Справа № 523/2180/16-ц
Провадження №2/523/1805/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" серпня 2016 р. Суворовський районний суд міста ОСОБА_1 в складі

головуючого судді - Сувертак І.В.

при секретарі - Мамренко Г.Г.

розглянув в відкритому судовому засіданні в залі суду № 5 в місті ОСОБА_1,

справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Українській лізинговий фонд» до ОСОБА_2 В,ячеславівни про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу,

За зустрічним позовом ОСОБА_2 В,ячеславівни до ТОВ «Українській лізинговий фонд» про визнання недійсним договору фінансового лізингу та застосування наслідків нікчемного та недійсного правочину і стягнення грошових коштів,

Установив:

Позивач звернувся в до суду з вказаним позовом в якому посилається на ті обставини, що 09 вересня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» та ОСОБА_2 В,ячеславівною був укладений договір фінансового лізингу № 1882/09/13-В.

Згідно п.1.1. Загальних умов Договору фінансового лізингу Лізингодавець на підставі договору купівлі-продажу (поставки) зобов'язався придбати у свою власність і передати на умовах фінансового лізингу, у тимчасове володіння та користування за плату майно, найменування, технічний опис, модель, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість якого визначаються в Спеціфікації, а Лізингоодержувач (Відповідач) зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього Договору відповідно до Графіку платежів.

Свої зобов'язання Позивач своєчасно, належним чином та в повному обсязі виконав, зокрема, придбав предмет лізингу та передав його у користування Відповідачу на підставі Акту приймання-передачі від 18.09.2013 року.

Відповідно до ст.2 Загальних умов Договору фінансового лізингу Відповідач повинен сплачувати лізингові платежі в порядку, строки та у розмірі згідно з Графіком внесення лізингових платежів (зі змінами Додаткових угод), з урахуванням суми курсової різниці відповідно до п. 8.4 Договору.

Однак, Відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо сплати лізингових платежів та з квітня 2015 року припинив виконувати зобовязання згідно Договору, в зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка не була погашена відповідачем добровільно.

Відповідно до ст. 5 ГПКУ, з метою врегулювання спору в досудовому порядку, 31 березня 2015 року ТОВ «Український лізинговий фонд» на адресу ОСОБА_2, було направлено рекомендованим листом лист-вимогу (вих. № 1477-УПК від 31.03.2015 року) щодо сплати заборгованості, однак відповідач вимоги ТОВ "Лізинговий фонд" не виконав.

Пункти 3 та 4 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлюють, що Лізингодавець має право відмовитись від договору лізингу у випадках, передбачених Договором фінансового лізингу або законодавством та вимагати розірвання Договору та повернення предмета лізингу у передбачених законом та договором випадках.

Також, умовами пункту 11.2.1. Загальних умов Договору фінансового лізингу, передбачено, що Лізингодавець (Позивач) має право достроково, в односторонньому порядку відмовитись (розірвати) від Договору та вилучити Предмет лізингу у випадку, коли Лізингоодержувач (Відповідач) не сплатив лізинговий платіж (частково або повністю) та/або інший платіж, передбачений Договором, та прострочення оплати становить більше 30 днів з дня настання строку платежу, встановленого графіком платежів.

Також право на дострокову відмову (розірвання) Лізингодавцем (Позивачем) від Договору передбачено в пунктах 1 і 2 ст. 611, 615 та ч. 2 ст. 598 ЦК України.

Пунктом 11.4. Загальних умов Договору фінансового лізингу передбачено, що якщо протягом 20 календарних днів з дати направлення Лізингоодержувачу (Відповідачу) листа-вимоги щодо сплати заборгованості, Лізингоодержувач (Відповідач) не усуне порушення, Лізингодавець (Позивач) направляє на юридичну адресу Лізингоодуржувача (Відповідача) цінний лист з описом вкладення або вручає нарочно повідомлення про відмову від Договору (його розірвання) і повернення Предмета лізингу із зазначенням терміну та місця його передачі Лізингодавцю (Позивачу).

При цьому у разі відмови Лізингоодержувача від передачі (повернення) Предмета лізингу Лізингодавцю, Лізингодавець має право самостійно вилучити Предмет лізингу з місця зберігання/знаходження або ремонту без будь-яких дозволів Лізингоодержувача (у тому числі, але не виключно, у беззаперечному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса або відповідного рішення суду) з покладанням на Лізингоодержувача понесених витрат.

Таким чином, керуючись ч. 2 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» та п. 11.4. Договору, Позивач (Лізингодавець) повідомив Відповідача (Лізингоодержувача) про відмову від Договору та повернення Предмету лізингу протягом 7 днів з дати направлення Повідомлення (Повідомлення вих. № 1560-УПК від 27.04.2015 року).

Дана вимога не була виконана Відповідачем добровільно.

Враховуючи вищевказане, на підставі п. 11.4. Договору та п. 2 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» Позивач скористався своїм правом на вилучення (повернення) предмету лізингу в безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Виконавчий напис був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 від 10.06.2015 року за реєстровим №884.

Згідно з умовами п. 11.6. Договору датою розірвання Договору вважається дата фактичного повернення Предмета лізингу Лізингоодержувачем (Відповідачем) Лізингодателю (Позивачу) або дата вилучення ПЛ.

Отже, відповідно до умов п. 11.4. Договору, 15.10.2015 року, Лізингодавцем (Позивачем) було вилучено ПЛ та підписано Акт повернення ПЛ з фінансового лізингу, уповноваженими ТОВ «Український лізинговий фонд».

Враховуючи вищевикладене, відповідач порушивши умови Договору фінансового лізингу і взяті на себе зобов'язання, не сплативши Позивачу передбачені лізингові платежі згідно Договору фінансового лізингу за період з 27.04.2015 року по 15.10.2015 року, у звязку з чим за відповідачем виникла заборгованість зі сплати лізингових платежів згідно Договору фінансового лізингу у розмірі 65 542,45 грн., що складається з :

Боргу з оплати лізингових платежів в сумі- 45 031,61 грн.

Пені в сумі 10 250,95 грн.

3% річних в сумі 618,38 грн.

Інфляції у сумі 1 186,80 грн.

Штраф в сумі 6 754,71 грн.

Додаткові витрати на вчинення виконавчого напису нотаріуса в сумі 1700,00грн.

За таких обставин, просить суд позовну заяву задовольнити та стягнути з відповідача вказану вище заборгованість, та покласти на відповідача судові витрати в сумі 1378, 00 грн.

Відповідачем подано 13 травня 2016 року зустрічний позов в якому вона просила суд визнати договір фінансового лізингу №1882/09/13-В від 09.09.2013 року недійсним та застосувати наслідки нікчемного та недійсного правочину та стягнути з ТОВ «Український лізинговий фонд» на її користь сплачені за договором лізингові платежі у розмірі 172 490, 65 гривень. (а.с. 67-72).

Вимоги зустрічного позову обґрунтовані тим, що як вважає ОСОБА_2 договір фінансового лізингу №1882/09/13-В від 09.09.2013 року всупереч вимог законодавства не був посвідчений нотаріально, у ТОВ «Український лізинговий фонд» була відсутня ліцензія для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, окрім того зміст спірного договору не відповідає вимогам, встановленим Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», невідповідність умов спірного договору приписам Закону України «Про захист прав споживачів».

Представник позивача в судовому засіданні вимоги первісного позову підтримав в повному обсязі з обґрунтувань викладених в позовній заяві.

Представники відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом в судовому засіданні підтримали зустрічний позов та просили його задовольнити, при цьому просили відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Українській лізинговий фонд» в повному обсязі.

Вислухав представників сторін, дослідивши та вивчивши матеріали справи, докази подані сторонами, суд вважає, що позов ТОВ «Українській лізинговий фонд» підлягає задоволенню, а зустрічний позов ОСОБА_2 залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати іншій стороні (лізингоодержувачу) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

На підставі ст. 10 Закону України «Про фінансовий лізинг» Лізингодавець (Позивач) має право стягувати з Лізингоодержувача (Відповідача) прострочену заборгованість та вимагати відшкодування збитків відповідно до закону та договору.

Відповідно до п. 11.8. Загальних умов Договору, вилучення Предмету лізингу та відмова (розірвання) від Договору, не звільняє Відповідача від сплати всіх нарахованих, на момент вилучення та/або відмови (розірвання) від Договору, але не сплачених платежів передбачених Договором, в тому числі не сплаченої суми штрафних санкцій та відшкодування завданих збитків, в тому числі витрат, пов'язаних з вилученням Предмета лізингу.

В судовому засіданні встановлено, що 09 вересня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» та ОСОБА_2 був укладений договір фінансового лізингу № 1882/09/13-В.

Згідно п.1.1. Загальних умов Договору фінансового лізингу Лізингодавець на підставі договору купівлі-продажу (поставки) зобов'язався придбати у свою власність і передати на умовах фінансового лізингу, у тимчасове володіння та користування за плату майно, найменування, технічний опис, модель, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість якого визначаються в Спеціфікації, а Лізингоодержувач (Відповідач) зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього Договору відповідно до Графіку платежів.

Свої зобов'язання Позивач своєчасно, належним чином та в повному обсязі виконав, зокрема, придбав предмет лізингу та передав його у користування Відповідачу на підставі Акту приймання-передачі від 18.09.2013 року.

Відповідно до ст.2 Загальних умов Договору фінансового лізингу Відповідач повинен сплачувати лізингові платежі в порядку, строки та у розмірі згідно з Графіком внесення лізингових платежів (зі змінами Додаткових угод), з урахуванням суми курсової різниці відповідно до п. 8.4 Договору.

Однак, Відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо сплати лізингових платежів, в зв'язку з чим утворилася заборгованість, котра не була погашена Відповідачем добровільно.

Відповідно до ст. 5 ГПКУ, з метою врегулювання спору в досудовому порядку, 31 березня 2015 року ТОВ «Український лізинговий фонд» на адресу ОСОБА_2, було направлено рекомендованим листом лист-вимогу (вих. № 1477-УПК від 31.03.2015 року) щодо сплати заборгованості, однак відповідач вимоги ТОВ "Лізинговий фонд" не виконав.

Незважаючи на спроби врегулювати спір в досудовому порядку, відповідач їх проігнорував.

Пункти 3 та 4 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлюють, що Лізингодавець має право відмовитись від договору лізингу у випадках, передбачених Договором фінансового лізингу або законодавством та вимагати розірвання Договору та повернення предмета лізингу у передбачених законом та договором випадках.

Також, умовами пункту 11.2.1. Загальних умов Договору фінансового лізингу, передбачено, що Лізингодавець (Позивач) має право достроково, в односторонньому порядку відмовитись (розірвати) від Договору та вилучити Предмет лізингу у випадку, коли Лізингоодержувач (Відповідач) не сплатив лізинговий платіж (частково або повністю) та/або інший платіж, передбачений Договором, та прострочення оплати становить більше 30 (тридцяти) днів з дня настання строку платежу, встановленого графіком платежів.

Також право на дострокову відмову (розірвання) Лізингодавцем (Позивачем) від Договору передбачено в пунктах 1 і 2 ст. 611, 615 та ч. 2 ст. 598 ЦК України.

Пунктом 11.4. Загальних умов Договору фінансового лізингу передбачено, що якщо протягом 20 календарних днів з дати направлення Лізингоодержувачу (Відповідачу) листа- вимоги щодо сплати заборгованості, Лізингоодержувач (Відповідач) не усуне порушення, Лізингодавець (Позивач) направляє на юридичну адресу Лізингоодуржувача (Відповідача) цінний лист з описом вкладення або вручає нарочно повідомлення про відмову від Договору (його розірвання) і повернення Предмета лізингу із зазначенням терміну та місця його передачі Лізингодавцю (Позивачу).

При цьому у разі відмови Лізингоодержувача від передачі (повернення) Предмета лізингу Лізингодавцю, Лізингодавець має право самостійно вилучити Предмет лізингу з місця зберігання/знаходження або ремонту без будь-яких дозволів Лізингоодержувача (у тому числі, але не виключно, у беззаперечному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса або відповідного рішення суду) з покладанням на Лізингоодержувача понесених витрат.

Таким чином, керуючись ч. 2 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» та п. 11.4. Договору, Позивач (Лізингодавець) повідомив Відповідача (Лізингоодержувача) про відмову від Договору та повернення Предмету лізингу протягом 7 днів з дати направлення Повідомлення (Повідомлення вих. № 1560-УПК від 27.04.2015 року).

Дана вимога не була виконана Відповідачем добровільно.

Враховуючи вищевказане, на підставі п. 11.4. Договору та п. 2 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» Позивач скористався своїм правом на вилучення (повернення) предмету лізингу в безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Виконавчий напис був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 від 10.06.2015 року за реєстровим №884.

Згідно з умовами п. 11.6. Договору датою розірвання Договору вважається дата фактичного повернення Предмета лізингу Лізингоодержувачем (Відповідачем) Лізингодателю (Позивачу) або дата вилучення ПЛ.

Отже, відповідно до умов п. 11.4. Договору. 15.10.2015 року Лізингодавцем (Позивачем) було вилучено ПЛ та підписано Акт повернення ПЛ з фінансового лізингу, уповноваженими ТОВ «Український лізинговий фонд».

Враховуючи вищевикладене, відповідач порушивши умови Договору фінансового лізингу і взяті на себе зобов'язання, не сплативши Позивачу передбачені лізингові платежі згідно Договору фінансового лізингу за період з 27.04.2015 по 15.10.2015 року, у звязку з чим за відповідачем виникла заборгованість яка становить 63 842,45 грн., що складається з :

Боргу з оплати лізингових платежів в сумі- 45 031,61 грн.

Пені в сумі 10 250,95 грн.

3% річних в сумі 618,38 грн.

Інфляції у сумі 1 186,80 грн.

Штраф в сумі 6 754,71 грн.

