Провадження номер 2/741/244/16
Єдиний унікальний номер 741/399/16
РІШЕННЯ

іменем України

19 травня 2016 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Дикого В.М.,

з участю секретаря с/з ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Носівського районного суду Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 сільської ради Носівського району Чернігівської області про визнання права власності в порядку набувальної давності,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 подала до Носівського районного суду Чернігівської області позовну заяву до ОСОБА_4 сільської ради Носівського району Чернігівської області про визнання права власності в порядку набувальної давності. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що в серпні 2004 року вона переїхала жити до будинку по вул. Садова, 18, у с. Іржавець Носівського району Чернігівської області, який належав ОСОБА_5. Власник будинку померла 23 грудня 2002 року. За життя ОСОБА_5 обіцяла переоформити на ОСОБА_2 свій будинок, адже позивач, проживаючи по сусідству в орендованому будинку (власного будинку не мала), допомагала їй по господарству. Однак, ОСОБА_5 раптово померла, не встигнувши юридично оформити відчуження будинку на позивача. Крім того, на час смерті позивача правовстановлюючі документи на будинок не були виготовлені. Свідоцтво про право власності на нерухоме майно видане на ім'я ОСОБА_5 лише 20 вересня 2005 року. З серпня 2004 року позивач добросовісно, відкрито, безперервно проживає в будинку, який належав ОСОБА_5 Домовившись із покійною власницею будинку, позивач уважала, що має підстави для набуття права власності на нього, ніхто, крім неї, на будинок не претендував. Позивач не приховувала факту володіння будинком. Її володіння нерухомим майном не переривалося. За час володіння позивач зробила в будинку ремонт, утеплила зовнішні стіни, провела воду, уклала з Носівським РЕМ у 2005 році договір про користування електричної енергією, у 2009 році угоду про внесення доповнень до договору про користування електричною енергією, постійно сплачувала рахунки за користування електроенергією. Вищевказані обставини підтверджують факт володіння та користування будинком. Позивач користується будинком більше одинадцяти років, саме тому вона звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на житловий будинок у порядку набувальної давності.

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та дала пояснення, аналогічні поясненням, викладеним у змісті позовної заяви.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 підтримав вимоги, викладені в позовній заяві, та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 сільської ради Носівського району Чернігівської області в судове засідання не зявився. Сільський голова направила до суду заяву, у якій не заперечувала проти задоволення позову та просила справу розглянути без участі представника відповідача.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 дала показання, що вона є сусідкою ОСОБА_2 Остання постійно, уже більше десяти років, проживає в будинку, який належав ОСОБА_5 Позивач доглядала за покійною. Після смерті власника ОСОБА_2 веде господарство, зробила в будинку ремонт.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 дала показання, аналогічні показанням свідка ОСОБА_6.

Вислухавши пояснення позивача та її представника, показання свідків, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд робить нижченаведений висновок.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно №28 від 09.08.2005 р. власником жилого будинку, розташованого за адресою: вул. Садова, 18, с. Іржавець Носівського району Чернігівської області, є ОСОБА_5 (а. с. 7).

ОСОБА_5 померла 23 грудня 2002 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим виконкомом ОСОБА_4 сільської ради Носівського району (а. с. 5).

У судовому засіданні встановлено, що позивач з серпня 2004 року постійно проживає в будинку за адресою: вул. Садова, 18, с. Іржавець Носівського району Чернігівської області. Це також підтверджується письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, а саме: договором про користування електричною енергією, укладеним між Носівським РЕМ та ОСОБА_2 (а. с. 8-10), угодою про внесення доповнень до договору про користування електричною енергією (а. с. 13), квитанціями про сплату податку за землю від 14.09.2009 р. та 03.06.2011 р. (а. с. 14), рахунками про оплату вартості споживання електроенергії за травень 2006 року, листопад 2008 року, червень 2009 року, травень 2009 року, травень 2011 року, від 01.09.2012 року, від 01.12.2013 року ( а. с. 10-12).

Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 31.03.2016 року інформація про видані свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5, яка померла 23.12.2002 р., відсутня (а. с. 25).

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Ст. 319 ЦК України гласить, що власність зобов'язує. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 346 ЦК України визначено перелік підстав припинення права власності, зокрема п. 11 передбачає, що право власності припиняється у разі смерті власника.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно з п. п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається.

Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК України, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю.

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи на які вона посилається, як на підставу своїх вимог.

Позивач довела факт набуття ним права власності за набувальною давністю, оскільки вона відкрито, добросовісно та безперервно користується нерухомим майном протягом більше, ніж 10 років, робила ремонт у будинку, утеплила зовнішні стіни, постійно підтримує його в належному стані.

На підставі викладеного, суд робить висновок, що визнання права власності не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, таким чином позов підлягає задоволенню в повному обсязі і є підстави для визнання права власності за набувальною давністю за позивачем.

Керуючись ст. ст. 319, 321, 328, 335, 344 ЦК України, керуючись ст. ст. 3, 4, 15, 208, 213-215 ЦПК України, суд

РІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований у с. Іржавець Носівського району Чернігівської області, вул. Садова, 18, який складається з власне жилого будинку «А», веранди «а», сараю «Б», сараю «б», сараю «В», погреба «П», криниці «К», огорожі №1, воріт з хвірткою №2, загальною площею 73 кв. м житловою площею 49,9 кв. м інвентаризаційною вартістю 92533 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.М. Дикий