Справа № 2-845/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«27» квітня 2016 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі : головуючого судді Кавацюка В.І

при секретарі Семків Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові

цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», ОСОБА_2, публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про тлумачення змісту договорів та визнання договорів недійсними, зустрічним позовом ОСОБА_2, від імені якого діє представник ОСОБА_3, до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту,

у с т а н о в и в:

У грудні 2010 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АКІБ «УкрСиббанк» в особі Львівської філії АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_2 в якому, з урахуванням поданої в жовтні 2013 року заяви про зміну предмету позову, просить постановити рішення:

- про тлумачення змісту правочину, а саме: договору №0 від 31липня 2008 року про надання споживчого кредиту (при застосуванні ануїтентної схеми погашення), підписаного між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_2, та договору поруки №220974 від 31 липня 2008 року, підписаного між АКІБ «УкрСиббанк» та нею, ОСОБА_1, визначивши на яку сторону в цих зобовязаннях покладені валютні ризики;

- визнати недійсними договір №0 від 31 липня 2008 року про надання споживчого кредиту (при застосуванні ануїтентної схеми погашення), підписаного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 та договір поруки №220974 від 31 липня 2008 року, підписаного між АКІБ «УкрСиббанк» та нею, ОСОБА_1

В обґрунтування своїх вимог зазначила про те, що 31 липня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та її чоловіком, ОСОБА_2, було підписано договір №0 про надання споживчого кредиту (при застосуванні ануїтентної схеми погашення). Згідно п.1.1. даного договору банк зобовязався надати позичальнику ОСОБА_2 однією сумою, а позичальник прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті у сумі 47 650 доларів США та сплатити проценти за його користування шляхом внесення ануїтентних платежів в порядку і на умовах, визначених цим договором.

Для забезпечення виконання умов договору №0 від 31 липня 2008 року між нею, ОСОБА_1, та банком було підписано договір поруки №220974 від 31 липня 2008 року.

У відповідності до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У відповідності до пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 №168, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 р. за №541/13808 (далі - Правила надання банками України інформації споживачу), розроблених відповідно до п. 4 ст. 7 Закону України «Про Національний банк України», ст. ст. 47, 49, 56 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст. 11 Закону «Про захист прав споживачів», у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобовязані під час укладення кредитного договору:

- попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобовязань за кредитним договором несе споживач;

- надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, повязаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобовязання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним.

Відповідно до положень ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється субєктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» кредитна установа - фінансова установа, яка відповідно до закону має право за рахунок залучених коштів надавати фінансові кредити на власний ризик.

Однак, незважаючи на вищевикладені вимоги законодавства, а також на відсутність закону, який би передбачав використання іноземної валюти із споживачем (фізичною особою), відповідач закріпив у договорі №0 від 31 липня 2008 року валюту зобовязання: замість гривні іноземну - долари США, а саме:

- перше речення п.1.1., де визначено, що банк зобовязується надати позичальнику однією сумою, а позичальник зобовязується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 47650 доларів США та сплатити проценти за його користування шляхом внесення ануїтентних платежів в порядку і на умовах, визначених цим договором;

- перше речення абзацу 4 п.п. 1.2.2. п. 1.2., де визначено, що позичальник зобовязується повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 575 доларів США в день сплати ануїтетних платежів;

- додаток №1 до договору №0 від 31липня 2008 року «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту», де визначено щомісячні ануїтетні платежі в іноземній валюті - доларах США.

Одночасно, незважаючи на вимоги пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу, відповідачем АКІБ «УкрСиббанк» під час укладання договору №0 від 31 липня 2008 року і наданні за цим договором кредиту в іноземній валюті не було попереджено відповідача ОСОБА_2 про те, що валютні ризики під час виконання зобовязань за ним буде нести саме відповідач ОСОБА_2, як споживач, тобто між відповідачами не досягнуто згоди істотних умов договору №0 від 31 липня 2008 року, а саме: хто з них буде нести валютні ризики за цим договором.

Не досягнуто згоди і між нею, ОСОБА_1, та відповідачем АКІБ «УкрСиббанк» з приводу валютних ризиків, які повинні нести сторони в договорі поруки №220974 від 31 липня 2008 року, оскільки вона вважала, що валютні ризики за договором №0 від 31 липня 2008 року повинен нести згідно вимог ст. 42 ГК України, п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» саме АКІБ «УкрСиббанк», як субєкт господарювання та кредитна установа, а не відповідач ОСОБА_2, який не попереджався відповідачем АКІБ «УкрСиббанк» згідно вимог пункту 3.8 Правил на дання банками України інформації споживачу, що валютні ризики буде нести він ОСОБА_2, а не АКІБ «УкрСиббанк».

Таким чином, оскільки між сторонами в договорі №0 від 31 липня 2008 року та договорі поруки №220974 від 31 липня 2008 року не досягнуто згоди про те, хто саме повинен нести валютні ризики в цих зобовязаннях, тобто не досягнуті згоди з істотних умов, то такі договори не можуть вважатися укладеними.

Оскільки АКІБ «УкрСиббанк» та нею, ОСОБА_1, а також АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 по різному тлумачаться зміст умов вищевказаних договорів про валютні ризики, вона, ОСОБА_1, вирішила звернутись в суд.

В процесі судового розгляду до участі в справі в якості співвідповідача було залучено ПАТ «Дельта Банк», оскільки 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та АТ «Дельта Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») було укладено договір купівлі продажу прав вимог за кредитами на користь АТ «Дельта Банк», відповідно до якого ПАТ «УкрСиббанк» відступив, а АТ «Дельта банк» набув права вимоги до боржників по кредитних договорах, у тому числі за кредитним договором № від 31 липня 2008 року, який був укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк».

У червні 2014 року відповідач ОСОБА_2, від імені якого діє ОСОБА_3, звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк», в якому просив суд визнати недійсним договір №0 від 31 липня 2008 року про надання споживчого кредиту (при застосуванні ануїтентної схеми погашення), який був укладений між ним, ОСОБА_2, та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк».

В обґрунтування позовних вимог зіслався на те, що вищевказаний договір ним, ОСОБА_2, не укладався, а підпис, наявний у ньому, йому не належить, оскільки вчинений іншою особою.

Позивач ОСОБА_1 в судові засідання жодного разу не зявилась, хоч про час і місце розгляду справи повідомлялась в установленому порядку.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 в судовому засіданні 09 червня 2015 року первісний позов підтримав, покликаючись на викладені в ньому обставини, просив його задовольнити, а також не заперечив проти задоволення зустрічного позову ОСОБА_2, від імені якого діє ОСОБА_3

Представник відповідача ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_5 в судовому засіданні 09 червня 2015 року проти задоволення первісного та зустрічного позовів заперечила, зіславшись на доводи, які викладені в долучених до справи письмових запереченнях.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні 19 листопада 2015 року пояснив, що він дійсно в липні 2008 року укладав з АКІБ «УкрСиббанк» договір про надання споживчого кредиту №0 та отримав в цьому банку грошові кошти в сумі біля 49 000 доларів США. На наявній в справі копії договору міститься від його імені підпис, який схожий на його, ОСОБА_2, підпис, однак цей підпис йому не належить.

В судове засідання, яке було призначено на 27 квітня 2016 року о 16.00 год., представник відповідача ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_5 не зявилася та подала до суду заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутності та відмовити у задоволенні первісного і зустрічного позовів.

В судові засідання, які призначались на 13 січня 2016 року, 05 лютого, 2016 року, 22 березня 2016 року та 27 квітня 2016 року о 16.00 год. представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4, відповідач ОСОБА_2, його представник ОСОБА_3 та представник ПАТ «УкрСиббанк» не зявились, хоч про час і місце розгляду справи повідомлялись в установленому порядку.

Суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності, оскільки в ній наявні достатні докази про право та взаємовідносини сторін.

У відповідності до положень ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників процесу, фіксування судового засідання 27 квітня 2016 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4, представника ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_5, відповідача ОСОБА_2, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що первісний та зустрічний позови не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 31 липня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0 (при застосуванні ануїтентної схеми погашення).

Відповідно до п.1.1 вищевказаного договору банк зобовязується надати позичальнику однією сумою, а позичальник зобовязується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 47 650,00 доларів США. та сплатити проценти за його користування шляхом внесення ануїтентних платежів в порядку і на умовах, визначених цим договором.

Згідно договору про надання споживчого кредиту № 0 (при застосуванні ануїтентної схеми погашення) позичальник зобовязується повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтентних платежів у розмірі 575 доларів США в день сплати ануїтентних платежів.

Відповідно до п.1.2.2. договору про надання споживчого кредиту №0 (при застосуванні ануїтентної схеми погашення) позичальник зобовязаний повернути банку кредит у повному обсязі в термін, не пізніше 27 липня 2029 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного банком терміну (достроково) відповідно до умов цього договору.

31 липня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №220974, згідно якого поручитель зобовязується перед кредитором відповідати за виконання ОСОБА_2 усіх його зобовязань перед кредитором, що виникли з договору про надання споживчого кредиту №0 від 31 липня 2008 року, укладеного між кредитором та боржником, існуючих в теперішній час і тих, що можуть виникнути у майбутньому.

Згідно п.1.2. договору поруки №220974 від 31 липня 2008 року поручителю добре відомі усі умови вищевказаного основного договору, зокрема:

- сума основного боргу 47650 доларів США;

- процентна ставка -13,50% річних, якщо згідно умов основного договору не буде встановлено іншу процентну ставку;

- термін виконання основного зобовязання - 27 липня 2029 року, якщо згідно умов основного договору не буде застосовано інші терміни виконання такого зобовязання;

- інші умови основного договору.

Положеннями ст. 213 ЦК України передбачено, що зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів.

Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги зясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Приписами ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Судом встановлено, що укладаючи 31 липня 2008 року договір про надання споживчого кредиту №0 (при застосуванні ауїтентної схеми погашення) відповідач ОСОБА_2 був ознайомлений з усіма істотними умовами договору: валюта кредиту, сума кредиту, термін кредитування, розмір щомісячних платежів за користування кредитними коштами, графік погашення кредиту, розмір штрафних санкцій, тощо, про що свідчить його підпис на договорах, тобто він усвідомлював критерії взятих на себе зобовязань та розміри відповідальності за їх невиконання. Тому, підписавши кредитний договір ОСОБА_2 визначився та погодився з усіма зазначеними умовами договору, в тому числі і з порядком отримання та повернення кредитних коштів у іноземній валюті.

Крім цього, позивач ОСОБА_1, укладаючи договір поруки №220974 від 31 липня 2008 року, підтвердила (п.1.2 договору поруки), що їй «добре відомі всі умови вищезазначеного кредитного договору.»

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ч.2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

25 липня 2008 року відповідачем ОСОБА_2 була заповнена заявка анкета позичальника на отримання кредиту, у якій зазначено, що позивач ОСОБА_1 не заперечує проти отримання її чоловіком банківського кредиту.

25 липня 2008 року позивачем ОСОБА_1 було заповнено анкету поручителя.

Відповідно до ч.3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

28 жовтня 1991 року Національним банком України видано АКІБ «УкрСиббанк» банківську ліцензію №75 на право здійснювати банківські операції, в тому числі щодо розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, та письмовий Дозвіл №75-2 від 24.12.2001 року на право здійснювати операції з валютними цінностями.

Відповідно до п.3.8 «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» від 10.05.2007 року№168 встановлено, що у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобовязані під час укладення кредитного договору:

- попередити споживача, що валютні ризики під час виконання

зобовязань за кредитним договором несе споживач;

- надати інформацію щодо методики, яка використовується банком

для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з

конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час

погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним.

Судом також встановлено, що підтвердженням дійсності укладеного договору про надання споживчого кредиту №0 (при застосуванні ауїтентної схеми погашення) від 31 липня 2008 року та цілковитим погодженням з його умовами відповідачем ОСОБА_2, є факт користування кредитними коштами з 31 липня 2008 року, та здійснення при цьому сплати необхідних платежів на погашення заборгованості по такому договору, що, у своїй сукупності, свідчить про визнання своїми власними діями укладеного договору та прийняття на себе усіх його правових наслідків.

31 липня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки. Згідно даного договору іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру, яка знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Біберовича,1/11.

Згідно п.1.1 договору іпотеки іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобовязань іпотекодавця за кредитним договором №0 від 31.07.2008 року.

В ході судового розгляду справи також встановлено, що 07 березня 2012 року ОСОБА_2 звертався до АТ «Дельта Банк» із заявою про реструктуризацію заборгованості за оспорюваним договором та в цій заяві власноручно зазначав, що він має можливість внести одноразовий платіж в розмірі 1000 доларів США та в подальшому сплачувати на погашення заборгованості по 3000 грн. щомісячно.

Судом не береться до уваги покликання ОСОБА_2 на те, що договір про надання споживчого кредиту №0 (при застосуванні ануїтентної схеми погашення) від 31 липня 2008 року ним не укладався та наявний в цьому договорі підпис від його імені йому не належить, оскільки він фактично користувався кредитними коштами, певний час здійснював платежі по погашенню заборгованості, що свідчить про визнання власними діями укладеного договору, а також те, що він власноручно написав заяву від 07 березня 2012 року про реструктуризацію заборгованості за оспорюваним договором.

Предявляючи первісний позов, ОСОБА_1 ні в позовній заяві, ні в заяві про зміну предмету позову не покликалась на те, що її чоловік ОСОБА_2 не укладав та не підписував з АКІБ «УкрСиббанк» договору про надання споживчого кредиту №0 (при застосуванні ануїтентної схеми погашення) від 31 липня 2008 року.

Згідно ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в термін, передбачений договором. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобовязання.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що первісний позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 не підлягають до задоволення, оскільки їх вимоги є необґрунтованими та не підтверджуються належними доказами.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 88, 197, 209, 214, 215, ЦПК України, ст. ст. 6, 213, 525, 526, 530, 533, 553, 554, 626, 627, 628, 1054 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», ОСОБА_2, публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про тлумачення змісту договорів та визнання договорів недійсними відмовити у звязку з безпідставністю позовних вимог.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, від імені якого діє представник ОСОБА_3, до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту - відмовити у звязку з безпідставністю позовних вимог.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з моменту його проголошення через Шевченківський районний суд м. Львова.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_6