Крім того, невиконання відповідачем вищевказаного зобовязання призвело до необхідності вчинення позивачем виконавчого напису нотаріуса про примусове повернення предмета лізингу у відповідності до ч.2 ст.7 ЗУ «Про фінансовий лізинг» та п.11.4 Договору фінансового лізингу. В наслідок чого позивачем понесено додаткові витрати на вчинення виконавчого напису нотаріуса у розмірі 1700 грн, що підлягають стягненню з відовідача.

Отже, загальна сума заборгованості становить - 65 542,45 грн.

Вимоги первісного позову повністю доведені.

Вимоги зустрічного позову підлягають залишенню без задоволення, оскільки вони спростовані матеріалами справи, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1-2 ст. 806 ЦК України вбачається, що договір лізингу є змішаним договором, в якому присутні елементи договору оренди, купівлі-продажу і поставки, тому застосовувати до цього договору виключно ст. 799 ЦК України необгрунтовано.

Оскільки ні Законом України «Про фінансовий лізинг», ні ЦК України, ні іншим цивільно-правовим актом чітко не зазначено, що договір лізингу підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню, це питання вирішується сторонами на власний розсуд, відповідно до ч. 4 ст. 209 ЦК України.

Оскільки Відповідач не вимагав під час укладення договору фінансового лізингу, щоб він був нотаріально посвідчений, сторони уклали його в простій письмовій формі, що як видно із аналізу законодавства, не суперечить закону.

Згідно ч. 4 ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» зазначено, що можливість та порядок надання окремих Фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є Фінансовими установами, визначаються законами та нормативно-правовими актами державних органів, шо здійснюють регулювання діяльності Фінансових установ та ринків фінансових послуг, виданими в межах їх компетенції.

Таким чином, правомірність укладання ТОВ «Український лізинговий фонд» договору фінансового лізингу, підтверджується спеціальними нормами регулятора, що передбачають можливість здійснення юридичною особою такої діяльності без отримання статусу фінансової установи та ліцензії.

Позивач, як лізингова компанія, зареєстрований - як юридична особа, взятий на облік Нацфінпослуг, як компанія яка не є фінансовою але має право надавати фінансову послугу - фінансовий лізинг, що підтверджується Довідкою про взяття на облік юридичної особи.

Щодо твердження Відповідача за первісним позовом, що зміст договору фінансового лізингу не відповідає вимогам, встановленим Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», суд зазначає.

Згідно ст. б Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб'єкта господарювання; 3) прізвище, ім'я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу; 4) найменування, місцезнаходження юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов'язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.

Отже, договір фінансового лізингу повністю відповідає цим умовам.

Щодо твердження відповідача за первісним позовом, що зміст договору фінансового лізингу не відповідає вимогам, встановленим Законом України «Про захист прав споживачів».

Згідно п. 8.4. договору фінансового лізингу та п.2.6 загальних умов «сторони погоджуються, що лізингові платежі, які підлягають виплаті згідно з даним Договором, розраховуються з використанням середньозваженого курсу української гривні до долара СШАна міжбанківському ринку (за офіційними даними НБУ, розміщеними на сайті: http://bank.gov.ua/control/uk/index).

Тобто сторони погодили, що лізинговий платіж буде коригуватися відповідно до зміни курсу гривні до долара США і односторонньої зміни лізингового платежу немає.

Це положення договору стосується виконання договору - сплати лізингових платежів, саме за такою схемою, що вказана в договорі і Відповідач з цим погодилась і виконувала свій обов'язок по сплаті лізингових платежів, враховуючи корегування, до квітня 2015 року.

Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в силу статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «Українській лізинговий фонд» про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за Договором фінансового лізингу є обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі, а зустрічний позов ОСОБА_2 В залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10,11,14, 57-64 , 77, 169, 157, 212- 215, 218, 294 ЦПК України, суд,-

Вирішив:

Позов ТОВ «Українській лізинговий фонд» до ОСОБА_2 В,ячеславівни про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 В,ячеславівни, ІПН №, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українській лізинговий фонд» заборгованість у розмірі 65 542,45 грн., що складається з :

Боргу з оплати лізингових платежів в сумі- 45 031,61 грн.

Пені в сумі 10 250,95 грн.

3% річних в сумі 618,38 грн.

Інфляції у сумі 1 186,80 грн.

Штраф в сумі 6 754,71 грн.

Додаткові витрати на вчинення виконавчого напису нотаріуса в сумі 1700,00грн.

Стягнути з ОСОБА_2 В,ячеславівни, ІПН №, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українській лізинговий фонд» судовий збір в сумі -1378,00 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_2 В,ячеславівни до ТОВ «Українській лізинговий фонд» про визнання недійсним договору фінансового лізингу №1882/09/13-В від 09.09.2013р.та застосування наслідків нікчемного та недійсного правочину і стягнення лізингових платежів в сумі 172 490,65 грн. залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд Суворовського району міста Одеси шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя