Ухвала

Іменем України

20 жовтня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Кафідової О.В.,

ФаловськоїІ.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за заявою публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчих листів для виконання у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа - ОСОБА_3, про визнання кредитного договору недійсним за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 22 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2016 року публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 16 березня 2011 року банку видано виконавчі листи за рішенням Печерського районного суду м. Києва від 31 серпня 2010 року у справі за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання кредитного договору недійсним, проте до виконання вони не пред'являлись, оскільки 24 березня 2011 року між сторонами кредитного договору укладено додаткову угоду, згідно із якою встановлено порядок виконання зобов'язань після рішення суду і банк, розраховуючи на правосвідомість боржника, вирішив, що для збереження позитивного становища та кредитної дисципліни виконавчі листи не має необхідності пред'являти до виконання, оскільки останнє має на меті здійснення комплексу виконавчих дій відносно боржника.

Враховуючи викладене та посилаючись на те, що з березня 2014 року боржник припинив виконання зобов'язань, позивач просив визнати причину пропуску строку на пред'явлення до виконання виконавчих листів, виданих за рішенням Печерського районного суду м. Києва від 31 серпня 2010 року, поважною та поновити строк на пред'явлення виконавчих листів до виконання.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22 квітня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 23 червня 2016 року, у задоволенні заяви ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» просить скасувати судові рішення, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, й постановити нову ухвалу, якою заяву ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про поновлення строку на пред'явлення виконавчих листів до виконання задовольнити.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні заяви ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», суди на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що заявником не доведено поважності причин пропуску строку пред'явлення виконавчого листа до виконання. Маючи всі можливості і засоби для реалізації свого права пред'явлення виконавчих листів до виконання, заявник свідомо не вчиняв дій щодо виконання рішення суду в примусовому порядку.

Доводи касаційної скарги про неврахування судами положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини безпідставні, оскільки рішення суду від 31 серпня 2010 року не виконано з вини стягувача, який без поважних причин і безпідставно не пред'явив виконавчий лист до примусового виконання.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції (ст. 335 ЦПК України) і на законність рішень не впливають.

Ураховуючи викладене та положення п. 1 ч. 1 ст. 342 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити ухвали судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, п. 1 ч. 1 ст. 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» відхилити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 22 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: О.В. Кафідова

І.М. Фаловська