Ухвала

іменем україни

18 травня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Закропивного О.В., Мартинюка В.І.,

Мазур Л.М., Нагорняка В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за банком права власності на нерухоме майно, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 06 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 03 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_4 було укладено договір відновлювальної кредитної лінії від 07 лютого 2008 року № 44.29-48-79/П, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_4 траншами у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 15 907 500 грн зі сплатою 16 % річних. В подальшому додатковою угодою від 11 червня 2008 року № 1 до кредитного договору процентну ставку було збільшено до 19 % річних.

Також між банком та ОСОБА_4 було укладено договір відновлювальної кредитної лінії від 07 лютого 2008 року № 44.29-48-80/П, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_4 траншами у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 3 150 000 дол. США зі сплатою 13 % річних.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаними кредитними договорами між банком та ОСОБА_4 укладено іпотечний договір від 07 лютого 2008 року № 44.02-13-102/1, відповідно до умов якого ОСОБА_4 передано в іпотеку банку майнові права на незакінчене будівництвом вбудоване приміщення, а саме приміщення другого поверху житлового будинку, будівництво якого здійснювалося за адресою: АДРЕСА_1, на першому поверсі (між осями 6-7, А-Г); на другому поверсі (між осями 6-8, А-Г) та (між осями 8-11, А-Д), загальною проектною площею 162,41 кв. м та 1/2 щитової вбудованих приміщень на першому поверсі загальною проектною площею 7,81 кв. м, загальна проектна площа вбудованого приміщення складає 170,22 кв. м.

Після звершення будівництва приміщень по АДРЕСА_1 вказане нерухоме майно прийнято в експлуатацію з реєстрацією в установленому порядку за ОСОБА_4 права власності на нежилі приміщення з № 1 по № 13 (групи приміщень № 55а), загальною площею 196,2 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Після проведення розслідування службою безпеки банку встановлено, що спірні нежилі приміщення арбітражним керуючим - ліквідатором ФОП ОСОБА_4 - ОСОБА_5 було відчужено Товариству з обмеженою відповідальністю «Еквенто» (далі - ТОВ «Еквенто»), згідно з договором купівлі-продажу від 16 серпня 2012 року на підставі постанови господарського суду Одеської області від 14 лютого 2012 року, відповідно до якої ФОП ОСОБА_4 визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатора ОСОБА_5 На підставі ухвали господарського суду Одеської області від 21 червня 2012 року було скасовано обтяження нерухомо майна банкрута та вилучено записи з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

При цьому банк, який є кредитором виключно фізичної особи ОСОБА_4, кредиторських вимог до боржника ФОП ОСОБА_4 не заявляв і арбітражним керуючим не було повідомлено банк про факт та підстави відчуження майна, переданого в іпотеку банку.

Постановою Вищого господарського суду України від 25 грудня 2012 року скасовано постанову господарського суду Одеської області від 14 лютого 2012 року про визнання ФОП ОСОБА_4 банкрутом, провадження у справі припинено.

Позивач вказував, що всі дії, які були вчинені на підставі скасованого судового рішення, не мають правового значення, що надає можливість банку звернутися з позовом про визнання права власності на майно, що передано в іпотеку банку.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 06 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 03 лютого 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_4 було укладено договір відновлювальної кредитної лінії від 07 лютого 2008 року № 44.29-48-79/П, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_4 траншами у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 15 907 500 грн зі сплатою 16 % річних та комісій, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 06 лютого 2018 року. В подальшому додатковою угодою від 11 червня 2008 року № 1 до кредитного договору процентну ставку було збільшено до 19 % річних.

07 лютого 2008 року між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_4 було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 44.29-48-80/П, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_4 траншами у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 3 150 000 дол. США зі сплатою 13 % річних та комісій, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 06 лютого 2018 року.

Умовами кредитних договорів передбачено обов'язок позичальника здійснювати погашення кредиту відповідно до графіку змін максимального ліміту заборгованості, щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом та у разі порушення строків повернення кредиту та сплати відсотків сплачувати банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення, що діє в цей період.

Відповідно до п. 4.4 кредитних договорів у разі невиконання позичальником обов'язків щодо сплати кредиту, процентів, комісій протягом більше ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплати проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаними кредитними договорами 07 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_4 був укладений іпотечний договір № 44.02-13-102/1, відповідно до умов якого ОСОБА_4 передав в іпотеку банку майнові права на незакінчене будівництвом вбудоване приміщення другого поверху житлового будинку, будівництво якого здійснювалося за адресою: АДРЕСА_1, на першому поверсі (між осями 6-7, А-Г); на другому поверсі (між осями 6-8, А-Г) та (між осями 8-11, А-Д), загальною проектною площею 162,41 кв. м та 1/2 щитової вбудованих приміщень на першому поверсі загальною проектною площею 7,81 кв. м, загальна проектна площа вбудованого приміщення становить 170,22 кв. м.

