Єдиний унікальний номер 225/4054/15-ц Номер провадження 22-ц/775/1840/2016
Головуючий у 1-ій інстанції Нємиш Н.В.
Доповідач Соломаха Л.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2016 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого-судді Соломахи Л.І.

суддів Груіцької Л.О., Осипчук О.В.

при секретарі Чуряєві В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Златобанк», від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_2, на ухвалу Дзержинського міського суду Донецької області від 16 серпня 2016 року про відмову в забезпеченні позову Публічного акціонерного товариства «Златобанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мідо-Інтернешнл», ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

13 січня 2015 року Публічне акціонерне товариство «Златобанк» (далі - АТ «Златобанк») звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мідо-Інтернешнл» (далі - ТОВ «Мідо-Інтернешнл»), ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Зазначало, що 15.07.2009 року між ВАТ «Златобанк», правонаступником якого є АТ «Златобанк», та ЗАТ «Мідо-Інтернешнл», правонаступником якого є ТОВ «Мідо-Інтернешнл», було укладено кредитний договір № 53/09/КL, до якого неодноразово вносилися зміни.

З урахуванням всіх змін до кредитного договору, які були внесені станом на 14.03.2014 року, Банк надає Позичальнику кредитні кошти у формі кредитної лінії для поповнення обігових коштів з максимальним лімітом заборгованості в розмірі 1 700 000 доларів США на строк до 15.07.2014 року.

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 20.08.2012 року між АТ «Златобанк» та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 53/09/КL, до якого вносилися зміни 12.03.2013 року та 14.03.2014 року. Згідно умов договору поруки Поручитель та Боржник відповідають перед банком як солідарні боржники, Поручитель відповідає перед банком в тому ж обсязі та в ті ж строки, що і Боржник.

Посилаючись на те, що внаслідок невиконання ТОВ «Мідо-Інтернешнл» своїх зобов'язань за кредитним договором, станом на 11 грудня 2014 року виникла заборгованість, яка складає: основний борг - 1 587 378,58 доларів США та 60 600,00 євро; заборгованість за процентами - 98 396,61 доларів США та 3 839,75 євро, пеня - 3 346,59 грн., штраф - 5 000 грн., просило стягнути зазначену заборгованість солідарно з ТОВ «Мідо-Інтернешнл» та ОСОБА_3 (а.с. 1-9 т. 1).

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 12 травня 2015 року № 310 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Златобанк» Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 13 травня 2015 року № 99 (зі змінами згідно рішення № 100 від 18.05.2015 року), згідно з яким було призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію АТ «Златобанк» та розпочато процедуру ліквідації АТ «Златобанк» строком на 1 рік з 14 травня 2015 року до 13 травня 2016 року включно.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24 березня 2016 року № 391 строк ліквідації АТ «Златобанк» продовжено на два роки по 13 травня 2018 року включно (а.с. 142 т. 2).

22 липня 2016 року АТ «Златобанк», від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_2, до суду подана заява про забезпечення позову.

Посилаючись на те, що чинним законодавством не встановлено обмежень щодо володіння, користування та розпорядження фізичними особами належним їм майном та грошовими коштами; сума заборгованості за кредитним договором є значною, обмінний курс валюти заборгованості (долар США) з моменту звернення до суду збільшився; відповідачі не вжили ніяких заходів для добровільного виконання зобов'язань та не намагаються увійти до переговорів щодо погашення зобов'язань, затягують процес стягнення заборгованості в судовому порядку, що ТОВ «Мідо-Інтернешнл» та ОСОБА_3 можуть розпорядитися належними їм грошовими коштами, розтратити їх, що в подальшому утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду щодо стягнення заборгованості, просив вжити заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту в межах заявлених позовних вимог на грошові кошти, які знаходяться на рахунках ТОВ «Мідо-Інтернешнл» та на рахунках ОСОБА_3 у банківських установах, а також на рухоме і нерухоме майно, яке належить обом відповідачам на праві власності, які будуть виявлені органами державної виконавчої служби при виконанні ухвали про забезпечення позову (а.с. 112 - 113 т. 2).

Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 16 серпня 2016 року у задоволенні заяви АТ «Златобанк» про забезпечення позову відмовлено (а.с. 150 - 151 т. 2).

Не погоджуючись з ухвалою суду про відмову у забезпеченні позову, позивач АТ «Златобанк», від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_2, в апеляційній скарзі просить ухвалу суду скасувати та постановити нову про задоволення заяви про забезпечення позову (а.с. 159 - 161 т. 2).

У судове засідання апеляційного суду представник АТ «Златобанк» не з'явився, про час та місце розгляду справи АТ «Златобанк» повідомлений телефонограмою, яка зареєстрована в журналі телефонограм по цивільним справам Апеляційного суду Донецької області 04 жовтня 2016 року за № 4581 (а.с. 208 - 209 т. 2). Представник АТ «Златобанк» Модлінський Н.О., який діє на підставі довіреності АТ «Златобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_2 від 30.09.2016 року № 99 (а.с. 228 т. 2), надіслав заяву про розгляд апеляційної скарги на ухвалу про відмову у забезпеченні позову за відсутністю представника банку (а.с. 211 - 212 т. 2).

Представник відповідача ТОВ «Мідо-Інтернешнл» та відповідач ОСОБА_3 у судове засідання також не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені відповідно до частини 5 ст. 76 ЦПК України - їх представник ОСОБА_5, яка діє від імені відповідача ОСОБА_3 на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 06.06.2016 року (а.с. 222 т. 2), від імені ТОВ «Мідо-Інтернешнл» - на підставі довіреності, виданої директором ТОВ «Мідо-Інтернешнл» 01.05.2016 року (а.с. 221 т. 2), була повідомлена про час та місце розгляду справи телефонограмою, яка зареєстрована в журналі телефонограм по цивільним справам Апеляційного суду Донецької області 04 жовтня 2016 року за № 4580 (а.с. 207, 209 т. 2). Представник відповідачів надіслала заяву про розгляд справи за відсутності відповідачів (а.с. 214 т. 2). В запереченнях на апеляційну скаргу просила її відхилити (а.с. 215 - 217 т. 2).

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню частково, а ухвала суду про відмову у забезпеченні позову скасуванню з наступних підстав:

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову у спосіб, який просить позивач, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, що заявником не надано доказів, що вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами. Окрім того, позивачем в заяві не обґрунтовано необхідність вжиття заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та не конкретизовано на яке саме майно потрібно накласти арешт.

Апеляційний суд вважає, що до такого висновку суд першої інстанції дійшов з порушенням норм процесуального права, про що обґрунтовано зазначає позивач в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до частини 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ст. 152 ЦПК України позовзабезпечується: 1) накладенням арешту на майноабо грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 3 постанови від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції зазначив, що частина 1 ст. 151 ЦПК України є дискреційною, суд відмовляючи у застосуванні заходів забезпечення позову, приймає до уваги наявність обставин, які виключають можливість їх застосування.

Однією з таких обставин на думку суду першої інстанції є те, що позивачем не були дотримані вимоги ст. 151 ЦПК України, а саме, не зазначено майно відповідачів на яке необхідно накласти арешт, не наведено його перелік та належність саме відповідачам, не зазначено на які саме грошові кошти необхідно накласти арешт та в якій установі вони знаходяться.

Такий висновок суду суперечить нормі частини 8 ст. 153 ЦПК України, згідно якої встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, суд повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Проте, дійшовши висновку про невідповідність заяви вимогам ст. 151 ЦПК України, суд в порушення норми частини 8 ст. 153 ЦПК України не вирішив питання про повернення заяви АТ «Златобанк» про забезпечення позову, а використав цю обставину як підставу для відмови в забезпеченні позову.

Відповідно до частин 5, 6 ст. 153 ЦПК України про вжиття заходів забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, порядок виконання, розмір застави, якщо така призначена.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 4 постанови від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Тобто, задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд, виходячи з вимог співмірності із заявленими позивачем вимогами, має зазначити конкретне майно та конкретну суму грошових коштів в певних банківських установах, на які він накладає арешт. Державний виконавець на цій стадії судового провадження лише виконує ухвалу суду про забезпечення позову і не має повноважень щодо розшуку майна боржника та його оцінки з метою з'ясування чи є співмірною вартість майна, на яке накладено арешт, заявленим позовним вимогам.

Враховуючи зазначене, в заяві про забезпечення позову має бути зазначене конкретне майно, на яке заявник просить накласти арешт, місце його знаходження, рахунки, на яких зберігаються належні відповідачу грошові кошти та банківські установи, в яких вони відкриті.

В заяві АТ «Златобанк» про забезпечення позову не зазначено на які рахунки відповідачів та в яких банківських установах слід накласти арешт, не зазначено конкретне майно, на яке слід накласти арешт, та місце його знаходження.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновки суду першої інстанції в цій частині суперечать змісту заяви, є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про те, що на підтвердження наявності у ТОВ «Мідо-Інтернешнл» банк долучив ряд довідок з банківських установ, не спростовують висновків суду, оскільки в самій заяві про забезпечення позову ні номера рахунків ТОВ «Мідо-Інтернешнл», ні банківські установи, в яких вони відкриті, ні сума коштів, яка на них зберігається, не зазначені. Крім того, в запереченнях на апеляційну скаргу представник «Мідо-Інтернешнл» обґрунтовано зазначає, що долучені до заяви про забезпечення позову довідки банківських установ видані ще в 2013 році та не підтверджують той факт, що станом на 2016 рік ці рахунки є відкритими та на них є певна сума грошей, на яку може бути накладено арешт.

Згідно матеріалів справи останні за часом довідки, що долучені АТ «Златобанк» до заяви про забезпечення позову, з зазначенням діючих рахунків ТОВ «Мідо-Інтернешнл» у банківських установах датовані січнем 2014 року. Згідно цих довідок ТОВ «Мідо-Інтернешнл» мав відкриті рахунки в ПАТ «ВБР», АТ «Златобанк», АТ «Фортуна-банк», ПАТ «КБ «Південкомбанк», АТ «Сбербанк Росії» (а.с. 125, а.с. 133, а.с. 135, а.с. 136 т. 2).

Проте як вбачається з балансу ТОВ «Мідо-Інтернешнл» на 30.09.2013 року у всіх цих банківських установах станом на 30.09.2013 року ТОВ «Мідо-Інтернешнл» мав непогашені кредитні зобов'язання: у ПАТ «ВБР» - 990,0 тис. доларів США, АТ «Златобанк» - 810 тис. гривень та 1 661,2 тис. доларів США, АТ «Фортуна-банк» - 2 930,0 тис. доларів США, ПАТ «КБ «Південкомбанк» - 10 650,0 тис. доларів США, АТ «Сбербанк Росії» - 256,0 тис. доларів США (а.с. 137 - 139 т. 2).

Крім того, як зазначає представник ТОВ «Мідо-Інтернешнл» в запереченнях на апеляційну скаргу, відповідно до постанови Національного банку України від 24.09.2014 року № 598 про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Південкомбанк» Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 26.09.2014 року № 101 про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Південкомбанк». Відповідно до постанови Національного банку України від 21.12.2015 року № 914 про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 22.12.2015 року № 234 про початок процедури ліквідації ПАТ «ВБР». Рішенням господарського суду Донецької області по справі № 905/1783/15 задоволено позовні вимоги АТ «Фортуна-банк» про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 63 749 958,45 грн., за процентами - 10 794 992,17 грн., три проценти річних - 753 618,81 грн., всього 75 298 569,43 грн., а тому рахунок ТОВ «Мідо-Інтернешнл» в АТ «Фортуна-банк» вже заарештовано виконавчою службою (а.с. 215 - 217 т. 2).

Доводи апеляційної скарги про те, що на підтвердження наявності у ТОВ «Мідо-Інтернешнл» майна банк надав фінансові звіти та баланси цього підприємства, також не спростовують висновки суду. До заяви про забезпечення позову долучено баланс ТОВ «Мідо-Інтернешнл» на 30.09.2013 року (а.с. 137 - 139 т. 2), проте в балансі не зазначено конкретне майно, яке має на балансі ТОВ «Мідо-Інтернешнл», а лише зазначено його групи (1. Незавершене будівництво; 2. Основні засоби (земля, споруди, звіроферма, машини та обладнання, транспорт, тварини, інструменти, інвентар), не зазначено адреса знаходження такого майна та правові підстави його перебування на балансі.

Крім того, згідно п. 2.1 кредитного договору № 53/09/КL забезпеченням повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами є застава товарів: тварин на вирощуванні і відгодівлі (звір норки) заставною вартістю 16 916 130,00 грн. (а.с. 10 - 12 т. 1).

Відповідно до п. 3.3.11 зазначеного кредитного договору (в редакції додаткової угоди від 20.08.2012 року) позичальник зобов'язаний в строк до 01.11.2012 року надати банку оцінку незалежного експерта щодо товарів на вирощуванні (тварини, норки) в кількості 7 323 штуки, хутряних виробів в кількості 314 одиниць та внести відповідні зміни до договорів застави щодо ринкової вартості майна, що передано в забезпечення виконання зобов'язань по цьому кредитному договору (а.с. 25 т. 1).

Договір застави в матеріалах справи відсутній. В заяві про забезпечення позову не зазначено яке майно ТОВ «Мідо-Інтернешнл» передано АТ «Златобанк» в заставу та де воно знаходиться в теперішній час, чому при наявності заставного майна виникла необхідність накласти арешт на майно (на заставне або на інше) та грошові кошти відповідачів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази.

У заяві про витребування доказів має бути зазначено, який доказ вимагається, підстави, за яких особа вважає, що доказ знаходиться в іншої особи, обставини, які може підтвердити цей доказ.

Дійшовши висновку про те, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 ЦПК України, суд першої інстанції передчасно дійшов висновку про недоведеність заявником підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, що заявником не надано доказів, що вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Оскільки суд першої інстанції порушив порядок, встановлений для вирішення питання щодо забезпечення позову; питання щодо повернення заяви про забезпечення позову, яка подана до суду першої інстанції, не належить до повноважень апеляційного суду, ухвала суду про відмову у забезпеченні позову відповідно до пункту 3 ст. 312 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 307, ст. 312, ст. 314, ст. 315 ЦПК України, Апеляційний суд Донецької області, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Златобанк» задовольнити частково.

Ухвалу Дзержинського міського суду Донецької області від 16 серпня 2016 року про відмову у забезпеченні позову Публічного акціонерного товариства «Златобанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мідо-Інтернешнл», ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати, передати питання на новий розгляд до Дзержинського міського суду Донецької області.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Л.І. Соломаха

Судді: Л.О. Груіцька

О.В. Осипчук