У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах апеляційного суду Рівненської області в складі:

Головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів: Бондаренко Н.В., Ковальчук Н.М.,.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівному апеляційну скаргу представника Дубенської виховної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Рівненській області на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 19 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дубенської виховної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Рівненській області, Дубенської загальноосвітньої школи ІІ-ІІІ ступенів №9 Рівненської області про визнання неправомірною зміну істотних умов праці, поновлення попередніх умов праці, стягнення втраченого заробітку та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 19 вересня 2016 року позов ОСОБА_1 до Дубенської виховної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Рівненській області та Дубенської загальноосвітньої школи ІІ-ІІІ ступенів №9 Рівненської області про визнання неправомірною зміну істотних умов праці, поновлення попередніх умов праці, стягнення втраченого заробітку та стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано пункт 1.6 наказу директора Дубенської загальноосвітньої школи ІІ-ІІІ ступенів №9 Рівненської області №317 від 31 серпня 2015 року «Про розподіл педагогічного навантаження вчителів школи на 1 семестр 2015-2016 навчального року», (в частині розподілу педагогічного навантаження ОСОБА_1М.).

Стягнуто з Дубенської виховної колонії Державної пенітенціарної служби України в Рівненській області на користь ОСОБА_1 37 876, 78 грн. втраченого заробітку за період з 01 вересня 2015 року по 12 серпня 2016 року та 1000,00 грн. моральної немайнової шкоди, а всього стягнуто 38 876, 78 грн.

Вирішено питання про судовий збір.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В поданій на рішення апеляційний скарзі представник Дубенської виховної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Рівненській області ОСОБА_2 вказує на його незаконність з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права. Судом не враховано, що Дубенська виховна колонія та Дубенська ОСОБА_3 ступенів №9 є державними органами, а тому під час стягнення коштів з державного бюджету належним відповідачем має виступати відповідний орган Державного казначейства України.

Вказує, що судом залишено поза увагою те, що позивач пропустила тримісячний строк позовної давності встановлений ст. 233 КЗпП України для звернення до суду з вказаним позовом, оскільки про наявність наказу директора Дубенської загальноосвітньої школи ІІ-ІІІ ступенів № 9 Рівненської області за № 317 від 31 серпня 2015 року «Про розподіл педагогічного навантаження вчителів школи на І семестр 2015-2016 н. р.», вона дізналася 11 вересня 2015 року, однак з позовом до суду звернулася лише 09 лютого 2016 року.

Зазначає, що після ознайомлення з вказаним наказом позивачка продовжувала працювати аж до 29 серпня 2016 року та не вчинила жодних дій, які б свідчили про її незгоду із змінами умов праці, які виникли.

Зазначає, що в звязку з припиненням трудових відносин за угодою сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП України), фактично ОСОБА_1 погодилася, що між нею та відповідачем на момент звільнення будь-які спори відсутні.

Просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції правильно виходив з того, що наказ директора Дубенської загальноосвітньої школи ІІ-Ш ступенів №9 Рівненської області № 317 від 31 серпня 2015 року про зменшення тижневого навантаження серед вчителів-предметників: ОСОБА_1-2.5 годин на тиждень, суперечить положенням ст.32 КЗпП України, оскільки позивач не була попереджена про зміну істотних умов праці та не давала згоди на зменшення їй тижневого навантаження, що суттєво вплинуло на зменшення заробітної плати більше як в чотири рази.

На підтвердження такого висновку в рішенні наведенні відповідні мотиви та докази з якими погоджується і апеляційний суд.

Відповідно до вимог ст.32 КЗпП України, про зміну істотних умов праці систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановленням або скасуванням неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших працівника необхідно повідомити не пізніше, ніж за два місяці.

Статтею 25 Закону України «Про загальну середню освіту» визначено, що розподіл педагогічного навантаження у загальноосвітньому закладі здійснюється його керівництвом і затверджується відповідним органом управління освітою. Причому п.2 цієї статті встановлено, що педагогічне навантаження вчителя загальноосвітнього навчального закладу, незалежно від підпорядкування, типу і форми власності, обсягом менше тарифної ставки встановлюється лише за його згодою.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, будь-які докази на спростування доводів позивача про порушення її трудових прав, відповідач суду не надав і судом їх не здобуто.

Доводи апеляційної скарги про неналежність відповідача для проведення виплат по стягнутим на користь ОСОБА_1 коштів є безпідставними, оскільки Дубенська загальноосвітня школа ІІ-Ш ступенів №9 Рівненської області має статус юридичної особи, з державною формою власності та входить в структуру (штат) Дубенської виховної колонії управління ДПС України в Рівненській області, яка є розпорядником коштів.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що позивачем пропущено тримісячний строк звернення до суду за захистом порушених трудових прав з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, не погодившись із вищезазначеним наказом щодо змін істотних умов праці, ОСОБА_1 28 вересня 2015 року звернулась до суду з позовними вимогами до Дубенської ВК управління Державної пенітенціарної служби України в Рівненській області, які з водились до визнання наказу №317 директора Дубенської загальноосвітньої школи ІІ-Ш ступенів №9 Рівненської області про зменшення їй тижневого навантаження з 18 годин до 2,5 годин на тиждень тому просила визнати незаконними дії директора школи щодо зменшення їй тижневого навантаження, зобовязати поновити попередні умови праці, стягнути втрачений заробіток та моральну шкоду (а. с. 44). Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 26 листопада 2015 року позов задоволено визнано наказ №317 директора Дубенської загальноосвітньої школи ІІ-Ш ступенів №9 Рівненської області від 31 серпня 2015 року про зменшення тижневого навантаження незаконним та скасовано.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 05 лютого 2016 року вказане рішення суду першої інстанції скасоване. В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено з процесуальних підстав, а саме незалучення до участі у справі співвідповідача Дубенську загальноосвітню школу ІІ-ІІІ ступенів №9 Рівненської області про права та обовязки якого суд першої інстанції прийняв рішення.

Тому, 10 лютого 2016 року позивач повторно звернулась до суду із вказаними позовними вимогами.

Крім того, вбачається, що позивач звернулась до суду із позовними вимогами про стягнення втраченого заробітку які є похідними і тісно взаємоповязані із вимогами про визнання наказу №317 незаконним.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що працівник має право звернутися до суду із вимогами про оплату праці без обмежень будь-яким строком відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України.

Крім того, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 1000 грн. суд першої інстанції правильно врахував характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивач, їх тривалість, при цьому суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника Дубенської виховної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Рівненській області відхилити.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 19 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий :

Судді: