкту будівництва шляхом придбання пакету цінних облігацій, а забудовник ТОВ "ОФПРОДИВ" зобов'язався передати об'єкт нерухомості, а саме квартиру АДРЕСА_1, за базовим рівнем обробки після введення об'єкту будівництва в експлуатацію за актом приймання-передачі. У відповідності до умов вказаного договору відповідач був зобов'язаний передати квартиру з оздобленням при повній підготовці для високоякісного фарбування (або наклейки шпалерами, або облицювання керамічною плиткою "мокрих" приміщень) на стінах. Лоджія повинна бути засклена металопластиковими склопакетами. На виконання умов вказаного договору він здійснив оплату об'єкту нерухомості, що підтверджується договором №Б-72 купівлі-продажу цінних паперів. Однак, при введенні будинку в експлуатацію квартира не відповідала умовам оздоблення, викладеним у договорі, а саме: на лоджії не було встановлено склопакети, стіни були не підготовленими, не поштукатурені та зашпакльованими для високоякісного фарбування або наклейки шпалерами, як було обумовлено договором про пайову участь. Зазначав, що він неодноразово звертався до відповідача з вимогою виконати взяті на себе зобов'язання за укладеним договором, проте зазначені вимоги були залишені без задоволення. Для визначення вартості невиконаних робіт позивач звернувся до ОСОБА_2, діяльність якого підтверджена кваліфікаційним сертифікатом відповідального виконавця окремих видів робіт (послуг), пов'язаних із створення об'єкта архітектури та який має право виконувати інженерно-будівельне проектування у частині кошторисної документації та супроводжувати виконання складеного кошторису. Після виконання основного об'єму робіт ОСОБА_2 було складено кошторис, згідно з якими вартість будівельних матеріалів та ремонтних робіт, які потрібно було виконати щоб привести квартиру до стану, в якому відповідач повинен був її передати згідно договору про пайову участь у будівництві, становила 71922 грн. Також зазначав, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань йому було завдано моральної шкоди, оскільки він був змушений проживати в квартирі та одночасно робити там ремонт, що негативно відобразилось на взаємовідносинах з оточуючими.

Посилаючись на викладене, позивач з урахуванням уточнених позовних вимог просив суд стягнути з ТОВ "ОФПРОДИВ" на його користь грошові кошти в розмірі 71922 грн. та 15000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 10 травня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "ОФПРОДИВ" на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 71922 грн. та 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі ТОВ "ОФПРОДИВ", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Скаржник зазначає, що про порушення умов договору про пайову участь у будівництві об'єкта нерухомості позивачу стало відомо ще у 2011 році, натомість із зазначеним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду у вересні 2015 року, а тому суд першої інстанції помилково не застосував наслідки пропуску позивачем строків позовної давності, про що відповідачем було заявлено під час розгляду справи в суді першої інстанції. Крім того, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача 15 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, оскільки умовами укладених договорів відшкодування моральної шкоди у зв'язку з невиконанням зобов'язань не передбачено.

Представник ТОВ "ОФПРОДИВ" - ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважали, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, 19 травня 2008 року між ТОВ "ОФПРОДИВ" та ОСОБА_1 був укладений договір про пайову участь у будівництві об'єкта нерухомості НОМЕР_2 відповідно до умов якого пайовик приймає участь в інвестуванні об'єкту будівництва шляхом придбання пакету цінних паперів, а забудовник приймає на себе обов'язки щодо організації його будівництва та введення його в експлуатацію.

На підставі п. 1.2 договору забудовник зобов'язаний передати, а пайовик прийняти об'єкт нерухомості за базовим рівнем обробки після введення об'єкту будівництва в єксплуатацію за актом приймання-передачі.

Договором визначено, що об'єктом нерухомості є квартира будівельний номер АДРЕСА_1 яка складається з трьох кімнат загальною площею 110,5 кв. м.

За умовами договору ТОВ "ОФПРОДИВ" зобов'язаний передати квартиру з базовим рівнем побробки - рівень обробки на момент передачі квартири за актом приймання-передачі, а саме з оздобленням стін при "повній підготовці для високоякісного фарбування (або наклейки шпалерами, або облицювання керамічною плиткою "мокрих" приміщень)". Лоджія - металопластикові склопакети.

Згідно п. 1.3 договору пайовик набуває майнових прав на об'єкт нерухомості на підставі придбання паю (пакету цінних паперів) за договором купівлі-продажу цінних паперів № 72 від 19 травня 2008 року, укладеного між пайовиком та ТОВ "КУА" Фінансовий капітал", що діє від імені, за рахунок та в інтересах ПВІФ "Технології Інвест" НЗ в кількості 11050 грн., що відповідає 110,5 кв. м. за облігаціями.

Як убачається з матеріалів справи, позивачем виконані умови договору щодо оплати об'єкту нерухомості відповідно до п. 1.3, що підтверджується договором №Б-72 купівлі-продажу цінних паперів, укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ "Міжрегіональне фінансове об'єднання" від 19 травня 2008 року, та довідкою № 4 від 29 серпня 2008 року про оплату договору купівлі-продажу цінних паперів на суму 1132790 грн. 85 коп. (а. с. 87-90).

Згідно п. 2.6 договору сторони зобов'язані укласти акт приймання-передачі на об'єкт нерухомості протягом 10 банківських днів з дня пред'явлення пайовиком облігації, емітованих забудовником, к погашенню в порядку визначеному проспектом емісій, право власності пайовика на які підтверджується випискою зберігача з рахунку у цінних паперах пайовика.

Згідно п. 2.8 договору, якщо пайовик має претензії щодо базового рівня обробки він зобов'язаний прийняти об'єкт нерухомості по акту прийому-передачі протягом трьох днів після усунення забудовником недоліків в об'єкті нерухомості та отримання від забудовника відповідного акту.

Відповідно до положень ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Таким чином, оскільки позивач умови вказаного договору про пайову участь у будівництві об'єкта нерухомості виконав у повному обсязі, то він відповідно має право на отримання від забудовника об'єкту нерухомості за базовим рівнем обробки після введення об'єкту будівництва в експлуатацію.

Обгрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначав, що при введенні будинку в експлуатацію квартира не відповідала умовам оздоблення, викладеним у договорі, а саме: на лоджії не було встановлено склопакети, стіни були не підготовленими, не поштукатурені та зашпакльованими для високоякісного фарбування або наклейки шпалерами, як було обумовлено договором про пайову участь.

В матеріалах справи наявна копія акту приймання - передачі від 10 жовтня 2011 року до договору про пайову участь у будівництві об'єкта нерухомості НОМЕР_1 від 19 травня 2008 року, відповідно до якого ОСОБА_1 прийняв спірний об'єкт нерухомості, в якому стіни не оброблені, лоджія не засклена.

Проте, позивач заперечував щодо підписання даного акту зазначаючи, що він не приймав об'єкт нерухомості за базовим рівнем обробки, який не відповідає встановленим договором умовам, а на копії акту міститься не його підпис.

Оригіналу зазначеного акту відповідачем до суду надано не було.

З матеріалів справи також вбачається, що 12 квітня 2011 року між ТОВ "ОФПРОДИВ" та ОСОБА_1 був укладений договір №4 про проведення ремонтних робіт об'єкта паєвої участі.

За умовами зазначеного договору замовник ОСОБА_1 бажає провести ремонт об'єкта паєвої участі та сплачує балансодержателю ТОВ "ОФПРОДИВ" вартість послуг за даним договором в розмірі 1200 грн. (п. п. 3.1 договору).

Розділом 1 договору встановлено, що замовник протягом 30 днів з моменту підписання даного договору надає балансоутримувачу індивідуальний проект об'єкту паєвої участі, а балансоутримувач приймає його та протягом 5 днів проводить експертизу щодо відповідності його ДБН, архітектурним та інженерним рішенням об'єкта будівництва. Після затвердження балансоутримувачем індивідуального проекту замовник та підрядні організації отримують право доступу на будівельний майданчик об'єкту будівництва та безпосередньо до квартири на підставі виданого ордеру на виконання робіт (п. п. 1.1-1.4).

Зі змісту укладеного договору також вбачається, що базовий рівень обробки об'єкту пайової участі - рівень обробки об'єкта при якому об'єкт пайової участі передається замовнику для виконання ремонтних робіт, визначений як: "стіни - без обробки та штукатурки; лоджія - не засклена".

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до положень ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Так, договором про пайову участь у будівництві об'єкта нерухомості НОМЕР_2 від 19 травня 2008 року позивач взяв на себе зобов'язання прийняти участь в інвестуванні об'єкту будівництва шляхом придбання пакету цінних паперів, а відповідач взяв на себе обов'язки щодо організації будівництва, а також передання пайовику об'єкту нерухомості за базовим рівнем обробки після введення об'єкту будівництва в експлуатацію.

