АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 667/6241/15-ц Головуючий в суді I інстанції: Майдан С.І. Номер провадження: 22-ц-791/1246/16 Доповідач: Склярська І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Склярської І.В.,

суддів: Вейтас І.В.,

Цуканової І.В.,

секретар Павловська О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, яка діє від імені ОСОБА_4 на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 04 березня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про припинення права на частку у спільному майні, визнання права власності на частку спільного майна,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом про припинення права на частку у спільному майні, посилаючись на наявність у спільній частковій власності трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 Зважаючи на те, що поділити в натурі спільну нерухомість або виділити в натурі частку співвласнику квартири за вимогою ст. 364 ч.1 ЦК України неможливо, просила з урахуванням уточнених позовних вимог:

-припинити право ОСОБА_4 на 2/9 частки в квартирі АДРЕСА_1, належну їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом НОМЕР_1 від 04.09.2009 р., видане Третьою Херсонською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого за р. № 2-1337;

-виплатити ОСОБА_4 з депозитного рахунку Комсомольського районного суду м. Херсона 83760 (вісімдесят три тисячі сімсот шістдесят гривень), внесені ОСОБА_5 як вартість 2/9 частки квартири АДРЕСА_1

-визнати за ОСОБА_5 право власності на 2/9 частки квартири АДРЕСА_1

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 04 березня 2016 року позов задоволено. Припинено право власності ОСОБА_4 на 2/9 частки в квартирі АДРЕСА_1 та належить їй згідно свідоцтва про право на спадщину за законом НОМЕР_1 від 04.09.2009 року, виданого Третьою Херсонською нотаріальною конторою за реєстраційним номером № 2-1337. Визнано за ОСОБА_5 право власності на 2/9 частки у квартирі АДРЕСА_1. Зобов'язано територіальне управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області видати ОСОБА_4 у рахунок грошової компенсації вартості 2/9 частин квартири АДРЕСА_1, внесені ОСОБА_5 на депозитний рахунок грошові кошти в сумі 83 760 (вісімдесят три тисячі сімсот шістдесят) грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, яка діє від імені ОСОБА_4, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що зазначена частина квартири (2/9) не є незначною та є єдиним її житлом, а сума компенсації не відповідає дійсності.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу позивачка її доводи не визнала, рішення суду вважає законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач у спірній квартирі не проживає, має інше житло, розмір частки відповідача у справі спільної часткової власності на квартиру не дозволяє виділити їй в натурі, припинення права власності на вказану частку не завдасть істотної шкоди відповідачу та членам її сім'ї, позивачем сплачено на депозитний рахунок суду в якості компенсації за частку грошові кошти в сумі 83760,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_5 та ОСОБА_4, 7/9 частин якої належить позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.09.2009 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.02.2014 року, а 2/9 частин - відповідачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.09.2009 року.

Рішенням Комсомольського районного суду Херсонської області від 04 листопада 2015 року визначено порядок користування згідно з яким співвласнику ОСОБА_4 в індивідуальне користування виділено житлову кімнату № 4 площею 7,7 кв.м; ОСОБА_5 виділено житлову кімнату № 5, площею 10,9 кв.м., житлову кімнату №6 площею 10,4 кв.м, лоджію № I площею 1,4 кв.м., лоджію №II площею 1,7 кв.м., а загалом 24,4 кв.м, в т.ч. житлової площі - 21,3 кв.м.; у спільному користуванні сторін залишити коридор № 1 площею 8,1 кв.м., ванну №2 площею 2,3 кв.м., вбиральню №3 площею 1,1 кв.м., кухню № 7 площею 7,9 кв.м., а загалом 19.04 кв.м. допоміжної площі.

Згідно довідки Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Життя» від 12.02.2016 року у квартирі АДРЕСА_1 прописані та проживають ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 (а.с. 151).

Відповідно до довідки відповідач зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 24).

Наявність у відповідача на праві власності іншого житла, отриманого в порядку приватизації та спадкування підтверджується матеріалами справи (а.с.83,136), а розпорядження успадкованого майна шляхом дарування членам сім'ї (а.с.152) є правом відповідача, як власника майна.

Відповідно до Висновку експерта № 109/2015, складеного за результатами проведення судової будівельно-оціночної експертизи від 25.01.2016 року 2/9 частин від ринкової вартості квартири АДРЕСА_2 складає 83760 грн. Вказана сума, як грошова компенсація вартості належної ОСОБА_4 частки спірної квартири, внесена на депозитний рахунок суду.

У відповідності до приписів ст. 41 Конституції України, п. 2 ) ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, крім випадків, встановлених Конституцією та законами України. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до закону " Про ратифікацію Конвенції про захист людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів "2, 4, 7 та 11 до Конвенції " встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 21.03.2011 року Справа « Андрій Руденко проти України» зазначив, що " Суд нагадує, що втручання у право на мирне володіння майном є сумісним з вимогами ст. 1 Першого протоколу, коли воно законне і не свавільне".

В пункті 1 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ " Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав " від 07 лютого 2014 року №5 роз'яснено, що не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової або іншої матеріальної компенсації за частку у спільній власності за наявності умов, передбачених пунктами 1 4 частини першої та частини другої статті 365 ЦК, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватися ним.

Статтею 365 ЦК України встановлено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

За змістом зазначеної норми, для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та його сімї.

Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі №6-81цс11 та від 02 червня 2014 року у справі №6-68цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів.

Як вбачається з розяснень, які містяться в п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" від 04.10.1991 року, з подальшими змінами та доповненнями, при вирішення справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що при неможливості виділу частки в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутньої такої згоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункту чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. В окремих випадках суд може врахувати конкретні обставини справи і при відсутності згоди власника, що виділяється, зобов'язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов'язковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у спільній власності на будинок є незначною й не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник в будинку не проживає і забезпечений іншою житловою площею.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що частка квартири, 2/9, є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, відповідач забезпечена житлом та проживає в іншій квартирі. Суд дійшов правильного висновку, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Отже, враховуючи, що відповідач не спростувала наявність у неї іншого житла, разом з членами родини приймала участь у приватизації житла співвласником якого є і в якому проживає, також за наявності 2/9 частки квартири, яку вона вважає єдиним житлом, іншу квартиру подарувала членам родини, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що зазначена частина квартири є єдиним житлом та частка не є незначною.

Доводи апеляційної скарги про заниження ринкової вартості квартири колегія суддів до уваги не приймає, як такі, що не ґрунтуються на вимогах закону та не спростовують мотивованих висновків суду. Так, представник відповідача приймала участь у судовому засіданні при дослідженні висновків експертизи та допиту експерта який надавав пояснення щодо визначення ринкової вартості квартири з урахуванням розташування будинку біля силікатного заводу, нерозвиненої інфраструктури та іншого. Після дослідження висновку експертизи та допиту експерта, клопотання про призначення додаткової чи повторної експертизи в суді першої інстанції не заявляла, а тому в силу ч.2 ст.303 ЦПК України підстави для призначення колегією суддів повторної будівельно-технічної експертизи були відсутні.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.303,307,308, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє від імені ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 04 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.В. Склярська

Судді: І.В. Вейтас

І.В. Цуканова