Справа № 307/2541/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

06 грудня 2016 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

Головуючого судді Фазикош Г. В.

суддів Власова С. О., Панька В. Ф.

з участю секретаря Шукаль О. Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ПАТ "Страхова компанія "Форміка" на рішення Тячівського районного суду від 31 жовтня 2016 року по справі за позовом ПАТ "Страхова компанія "Форміка" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, -

В С Т А Н О В И В :

В вересні 2016 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Форміка» предявило позов до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу в сумі 57 470 грн., які було виплачено відповідно до договору укладеного між ПрАТ «Страхова компанія «Форміка» та ТОВ «Світ Будівельної техніки».

Рішенням Тячівського районного суду від 31 жовтня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПрАТ «Страхова компанія «Форміка» просить це рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Апелянт стверджує, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, оскільки не встановлено всіх обставин справи та дано їм невірну правову оцінку.

В судовому засіданні в апеляційній інстанції представник позивача скаргу підтримав із наведених у ній підстав. Представник відповідача в судове засідання не зявився, подав суду заяву, у якій просив розгляд справи відкласти, однак неявку було визнано судом неповажною, справа була розглянута без участі представника відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши пояснення присутнього учасника процесу, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Встановлено, що 9 січня 2015 року між ПрАТ «Страхова компанія «Форміка» та ТОВ «Світ Будівельної техніки» був укладений договір страхування майна № 10/2-501.

У додатку № 1 до договору страхування страховик та страхувальник погодили перелік застрахованого майна, на яке буде з 09.01.2015 р. розповсюджуватися страховий захист на умовах договору страхування, зокрема: молоток відбійний GSH 27 VC (заводський № 310000157) та віброплита MV80HGX (заводський № 28213919).

Відповідно до умов договору страхування орендодавцями є страхувальник та фізична особа підприємець ОСОБА_2

30 вересня 2015 року фізична особа підприємець ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали договір оренди обладнання № СП000647.

30 вересня 2015 року між орендодавцем ОСОБА_2 та орендарем ОСОБА_1 був укладений акт № 00002116 передачі техніки-обладнання в тимчасове користування, в якому сторони погодили термін оренди молотка відбійного GSH 27 VC заводський № 310000157 протягом доби (30.09.2015 р. по 01.10.2015 р.).

3 жовтня 2015 року між орендодавцем ОСОБА_2 та орендарем був укладений акт № 00002149 передачі техніки обладнання в тимчасове користування, в якому сторони погодили термін оренди віброплити MV80HGX заводський № 28213919 протягом двох діб (з 03.10.2015 р. по 05.10.2015 р.).

Згідно п. 5.2.10 договору оренди орендар зобовязаний повернути орендодавцю за відповідним актом приймання обладнання з оренди в комплектному і технічно справному стані, а також лист регламентних робіт.

Оскільки орендар орендоване майно не повернув, 12 жовтня 2015 року фізична особа підприємець ОСОБА_2 орендодавець звернувся до страховика із повідомленням про виникнення збитку (а.с.15-16). Крім того, 13 жовтня 2015 року фізична особа підприємець ОСОБА_2 направив ОСОБА_1 претензію про порушення умов договору та повернення майна (а.с.17) та заяву до правоохоронних органів про заволодіння ОСОБА_1 чужим майном (а.с.18).

1 грудня 2015 року фізична особа підприємець ОСОБА_2 звернувся до страховика із заявами про проведення страхових виплат (а.с.19-20).

Страховиком дані випадки були визнані страховими, складені страхові акти № 10/2-501-27 від 08.12.2015 р. та № 10/2-501-28 від 17.12.2015 р. та виплачене страхове відшкодування на загальну суму 57 470 грн. З них:

-страхове відшкодування в сумі 35 630 грн. за втрачений молоток відбійний GSH 27 VC (заводський № 310000157);

-страхове відшкодування в сумі 21 840 грн. за втрачену віброплиту MV80HGX (заводський № 28213919).

19 липня 2016 року ПАТ «Страхова компанія «Форміка» направило претензію про відшкодування шкоди в порядку регресу від 19.07.2016 р. за № 123. Однак, така претензія була залишена без відповіді (а.с.27-28).

У звязку з цим позивач просив стягнути з відповідача відшкодування шкоди в порядку регресу в сумі 57 470 грн., а також сплачений судовий збір та витрати на правову допомогу адвоката в сумі 3000 грн.

Відмовляючи у задоволенні цих вимог, суд першої інстанції виходив з того, що згідно ч. 1, 2, 4 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов'язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов'язку щодо першої сторони. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів.

Статтями 979, 980, 984 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Зокрема, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування). Страховиком є юридична особа, яка спеціально створена для здійснення страхової діяльності та одержала у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності. Вимоги, яким повинні відповідати страховики, порядок ліцензування їх діяльності та здійснення державного нагляду за страховою діяльністю встановлюються законом. Страхувальником може бути фізична або юридична особа.

З приписів статті 3 Закону України «Про страхування» слідує, що страхувальниками визнаються юридичні особи та дієздатні фізичні особи, які уклали із страховиками договори страхування або є страхувальниками відповідно до законодавства України. Страхувальники можуть укладати із страховиками договори про страхування третіх осіб (застрахованих осіб) лише за їх згодою, крім випадків, передбачених чинним законодавством. Застраховані особи можуть набувати прав і обов'язків страхувальника згідно з договором страхування. Страхувальники мають право при укладанні договорів особистого страхування призначати за згодою застрахованої особи фізичних осіб або юридичних осіб (вигодонабувачів) для отримання страхових виплат, а також замінювати їх до настання страхового випадку, якщо інше не передбачено договором страхування. Страхувальники мають право при укладанні договорів страхування інших, ніж договори особистого страхування, призначати фізичних осіб або юридичних осіб (вигодонабувачів), які можуть зазнати збитків у результаті настання страхового випадку, для отримання страхового відшкодування, а також замінювати їх до настання страхового випадку, якщо інше не передбачено договором страхування.

Згідно статей 16 та 25 цього ж закону договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Договори страхування укладаються відповідно до правил страхування. Договір страхування повинен містити: назву документа; назву та адресу страховика;прізвище, ім'я, по батькові або назву страхувальника та застрахованої особи, їх адреси та дати народження; прізвище, ім'я, по батькові, дату народження або назву вигодонабувача та його адресу; зазначення предмета договору страхування;розмір страхової суми за договором страхування іншим, ніж договір страхування життя; розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат за договором страхування життя;перелік страхових випадків;розміри страхових внесків (платежів, премій) і строки їх сплати; страховий тариф (страховий тариф не визначається для страхових випадків, для яких не встановлюється страхова сума); строк дії договору;порядок зміни і припинення дії договору; умови здійснення страхової виплати;причини відмови у страховій виплаті;права та обов'язки сторін і відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору; інші умови за згодою сторін;підписи сторін.Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

З договору страхування майна № 10/2-501 від 09.01.2015 р., на підставі якого позивач виплатив ОСОБА_2 страхове відшкодування слідує, що сторонами договору виступають ПАТ СК «Форміка» - страховик та ТОВ «Світ Будівельної Техніки» - страхувальник.

У пункті договору «Терміни договору» вказано, що орендодавцем є страхувальник та субєкт підприємницької діяльності ОСОБА_2 (а.с.5).

Більше про особу ОСОБА_2 у договорі не згадується, його повні дані та адреса, всупереч статті 16 Закону «Про страхування» відсутні.

Однак не дивлячись на це, 08.12.2015 р. та 17.12.2015 р., на підставі страхових повідомлень саме фізичної особи підприємця ОСОБА_2 від 12.10.2015 р. (а.с.15,16), працівниками позивача було складено страхові акти № 10/2-501-27 від 08.12.2015 р., та № 10/2-501-28 від 17.12.2015 р. (а.с.23,24), про виплату страхового відшкодування відповідно до заяви на розрахунковий рахунок фізичної особи підприємця ОСОБА_2 Заяви про проведення страхових виплат на адресу страхової компанії також подав ОСОБА_2 (а.с.19,20).

Платіжними дорученнями № 179 від 08.12.2015 р. та № 182 від 18.12.2015 р. стверджено, що ОСОБА_2 було виплачено 35630 та 21840 гривень відповідно, як страхове відшкодування згідно актів № 10/2-501-27 від 08.12.2015 р., та № 10/2-501-28 від 17.12.2015 р. (а.с.25, 26).

Врахувавши ці обставини суд першої інстанції прийшов до висновку, що у позивача були відсутні підстави для виплати фізичній особі підприємцю ОСОБА_2 страхової винагороди у звязку з викраденням орендної техніки, - відбійного молотка та віброплити, тому що для ОСОБА_2 страховий випадок не настав у звязку з відсутністю у нього страхового договору з позивачем, та у звязку з відсутністю у договорі страхування укладеному між ПАТ «Страхова компанія "Форміка» та ТОВ «Світ Будівельної Техніки» № 10/2-501 від 09.01.2015 р., інформації про страхування його майнових інтересів, так як відповідно до ст. 8 Законну України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

В апеляційній скарзі позивач стверджує, що висновок суду про те, що у апелянта не було підстав для виплати страхового відшкодування фізичній особі підприємцю ОСОБА_2 є хибним та таким, що не ґрунтується на нормах матеріального права. Апелянт вказує, що відповідно до ст. 16 Закону «Про страхування» договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобовязання у разі настання страхового випадку здійснити страховику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником. І саме такою особою в даному випадку був фізична особа підприємець ОСОБА_2 При цьому, до апеляційної скарги апелянт додав новий доказ копії двох заяв від 30.11.2015 року ТОВ «Світ Будівельної техніки» про перерахування коштів саме фізичній особі підприємцю ОСОБА_2 (а.с.89-90). До суду першої інстанції ці докази не подавалися, перешкод у їх подачі апеляційним судом не виявлено, а апелянтом на наявність таких перешкод не вказано.

У звязку із цим, колегія констатує, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1-3 ст. 10 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст. 11 ЦПК України).

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ч.1, 2 ст. 303 ЦПК України).

Крім того, колегія звертає увагу й на ту обставину, що відповідно до вимог ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яку страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Ця стаття дублює положення ст. 27 Закону «Про страхування». Право вимоги страховик у даному випадку отримує не тільки у звязку з тим, що він фактично виплатив страхове відшкодування. Таку вимогу страховик може предявити до особи, відповідальної за завдані збитки. Це означає, у тому числі й те, що для стягнення відповідної регресної вимоги мають бути в наявності необхідні умови притягнення такої особи до відповідальності (протиправна поведінка, шкода, причинний зв'язок, вина (крім випадків, коли відповідальність настає незалежно від вини). У разі, якщо страховик предявляє відповідну вимогу про регресне стягнення наявність необхідних умов має довести саме позивач.

В даному випадку позивач наявність вказаних умов достатніми та належними доказами не довів.

В матеріалах справи наявна відповідь Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області на заяву гр. ОСОБА_3 щодо дій гр. ОСОБА_1, з якої слідує, що цим органом встановлено відсутність кримінального правопорушення, а наявні цивільно-правові відносини між «Березовський» та ОСОБА_1 (а.с.69-70).

У судовому засіданні в суді першої інстанції представник відповідача позов не визнав та пояснив, що 30.09.2015 року між фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір оренди відбійного молотка і віброплити. Відповідач не зміг вчасно повернути орендодавцю інструменти, тому повідомив його про це у телефонному режимі. В кінці жовтня 2015 року, він приїхав у м. Київ, щоб повернути інструменти ОСОБА_2, але останній відмовився їх прийняти та сказав, що взамін за них отримає від страхової компанії страхове відшкодування. За твердженням представника відповідача, повідомлення про повернення відбійного молотка та віброплити, які йому нібито направлялися ОСОБА_1 не отримував. Такі пояснення відтворені у судовому рішенні місцевого суду (а.с.74) і апелянтом не оспорювалися.

Колегія також констатує, що у матеріалах справи наявна копія претензії ОСОБА_1 від 13 жовтня 2015 року щодо повернення переданого в оренду обладнання (а.с.17), однак відсутні докази направлення її адресату та одержання її останнім, хоча така вимога передбачена п. 8.15. договору страхування майна № 10/2-501, укладеного між позивачем та ТОВ «Світ Будівельної техніки».

За цих обставин, колегія вважає, що підстав для задоволення вимог ПАТ «Страхова компанія «Форміка» до відповідача ОСОБА_1 у даній справі немає. Судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні цієї вимоги правомірно. Доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують.

Враховуючи наведене, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ПАТ "Страхова компанія "Форміка" відхилити.

Рішення Тячівського районного суду від 31 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді