Справа №173/1039/15-ц
Провадження №2/173/32/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2016 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючої судді Петрюк Т.М.

При секретарі Рудовій Л.В.

Розглянувши у відкритому судовому засідання в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Верхівцевська міська рада про визнання права на користування земельною ділянкою та визначення порядку користування земельною ділянкою,-

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулась позивач ОСОБА_1, з позовом про визнання права на користування земельною ділянкою та визначення порядку користування земельною ділянкою до відповідачів ОСОБА_2Г,. ОСОБА_3, та ОСОБА_4О третя особа, що не заявляє самостійних вимог Верхівцевська міська рада, згідно заявлених позовних вимог, які неодноразово уточнювала просить визнати за нею право на користування земельною ділянкою на якій розташоване домоволодіння № 55 по вул. Леніна в м. Верхівце Дніпропетровської області в розмірі ? частини від загальної площі земельної ділянки, що складає 0.0444 га та зобов'язати відповідачів усунути перешкоди у користуванні їй частиною земельної ділянки на якій розташоване домоволодіння № 55 по вул. Леніна в м. Верхівцеве, в розмірі ? частини від загальної площі земельної ділянки, що складає 0.0444 га,. посилаючись на наступне: 09.06.1989 року ОСОБА_1 уклала договір купівлі продажу ? частини домоволодіння № 55 по вул. Леніна у м. Верхівцеве. Зазначений договір був зареєстрований державним нотаріусом в реєстрі за № 2-1451.

У відповідності до договору купівлі продажу земельна ділянка, на якій розташований будинок та господарські споруди складає 830 кв.м.

З моменту придбання ? частини будинку вона користувалася своєю частиною будинку та земельною ділянкою разом з колишньою співвласницею ОСОБА_5 в рівних частинах.

В зв`язку з тим, що ОСОБА_5 знаходиться у похилому віці останні 3 роки в іншій частині домоволодіння господарює її дочка ОСОБА_2, яка в 2014 році розпочала самовільну забудову господарських споруд та самовільно без погодження з ОСОБА_1М, та не отримавши дозволу органів місцевого самоврядування, встановила паркан, який розмежував територію земельних ділянок, на яких вони з ОСОБА_5 господарювали, чим фактично зменшила розмір земельної ділянки, на якій позивач господарювала.

12.12.2014 року відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 уклала договір дарування по ? частини будинку за адресою: Дніпропетровська область, Верхньодніпровський район, м. Верхівцеве, вул. Леніна, 55, на підставі якого була проведена державна реєстрація прав по ? частині будинку 55 по вул. Леніна в м. Верхівцеве за ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що підтверджується інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, номер інформаційної довідки 48667611 від 30.11.2-15 року.

Таким чином, на час розгляду справи співвласниками житлового будинку за адресою: Дніпропетровська область, Верхньодніпровський район, м. Верхівцеве, вул. Леніна, 55 в розмірі ? частини будинку є ОСОБА_1, ? частина будинку ОСОБА_3, та ? частина будинку ОСОБА_4.

В зв`язку зі зменшенням земельної ділянки, яка перебуває у користуванні позивачки між нею та відповідачем виник спір і з метою розв`язання спірного питання вона неодноразово зверталася до третьої особи з відповідними заявами. Отримавши відповіді від третьої особи, вона дізналася що фактична площа земельної ділянки, на якій розташоване домоволодіння складає 0,0888 га (згідно висновку експерта), в її користуванні фактично знаходиться 0,0416 га в користуванні відповідачів в зв`язку з самовільним встановленням паркану знаходиться 0,0472 га. Ці площі не є рівними половинами загальної площі і позивач вважає, що її права як покупця ? частини будинку є порушеними з боку відповідачів. В натурі частини домоволодіння ні їй ні відповідачам не виділялися.

Приймаючи до уваги той факт, що навіть у присутності представників третьої особи відповідачі відмовились від розв`язання спору шляхом рівного поділу земельної ділянки, на якій розташоване домоволодіння, таким чином позивач вважає, що відповідно до ст. 16 ЦК України єдиним правовим способом захисту прав позивача буде визнання в судовому порядку права користування ? частини земельної ділянки, на якій розташоване домоволодіння, та припинення дій відповідачів, які спрямовані на зменшення розміру земельної ділянки, якою вона має право користуватися.

Згідно висновку судового експерта розділити земельну ділянку, яка не перебуває у власності неможливо, згоди з питання приватизації земельної ділянки позивач як співвласниця домоволодіння з відповідачами не дійшли, що й стало підставою звенення до суду.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Також ОСОБА_1, пояснила, що відповідачка перекривала дах на належній їй будівлі , робила навіс, який разом з вікном опинився у її дворі. Паркан між їхніми домоволодіннями існував, але відповідачка постійно його пересуває в її сторону, чим зменшує належну їй земельну ділянку.

Відповідач ОСОБА_2, та представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували при цьому пояснили, що ніяких порушень у користуванні земельною ділянкою позивачки зі сторони відповідачів не було. З самого початку укладення позивачкою договору купівлі-продажу в ньому вказується, що ? частина домоволодіння розташована на земельній ділянці площею 830 м. кв. по фактичному користуванню. Згідно висновку експерта позивачці належить 0.0416 га., що відповідає її частці в домоволодінні. В зв'язку з чим змінилась площа земельної ділянки та з якого боку невідомо. В 2012 році до домоволодіння позивачки виїздила комісія, якою була встановлена межа між домоволодіннями та складений акт, який підписаний в тому числі і позивачкою. Відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи виділити в користування сторонам земельну ділянку відповідно до належного розміру ? частки неможливо, тому в задоволенні позовних вимог просить відмовити.

Відповідачі ОСОБА_3, та ОСОБА_4О в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог: представник Верхівцевської міської ради, в судове засідання не з'явився, подавши заяву про слухання справи у його відсутність.

Суд, вислухавши осіб, що приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, відповідно до договору купівлі-продажу від 09.06.1989 року позивач ОСОБА_1, купила ? частину житлового будинку, розташованого в м. Верхівцеве по вул.. Леніна, 55 на земельній ділянці 830 м.кв. з відповідною долею господарських будівель.

Відповідно до договору дарування від 29.11.2001 року, укладеного між ОСОБА_5П,. та ОСОБА_2, встановлено, що ОСОБА_5П,. подарувала ОСОБА_2, ? частину житлового будинку, що знаходиться у м. Верхівцеве по вул., Леніна, 55 Верхньодніпровського району Дніпропетровської області на земельній ділянці площею 839 м.кв. по фактичному користуванню.

12.12.2014 року відповідач ОСОБА_2Г,. подарувала належну їй частину домоволодіння, розташованого в у м. Верхівцеве по вул.. Леніна, 55 Верхньодніпровського району Дніпропетровської області своїм синам ОСОБА_3О,. та ОСОБА_4, в рівних частинах, по ? частині кожному, що підтверджується інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Проте, як встановлено в судовому засідання відповідач ОСОБА_2Г,. проживає в ? частині домоволодіння, розташованого в у м. Верхівцеве по вул. Леніна, 55 Верхньодніпровського району Дніпропетровської області та даний спір виник саме між позивачем ОСОБА_1М,. та відповідачем ОСОБА_2

Згідно наданих суду доказів спір виник в 2012 році, що підтверджується актом погоджувальної комісії Верхівцевської міської ради від 22.06.2012 року. Про наявність спору за більш ранній період доказів суду не надано.

Згідно вищезазначеного акту погоджувальної комісії Верхівцевської міської ради від 22.06.2012 року вбачається, що спірвиник з приводу проведення відповідачем ОСОБА_2, робіт по будівництву в житловому будинку. А саме, при огляді було виявлено, що ОСОБА_2, веде роботи по реконструкції даху своєї частини будівлі та не має наміру будівництва веранди.

Тобто з самого початку спір був не з приводу користування земельною ділянкою, а з приводу проведення будівельних робіт.

Також в даному акті запропоновано сторонам розділити земельну ділянку та житловий будинок на два окремих домогосподарства по запропонованому варіанту при добровільній згоді сторін. В акті наведена схема рекомендованого розподілу домоволодінь між сторонами . Даний акт підписаний учасниками комісії та сторонами.

В подальшому, з наданих документів вбачається, що позивач ОСОБА_1, почала проводити роботи, спрямовані на виділення належної їй частини домоволодіння в окреме господарство. Відповідно до листа Верхівцевської міської ради № 184 від 24.04.2015 року вказано, що станом на 22.06.2012 року встановлювалась межа користування сп іввласниками своїми частинами загальної земельної ділянки по вул.. Леніна, 55 виходячи із її розміру 839 кв.м.. При обрахунку земельної ділянки КП «Верхньодніпровське БТІ» встановлено, що загальна площа земельної ділянки для обслуговування ? частини домоволодіння, розташованого по вул. Леніна, 55 в м. Верхівцеве складає 395 кв.м., що не є рівною поло виною загальної площі. Для того, щоб зрівняти обидві частини площі даної присадибної земельної ділянки потрібна згода обох сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ч. 1 ст.356 ЦК України власність двох або більше осіб із зазначенням часток кожного із них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють та користуються спільним майном відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦЦК України співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Згідно ст. 120 ЗК України якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності житлового будинку, будівлі або споруди.

Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка набула права власності на житловий будинок (крім багатоквартирного) будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку. на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Як встановлено в судовому засіданні позивач та відповідачі ОСОБА_3, та ОСОБА_4О,. є співвласниками домоволодіння , розташованого по вул. Леніна, 55 в м. Верхівцеве Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, по ? частині даного домоволодіння ( ОСОБА_6,. ? частина, ОСОБА_3О . ? частина + ОСОБА_4О,. ? частина домоволодіння)

На даний час між позивачкою та відповідачами існує спір з приводу визначення частки присадибної земельної ділянки, виходячи із розміру ? частки, належної кожнії й із сторін домоволодіння. Виходячи з того, що на час придбання ? частини домоволодіння ОСОБА_1М,. дана земельна ділянка складала 830 кв.м., по фактичному користуванню.

А на даний час в результаті проведених обмірів загальний розмір земельної ділянки є більшим. Сторони в добровільному порядку не приходять до згоди щодо визначення розміру часток земельної ділянки та розмежування присадибної земельної ділянки.

З метою визначення розміру земельної ділянки та визначення порядку користування земельною ділянкою відповідно до часток, належних кожній із сторін в домоволодінні, було при значено та проведено судову земельно - технічну експертизу. Відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи № 6531/6532-15 від 15.03.2016 року встановлено, що загальна площа земельної ділянки за адресою: м. Верхівцеве вул. Леніна, 55 Верхньодніпровського району Дніпропетровської області складає 0.0888 га. Площа земельної ділянки, що знаходиться в фактичному користуванні ОСОБА_1, складає 0.0416 га. Площа земельної ділянки, що знаходиться в фактичному користуванні ОСОБА_3, та ОСОБА_4, складає 0.0472 га. Неможливо встановити які є варіанти розподілу земельної ділянки та порядку її користування, що розташована за адресою: м. Верхівцеве вул. Леніна, 55 Верхньодніпровського району Дніпропетровської області по ? частці між ОСОБА_1М,. та ОСОБА_3 та ОСОБА_4, відповідно до вимог нормативно-правових актів та з урахуванням права власності сторін на будинок та господарчі споруди, що знаходяться на цій ділянці, у зв'язку з тим, що право власності на земельну ділянку не зареєстровано, а також будівлі та споруди не розділені між власниками.

Виходячи з висновку судової земельно-технічної експертизи судом встановлено, що на даний час у фактичному користуванні відповідачів ОСОБА_3О ,. та ОСОБА_4, знаходиться земельна ділянка, яка є більшою від належної їм ідеальної ? частки у належному їм домоволодінні, відповідноу користуванні позивачки ОСОБА_1М ,. у фактичному користуванні знаходиться земельна ділянка менша від належної їй ідеальної ? частки у домоволодінні. Проте відступ від ідеальної частки є незначним.

Позивач просить визнати за нею право на користування земельною ділянкою на якій розташована належна їй ? частина домоволодіння по вул. Леніна, 55 в м. Верхівцеве Верхньодніпровського району Дніпропетровської області в розмірі ? частини від загальної площі, що складає 0.0444 га.

Суд вважає за можливе відмовити в зволенні даних позовних вимог, виходячи з наступного. Як вбачається із досліджених судом доказів, при купівлі позивачем ? частини домоволодіння в договорі купівлі-продажу вказано, що дане домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 830 кв.м., по фактичному користуванню. На даний час в фактичному користуванні позивачки перебуває земельна ділянка площею 0.046 га, тобто за розміром вона відповідає 1/2 частині земельної ділянки від 830 кв. м., зазначеній в договорі купівлі-продажу. що відповідає положенням ст. 377 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що в подальшому розмір загальної земельної ділянки був збільшений. Так за договором дарування від 29.11.2001 року площа земельної ділянки вже складає - 839 кв.м., згідно висновку земельно-технічної експертизи - 888 кв.м. При цьому вбачається збільшення загальної площі земельної ділянки в цілому , а не площі земельної ділянки, що перебуває у фактичному користуванні відповідачів за рахунок зменшення площі земельної ділянки, що перебуває у фактичному користуванні позивача. Коли та за яких обставин відбулось збільшення загальної площі земельної ділянки у належному сторонам домоволодінні судом не встановлено, так як будь-яких доказів з цього приводу суду не надано. Посилання представників позивача та відповідачів на те, що це відбулось за рахунок неправильних вимірів, чи, що відбулось збільшення належної відповідачам частки земельної ділянки за рахунок сусіднього ( але не позивача) домоволодіння є лиш е припущеннями, які не можуть бути покладені в основу ухваленого судом рішення.

Також безпідставними суд вважає і посилання позивачки, що відповідач ОСОБА_2Г,. переставила паркан між належними їм частинами домоволодіння в її сторону, чим зменшила належну їй земельну ділянку. Так як дані доводи ніякими доказами не підтверджені. І земельна ділянка, яка повинна належати позиваці в роз мірі ? частки від 830 кв.м. на час укладення договору купівлі-продажу не зменшилась.

Навпаки, з дослідженого в судовому засіданні технічного паспорту, який був раніше складений на дане домоволодіння вбачається, що земельні ділянки позивача та відповідача були розділені парканом, хоч він і не зазначений в технічному паспорті, але в технічному паспорті між домоволодіннями сторін зазначається хвіртка №13, яка не є входом до домоволодіння з вулиці. Таким чином наявність хвіртки вказує і на існування паркану між частинами домоволодіння сторін. З чого судом встановлено, що між співвласниками протягом тривалого періоду склалось фактичне користування частинами присадибної земельної ділянки. Яке існувало ще на час купівлі частини домоволодіння позивачкою та відповідає її частці домоволодіння, відповідно до даних зазначених в договорі-купівлі продажу.

Факт зменшення належної позивачці частини земельної ділянки в результаті неправомірних дій відповідачів не знайшов свого підтвердження.

При цьому згідно висновку судової земельно-технічної експертизи неможливо визначити порядок розподілу чи користування земельною ділянкою відповідно до належної ОСОБА_1, ? частини домоволодіння розташованої по вул. Леніна, 55 в м. Верхівцеве Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.

Відповідно оцінюючи надані суду докази в цілому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання за позивачкою право на користування земельною ділянкою на якій розташоване домоволодіння по вул. Леніна, 55 в м. Верхівцеве Верхньодніпровського району Дніпропетровської області в розмірі ? частини від загальної площі, що складає 0.0444 га.

Відмовляючи в задоволенні даної позовної вимоги суд вважає за потрібне відмовити і у задоволенні позовної вимоги щодо зобов'язання відповідачів усунути перешкоди у користуванні позивачкою земельною ділянкою на якій розташоване домоволодіння по вул. Леніна, 55 в м. Верхівцеве Верхньодніпровського району Дніпропетровської області в розмірі ? частини від загальної площі, що складає 0.0444 га. шляхом демонтажу паркану. Так як навіть при визнанні за позивачкою права на користування земельною ділянкою на якій розташоване домоволодіння по вул. Леніна, 55 в м. Верхівцеве Верхньодніпровського району Дніпропетровської області в розмірі ? частини від загальної площі, що складає 0.0444 га., сам демонтаж паркану не призведе до відновлення прав позивача.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої, ухвалено судове рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

Так як позивачу суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в цілому, понесені позивачкою судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243 грн., 60 коп, за рахунок відповідача не відшкодовуються та покладаються на позивача ОСОБА_1

Керуючись ст. 10, 60,88, 212, 213, 214. 215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 права на користування земельною ділянкою на якій розташоване домоволодіння № 55 по вул. Леніна в м. Верхівцеве Верхньодніпровського району Дніпропетровської області в розмірі ? частини від загальної площі земельної ділянки, що складає 0.0444 га та в зобов'язанні відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 частиною земельної ділянки на якій розташоване домоволодіння № 55 по вул. Леніна в м. Верхівцеве Верхньодніпровського району Дніпропетровської області в розмірі ? частини від загальної площі, що складає 0.0444 га, шляхом демонтажу паркану позивачу ОСОБА_1 - відмовити/

Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243 грн. 60 коп. покласти на позивача ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з моменту його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Верхньодніпровський районний суд. Особи, які брали участь у судовому засіданні, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання цього рішення.

Рішення набирає чинності після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо така не подавалась. У випадку подання апеляційної скарги, рішення суду набирає чинності після розгляду справи судом апеляційної інстанції, якщо рішення не було скасоване не або змінене.

Суддя Петрюк Т.М