З витягу про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек та витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, виданих 07 лютого 2008 року, вбачається, що до вказаних реєстрів внесено відомості про обтяження іпотекою майнових прав ОСОБА_4 на вищевказані незакінчені будівництвом приміщення.

Пунктом 1.10 іпотечного договору передбачено, що після завершення будівництва та прийняття в експлуатацію нерухомого майна, а також після оформлення та реєстрації в установленому чинним законодавством України порядку права власності на нього за іпотекодавцем, збудована нерухомість продовжує бути предметом іпотеки.

При цьому нотаріус, за повідомленням іпотекодержателя та за рахунок іпотекодавця, реєструє обтяження іпотекою вже збудованої нерухомості, а сторони протягом трьох робочих днів укладають додаткову угоду до цього договору, в якій змінюють опис предмета іпотеки: замість майнових прав - відповідне нерухоме майно із зазначенням його реєстраційних даних, оціночної вартості, із посиланням на відповідний правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності іпотекодавця на це нерухоме майно. Зазначеною додатковою угодою можуть бути передбачені інші умови за згодою сторін, наприклад зміни, пов'язані з можливими змінами в процесі будівництва характеристик нерухомості, зокрема площі, планування приміщень, тощо. Зазначена додаткова угода є підставою для перереєстрації заборони відчуження предмета іпотеки, що накладається згідно з п. 1.11 цього договору.

27 листопада 2009 року Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна на підставі свідоцтва про право власності від 19 листопада 2008 року, виданого Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на підставі наказу Головного управління комунальної власності м. Києва від 19 листопада 2009 року, за ОСОБА_4 на праві приватної власності зареєстровано нежилі приміщення з № 1 по № 13 (групи приміщень № 55а) офіс загальною площею 196,20 кв. м, які розташовані по АДРЕСА_1.

Також судами встановлено, що заборгованість ОСОБА_4 за договором відновлювальної кредитної лінії від 07 лютого 2008 року № 44.29-48-79/П станом на 27 жовтня 2014 року становить 37 030 873 грн 58 коп., яка складається з суми заборгованості за кредитом в розмірі 14 714 433 грн, суми заборгованості за відсотками у розмірі 14 816 992 грн 16 коп., пені за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 1 584 275 грн 14 коп., пені за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 2 360 169 грн 06 коп., інфляційних витрат за кредитом у розмірі 1 417 221 грн 79 коп. та інфляційних витрат за відсотками у розмірі 2 137 782 грн 42 коп.; заборгованість ОСОБА_4 за договором відновлювальної кредитної лінії від 07 лютого 2008 року № 44.29-48-80/П станом на 27 жовтня 2014 року становить 4 788 547,89 дол. США, що за курсом НБУ станом на 27 жовтня 2014 року становить 62 013 385 грн 59 коп., яка складається з суми заборгованості за кредитом в розмірі 2 899 938,6 дол. США, що за курсом НБУ станом на 27 жовтня 2014 року становить 37 555 221 грн 56 коп., суми заборгованості за відсотками в розмірі 1 377 632,22 дол. США, що за курсом НБУ станом на 27 жовтня 2014 року становить 17 840 823 грн. 54 коп., пені за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 311 212,49 дол. США, що за курсом НБУ станом на 27 жовтня 2014 року становить 4 030 311 грн 54 коп., пені за несвоєчасне повернення відсотків в розмірі 199 765,13 дол. США, що за курсом НБУ станом на 27 жовтня 2014 року становить 2 587 028 грн 95 коп.

Постановою господарського суду Одеської області від 14 лютого 2012 року фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором арбітражного керуючого ОСОБА_5

Ухвалою господарського суду Одеської області від 21 червня 2012 року скасовано обтяження нерухомого майна банкрута - фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 та вилучено записи з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, а саме: зареєстрований 07 лютого 2008 року запис щодо обтяження іпотекою на підставі іпотечного договору від 07 лютого 2008 року майнових прав на незакінчене будівництвом вбудоване приміщення другого поверху житлового будинку, будівництво якого здійснюється за адресою: АДРЕСА_1, на першому поверсі (між осями 6-7, А-Г); на другому поверсі (між осями 6-8, А-Г) та (між осями 8-11, А-Д) загальною проектною площею 162,41 кв. м та 1/2 щитової вбудованих приміщень на першому поверсі загальною проектною площею 7,81 кв. м, загальна проектна площа вбудованого приміщення становить 170,22 кв. м.

16 серпня 2012 року в рамках ліквідаційної процедури відбувся аукціон з продажу майна ОСОБА_6

На вказаному аукціоні відповідно до договору купівлі-продажу від 16 серпня 2012 року, укладеному між ліквідатором ОСОБА_5, що діяв в інтересах ФОП ОСОБА_6, та TOB «Еквенто», товариство придбало належні ОСОБА_6 нежилі приміщення з № 1 по № 13 (групи приміщень № 55а) офіс загальною площею 196,20 кв. м, які розташовані в АДРЕСА_1 (літ. А).

Постановою Вищого господарського суду України від 25 грудня 2012 року скасовано постанову Господарського суду Одеської області від 14 лютого 2012 року, провадження у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_6 припинено.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 28 лютого 2013 року скасовано заходи, вжиті ухвалою господарського суду Одеської області від 21 червня 2012 року, зокрема, щодо скасування обтяження іпотекою майнових прав ОСОБА_6 на вищезазначене незакінчене будівництвом вбудоване приміщення.

ТОВ «Еквенто» здійснило реконструкцію придбаних на аукціоні нежитлових приміщень, виділило їх у два окремих об'єкти: нежитлове приміщення № 59, загальною площею 140,5 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та нежитлове приміщення № 60, загальною площею 55,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та після проведення реконструкції отримало свідоцтва про право власності серія НОМЕР_1 та серія НОМЕР_2, видані Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві 02 серпня 2013 року.

Відповідно до договорів купівлі-продажу від 19 вересня 2013 року, укладених між ТОВ «Еквенто» та ОСОБА_7, продавець передав, а покупець прийняв у власність нежитлове приміщення № 59, загальною площею 140,5 кв. м та нежитлове приміщення № 60, загальною площею 55,7 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до договорів купівлі-продажу нежитлового приміщення від 28 березня 2015 року, укладених між ОСОБА_7 та ОСОБА_3, продавець передав, а покупець ОСОБА_3 прийняв у власність спірні нежитлові приміщення.

У серпні 2013 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до ТОВ «Еквенто» про звернення стягнення на нежилі приміщення з № 1 по № 13 (групи приміщень № 55а) офіс загальною площею 196,20 кв. м, які розташовані в АДРЕСА_1 (літ. А), для погашенні заборгованості ОСОБА_6 за вищенаведеними кредитними договорами з посиланням на те, що ТОВ «Еквенто» відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» набуло статусу іпотекодавця.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 24 липня 2014 року, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 12 листопада 2014 року, скасовано рішення Господарського суду м. Києва від 24 квітня 2014 року, яким було звернуто стягнення на належні ТОВ «Еквенто» нежилі приміщення з № 1 по № 13 (групи приміщень № 55а), літ. «А», загальною площею 196,2 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, та ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» до ТОВ «Еквенто» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про відсутність у позивача права вимагати звернення стягнення на предмети іпотеки в останнього набувача майна у зв'язку з тим, що предмет іпотеки був реалізований в межах ліквідаційної процедури з припиненням обтяжень в порядку, визначеному Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а на момент укладення договорів купівлі-продажу заборони відчуження в Єдиному реєстрі заборон були відсутні. При цьому суд послався на приписи ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Крім того, судовими рішеннями у господарській справі, що набрали законної сили, встановлено, що іпотека спірної нерухомості не є дійсною для нового власника - ТОВ «Еквенто», а тому відсутні законні підстави для висновку про те, що спірні нежитлові приміщення, які належать на праві власності подальшому набувачу майна - відповідачу ОСОБА_3, на які банк просить звернути стягнення, обтяжені іпотекою. Позивачем не надано суду доказів державної реєстрації обтяження саме цього нерухомого майна іпотекою, тоді як відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.

Такі висновки ґрунтуються на фактичних обставинах, установлених судом, на доказах, поданих сторонами, які судом належним чином оцінені і відповідають вимогам закону, який правильно застосовано.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Відчуження майна, переданого в іпотеку під час проведення ліквідаційної процедури боржника, здійснюється у порядку, визначеному Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції, яка була чинною на момент реалізації в процедурі банкрутства спірного майна). Положеннями цього закону не передбачено згоди іпотекодержателя на відчуження предмета іпотеки за договором, що укладається під час ліквідаційної процедури боржника, яка здійснюється в межах справи про банкрутство.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-58цс13.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент укладення договору купівлі-продажу нерухомості на аукціоні від 16 серпня 2012 року державна реєстрація іпотеки нерухомості була скасована ухвалою господарського суду Одеської області від 21 червня 2012 року, а записи з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вилучені відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції, яка була чинна на час спірних правовідносин), згідно з яким з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної комісії скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обтяження щодо розпорядження майном такого боржника.

Нормами чинного законодавства України, що врегульовують питання відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, не передбачено, що скасування постанови господарського суду про визнання боржника банкрутом автоматично тягне за собою поновлення обтяжень, що були застосовані до майна боржника та були скасовані внаслідок відкриття ліквідаційної процедури.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 47 Закону «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у разі визнання громадянина-підприємця банкрутом до складу ліквідаційної маси не включається майно громадянина-підприємця, на яке згідно з чинним законодавством України не може бути звернено стягнення, та майно, яке перебуває у заставі за підставами, не пов'язаними із здійсненням такою особою підприємницької діяльності.

Положеннями ч. 4 ст. 25 цього ж Закону визначено, що дії ліквідатора (ліквідаційної комісії) можуть бути оскаржені до господарського суду власником майна (органом, уповноваженим управляти майном) банкрута; особою, яка відповідає за зобов'язаннями банкрута; кожним кредитором окремо або комітетом кредиторів; особою, яка, посилаючись на свої права власника або іншу підставу, передбачену законом чи договором, оспорює правомірність віднесення майнових активів або коштів до ліквідаційної маси.

Отже, позивач, будучи іпотекодержателем реалізованого майна і посилаючись на свої права, передбачені іпотечним договором, та як кредитор, вимоги якого були включені до реєстру, мав право оспорювати правомірність віднесення майнових активів ФОП - банкрута до ліквідаційної маси та це питання підлягало вирішенню в порядку, визначеному Законом «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 3-73гс14.

Оскільки докази неправомірності віднесення майнових активів ФОП - банкрута ОСОБА_4 до ліквідаційної маси в матеріалах справи відсутні, не можна вважати, що іпотечне майно реалізовано з порушенням встановленого законодавством порядку, а іпотека зберегла свою чинність для нового власника лише з одного факту скасування постанови про визнання боржника банкрутом та припинення у справі про банкрутство провадження.

Відповідно до наявних в матеріалах справи доказів, на аукціоні з продажу майна банкрута ОСОБА_6 майно було придбане ТОВ «Еквенто» та сплачено за нього повну вартість. Даний аукціон у встановленому законом порядку недійсним не визнано, його результати не скасовано.

Постановами Київського апеляційного господарського суду від 24 липня 2014 року та Вищого господарського суду України від 12 листопада 2014 року встановлено, що іпотека спірної нерухомості не є дійсною для нового власника ТОВ «Ексенто», а тому відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про іпотеку» в частині права іпотекодержателя вимагати звернення стягнення на предмет іпотеки.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Укрсоцбанк» зверталося до Верховного Суду України із заявою про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 12 листопада 2014 року у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ТОВ «Еквенто», третя особа - ОСОБА_6, про звернення стягнення на предмет іпотеки. За наслідками розгляду даної заяви ухвалою колегії суддів Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року відмовлено у допуску справи за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ТОВ «Еквенто», третя особа - ОСОБА_6, про звернення стягнення на предмет іпотеки до провадження до Верховного Суду України.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Оскільки предмет іпотеки був реалізований в межах ліквідаційної процедури з припиненням обтяжень в порядку, визначеному Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», і на момент укладення договорів купівлі-продажу заборони відчуження в Єдиному реєстрі заборон були відсутні, відповідно відсутні підстави вважати подальших набувачів майна недобросовісними, колегія суддів вважає, що захист прав позивача в обраний ним спосіб, що має на меті примусове позбавлення відповідача як іпотекодателя права власності на його майно як на предмет іпотеки, суперечить принципу, закладеному в ч. 2 ст. 388 ЦК України, щодо неможливості витребування майна у добросовісного набувача, якщо воно було продано у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

За таких обставин суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відсутність у позивача права вимагати звернення стягнення на предмети іпотеки в останнього набувача майна у зв'язку з тим, що предмет іпотеки був реалізований в межах ліквідаційної процедури з припиненням обтяжень в порядку, визначеному Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а на момент укладення договорів купівлі-продажу заборони відчуження в Єдиному реєстрі заборон були відсутні.

З урахуванням вказаних норм колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги та вважає, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 06 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 03 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: О.В. Закропивний

Л.М. Мазур

В.І. Мартинюк

В.А. Нагорняк