Таким чином, оскільки позивач умови вказаного договору про пайову участь у будівництві виконав у повному обсязі, то він відповідно має право отримати від відповідача об'єкт нерухомості за базовим рівнем обробки, встановленим в договорі, а саме: з оздобленням стін при "повній підготовці для високоякісного фарбування (або наклейки шпалерами, або облицювання керамічною плиткою "мокрих" приміщень)". Лоджія - металопластикові склопакети.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказів на підтвердження виконання ТОВ "ОФПРОДИВ" умов укладеного договору про пайову участь у будівництві об'єкта нерухомості НОМЕР_2 від 19 травня 2008 року щодо передання ОСОБА_1 об'єкта нерухомості за базовим рівнем обробки, встановленим в договорі, відповідачем до суду надано не було.

Посилання відповідача на внесення змін у визначенні базового рівня обробки об'єкту пайової участі шляхом укладення між сторонами договору №4 про проведення ремонтних робіт від 12 квітня 2011 року є необґрунтованими, оскільки, як вірно встановлено судом першої інстанції, договір про проведення ремонтних робіт не спрямований на внесення змін до договору про пайову участь у будівництві №4 від 19 травня 2008 року, а лише констатує наявність рівня обробки на момент передачі його замовнику для виконання ремонтних робіт.

Пунктом 3.1 договору сторони погодили, що в разі невиконання забудовником зобов'язань щодо базового рівня обробки забудовник сплачує на користь пайовика штраф у розмірі оціночної вартості недовиконаних робіт.

Відповідно до локального кошторису №2-1-1 на загальнобудівельні роботи квартири АДРЕСА_1 станом на 27 грудня 2013 року вартість ремонтних робіт, які повинно було виконати ТОВ "ОФПРОДИВ" відповідно до умов договору від 19 травня 2008 року становить 71922 грн.

Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ТОВ "ОФПРОДИВ" не виконало зобов'язання за договором НОМЕР_1 від 19 травня 2008 року, у зв'язку з чим права позивача на отримання об'єкту нерохомості у стані, передбаченому даним договором були порушені, внаслідок чого останній має право на отримання від відповідач штрафу у розмірі оціночної вартості недовиконаних робіт.

Разом з тим, за правилами ст. 267 ЦК України, підставою для відмови у позові є сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем була подана заява про застосування наслідків спливу строків позовної давності (а. с. 67).

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновків, що оскільки свідоцтво про право власності на нерухоме майно було отримане ОСОБА_1 12 вересня 2013 року, а роботи по закінченню базового рівня обробки тривали до 27 грудня 2013 року, строки звернення до суду, передбачені ст. 257 ЦК України, позивачем не пропущені.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна.

Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти на підставі п. 3.1 договору НОМЕР_1 від 19 травня 2008 року, який передбачає стягнення із забудовника у зв'язку з невиконанням зобов'язань штрафу у розмірі оціночної вартості робіт.

Отже позивач пред'явив вимоги про стягнення з відповідача на свою користь неустойки, тобто тих вимог, щодо яких положеннями ч. 2 ст. 258 ЦК України встановлена спеціальна позовна давність в один рік.

Як вірно було встановлено судом першої інстанції, свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2 було отримане ОСОБА_1 12 вересня 2013 року.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що станом на момент отримання свідоцтва про право власності на нерухоме майно ОСОБА_1 були відомі обставини щодо невідповідності оздоблення квартири умовам, викладеним у договорі.

Оскільки, позивач довідався про порушення свого права ще 12 вересня 2013 року, то саме з цього моменту у нього виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом лише 16 вересня 2015 року, тобто зі спливом строку позовної давності.

Ураховуючи викладене, суд у порушення вимог ст.ст. 212-214 ЦПК України не врахував зазначені положення норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та не звернув на те, що позивачем пред'явлені вимоги про стягнення неустойки, щодо якої застосовується спеціальна позовна давність в один рік. А тому при зверненні до суду з вказаним позовом у вересні 2015 року, позивачем було пропущено строк позовної давності, про застосування наслідків якої відповідачем було заявлено у суді першої інстанції.

Окрім того, ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди, суд не звернув уваги на те, що спосіб захисту права, передбаченого п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України на дані правовідносини не поширюється, оскільки між сторонами виникли зобов'язальні правовідносини.

Враховуючи, що договором пропайову участь у будівництві об'єкта нерухомості НОМЕР_2 від 19 травня 2008 року не передбачено відшкодування моральної шкоди як наслідок порушення зобов'язання, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.

За таких обставин колегія суддів вважає, що судом ухвалено рішення про часткове задоволення позову через неправильне застосування норм матеріального права, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду й ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1

З урахуванням викладеного апеляційна скарга ТОВ "ОФПРОДИВ" підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ОФПРОДИВ" задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 10 травня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "ОФПРОДИВ" про захист прав споживача, стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: Є.В. Болотов

Н.В.Поліщук