Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 325/275/16 головуючий у 1 інстанції Апалькова О.М.
провадження № 22-ц /778/3184/16 суддя-доповідач Осоцький І.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Кухаря С.В., Панкеєва О.В.,

за участю секретаря судового засідання Бурак А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Агрофірма «Україна» на заочне рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 14 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Агрофірма «Україна» про стягнення процентів та інфляційних збитків за прострочення виконання грошового зобов'язання,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом до СВК «Агрофірма «Україна», зазначивши, що рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 07.08.2014 року, яке набрало законної сили 15.10.2014 року, з відповідача на його користь стягнуто вартість паю в розмірі 613 289,30 грн., понесені ним судові витрати у розмірі - 3 775 грн..

На даний час рішення боржником в повному обсязі не виконано, бо позивачу виплачено - 68 675,78 грн., сума невиконаного відповідачем грошового зобов"язання становить - 544 613,52 грн.( 613 289,30 грн. - 68 675,78 грн.).

Позивач зазначав, що інфляційні втрати від неналежного виконання грошового зобов"язання складають 281 875,68 гривень за період з 01.11.2014 року до 01.02.2016 року, а 3% річних складають 22 470,90 гривень за період з 16.10.2014 року до 01.03.2016 року.

Тому ОСОБА_2 просив стягнути з відповідача суму інфляційних збитків за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі - 281 875,68 грн., 3% проценти річних за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі - 22 470,90 грн..

Заочним рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 14 квітня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з СВК «Агрофірма»Україна» на користь ОСОБА_2 інфляційних втрат у розмірі 281 875,68 грн. та 3% річних у розмірі 22 470,90 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання, витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 044 грн..

Ухвалою цього ж суду від 19 травня 2016 рокузаяву СВК «Агрофірма «Україна» про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

СВК «Агрофірма «Україна» в апеляційній скарзі, посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду, просить його скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольнячи позов про стягнення процентів та інфляційних збитків за прострочення виконання грошового зобов"язання, суд обгрунтовно, посилаючисть на вимоги норм ст. 11 ЦК України, виходив з того, що рішення суду про стягнення грошової суми є грошовим зобов"язанням, за прострочення виконання якої настає відповідальність передбачена вимогами норм ст. 625 ЦК України.

Згідно вимог ч., ч. 1, 3, 5 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов"язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов"язки. Цивільні права та обов"язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов"язки можуть виникати з рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 07.08.2014 року стягнуто з СВК „Агрофірма"Україна" на користь ОСОБА_2 вартість паю в розмірі- 613 289,30 грн. та понесені останнім судові витрати у розмірі- 3 897 грн., яке рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 15.10.2014 року було змінено лише в частині судових витрат, розмір яких які було зменшено до 3 775 грн..В іншій частині рішення суду залишено без змін / т.1 а.с.25-30 /.

Судом встановлено і це підтверджено відповідачем, що на час розгляду цієї справи, грошове зобов"язання останнім виконано частково: позивачу виплачено - 68 675,78 грн., тобто сума невиконаного відповідачем грошового зобов"язання становить - 544 613,52 грн.( 613 289,30 грн. - 68 675,78 грн.) / т.1 а.с.18, т.2 а.с. 22, 30 /.

Так як рішенням суду з СВК „Агрофірма" Україна" на користь ОСОБА_2 стягнуто грошову суму, то таке зобов'язання зводиться до сплати грошей, отже, є грошовим зобов'язанням, яке відповідач належним чином не виконує.

Вимогами норм ч. 2 ст. 625 ЦК України, якою врегульовано відповідальність за порушення грошового зобов"язання, передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вказана правова позиція визначена у постановах Верховного Суду України від: 25 червня 2014 року № 6-25цс14; 01.10.2014 року по справі № 113 цс14; 30 березня 2016 року у справі № 6-2168цс15 і в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов"язковими для всіх судів України.

Інфляція - це знецінення грошей і безготівкових коштів, що супроводжується зростанням цін на товари і послуги( п.2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін(тарифів) на споживчі товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519).

Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін, який характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, що купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточний період порівняно з базовим.

Відповідно до ст. 625 ЦК України встановлений індекс інфляції враховується при обчисленні суми боргу в разі наявності між сторонами грошових зобов'язань у грошовій одиниці України.

Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, що складають певний період, перемножити між собою. З метою полегшення розрахунку застосовуються також річні індекси, які визначаються шляхом множення місячних індексів. Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті "Урядовий кур'єр", зазначена інформація є загальновідомою.

Розрахунок інфляційних втрат узгоджується з Методологічним положенням щодо організації статистичних спостережень за змінами цін(тарифів) на споживчі товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519) / т.1 а.с. 2, 45 /.

Тому судом обгрунтовно стягнуто за прострочення виконання грошового зобов'язання інфляційні втрати у розмірі - 281 875,68 гривень за період з 01.11.2014 року до 01.02.2016 року та 3% річних у розмірі - 22 470,90 гривень за період з 16.10.2014 року до 01.03.2016 року, а також понесені похивачем судові витрати у розмірі - 3 044 грн..

За таких обставин, оскаржене рішення суду є законним та обгрунтованим, передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції або ж його зміни колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги, які стосуються правомірності судового рішення від 07.08.2014 року, яке набрало законної сили 15.10.2014 року і має предюдиціальне значення при розгляді цієї справи, прийняти до уваги неможливо, а доводи про скрутний матеріальний стан відповідача не є підставами для скасування чи зміни оскаржувального у справі судового рішення, розмір стягнутих сум за рішенням суду в апеляційному порядку оскаржено не було.

Керуючись ст., ст. 307, 308, 313, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу СВК «Агрофірма «Україна» відхилити.

Заочне рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 14 квітня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: