Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/5089/16-ц Головуючий у 1-й інст. Чішман Л. М. Категорія 55 Доповідач Борисюк Р. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Галацевич О.М., Широкової Л.В.,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ренесанс Траст» про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Ренесанс Траст» на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 12 липня 2016 року,

встановила:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулась з даним позовом та після його уточнення просила стягнути з відповідача на її користь 5425 грн. 37 коп. заборгованості по невиплаченій заробітній платі, 43285 грн. 76 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку та 1000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що перебуваючи з відповідачем у трудових відносинах у період з 08 грудня 2015 року по 04 січня 2016 року, останній не здійснив виплату заробітної плати, та після звільнення не провів остаточний розрахунок. Даними діями позивачу завдано моральної шкоди.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 12 липня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ренесанс Траст» на користь ОСОБА_3 5425 грн. 37 коп. заборгованості по заробітній платі, 43285 грн. 76 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку без врахування податків та обовязкових платежів та 300,00 грн. моральної шкоди. Допущено негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. Вирішено питання судового збору.

Не погоджуючись з судовим рішенням, ТОВ «Ренесанс Траст» подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, судові витрати покласти на позивача.

Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Судом не враховані роз'яснення, викладені у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», внаслідок чого задоволені необґрунтовані вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, оскільки нею не надано доказів настання негативних наслідків у зв'язку із невиплатою їй заробітної плати.

Доводів щодо неправильності нарахування (стягнення) заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку апеляційна скарга не містить.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню із наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Згідно положень ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу , при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України ).

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 08 грудня 2015 року ОСОБА_2 прийнято на роботу за переведенням в склад готової продукції ТОВ «Ренесанс Траст» на посаду начальника зміни (а.с.8).

Наказом № 1-к від 04 січня 2016 року позивачку звільнено з роботи за переведенням в ЗАТ «Житомирські ласощі», на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України (а.с.8). В день звільнення з нею не було проведено повного розрахунку. За час роботи ОСОБА_2 сплачено в рахунок заробітної плати тільки 1000 грн., що нею не заперечується.

Враховуючи індивідуальні відомості про застраховану особу, надані ТОВ «Ренесанс Траст» УПФУ в м. Житомирі (а.с.9), борг по заробітній платі позивачки за період з 08.12.2015 року по 04.01.2016 року становить 5425 грн. 37 коп. (6087 грн. 20 коп. за 18 робочих днів грудня 2015 року плюс 338 грн. 17 коп. за 1 робочий день січня 2016 року мінус 1000 грн. отримані 25.12.2015 року). Відповідач вказаний розрахунок в суді першої інстанції не заперечував, довідку про заборгованість не подав.

Колегія суддів вважає правомірним нарахування судом першої інстанції заробітної плати за один робочий день 2016 року - 04.01.2016 року, оскільки день звільнення - це останній день, коли працівник перебуває у трудових відносинах з роботодавцем.

Відповідачем не надано суду доказів на спростування вказаних обставин (табель обліку робочого часу тощо).

Оскільки заборгованість по заробітній платі позивачці не виплачена до цього часу, вона має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 43285 грн. 76 коп. за період з 05.01.2016 року по 11.07.2016 року, в межах заявлених ОСОБА_2 вимог (а.с.127). Даний розрахунок відповідачем в суді першої інстанції також не заперечувався.

Слід зазначити, що хоча ТОВ «Ренесанс Траст» просить скасувати все рішення, проте доводи апеляційної скарги стосуються тільки неправомірного, на думку товариства, стягнення 300 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у випадку, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втраті нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року (із змінами) роз'яснено, що за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Враховуючи обставини справи, ступінь порушення відповідачем законних прав ОСОБА_2, характер, обсяг та глибину заподіяних їй моральних страждань внаслідок тривалої невиплати заробітної плати, яка є єдиним доходом позивачки, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення з відповідача 300 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду та не впливають на правильність прийнятого рішення, оскільки суду не було надано інших доказів, на які апелянт посилається на підтвердження обставин, крім тих, на які суд послався в своєму рішенні.

Суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

У відповідності до положень ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд визнає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування та ухвалення нового рішення не вбачається, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія судів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ренесанс Траст» відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 12 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий Судді: