Справа № 337/2738/16-ц
Провадження № 2/337/1402/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2016 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя

у складі: головуючого судді Гнатик Г.Є.

при секретарі Жевакіній Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом.

У позові вказала, що вона є спадкоємцем за законом після смерті матері ОСОБА_3, яка померла 25.08.2015 року та батька ОСОБА_4, який помер 31.08.2013 року. Спадковим майном після померлих батьків є квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Вона своєчасно не звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та пропустила строк на її прийняття, оскільки проживає в Італійській Республіці та з 2009 року жодного разу не перетинала державний кордон України, довго хворіла і мала тривалий реабілітаційний період,протягом якого їй за станом здоровя заборонялися тривалі поїздки. Просила визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини після померлої 25.08.2015 року матері ОСОБА_3 та померлого 31.08.2013 року батька ОСОБА_4 протягом трьох місяців.

У судове засідання позивачка не зявилася, поважну причину неявки суду не повідомила. Оскільки позивачка ОСОБА_1 проживає поза межами держави Україна, через її представника ОСОБА_5, який приймав участь у судових засідання, ОСОБА_6 була зобовязана явкою до суду для дачі особистих пояснень. Неодноразово у судові засідання позивачка не зявилася, не повідомила суду причину неявки, а доводи представника позивачки про те, що вона не може зявитися до суду за станом здоровя, нічим не підтверджені, тому, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивачки.

Представник позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_5 підтримав позов. Суду пояснив, що факт родинних відносин позивачки з батьками, підтверджується копією її свідоцтва про народження. Позивачка з 2009 року знаходиться в Італії і з цього часу не приїздила на територію України, вона не була присутня на похованні ні батька ні матері, не мала коштів приїхати. Крім того, 20.02.2015 року ОСОБА_1 травмувалася, знаходилася тривалий час на лікуванні, десь приблизно шість місяців але доказів тривалого лікування позивачки надати суду не може. Вона не мала можливості працювати, тому у неї бракувало грошових коштів. Через консульську службу ОСОБА_1 не направляла заяву про прийняття спадщини після померлих батьків, оскільки не мала на це коштів, бо консульський збір для неї завеликий, але неодноразово позивачка допомагала грошима батькам, які висилала їм. Просив задовольнити позов та визначити ОСОБА_1 строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті батьків.

Відповідачка ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечує. Суду пояснила, що 09.12.2009 року її сестра ОСОБА_1 виїхала до Італії і вона та батьки про неї більше нічого не чули. У 2007 році проти ОСОБА_1 була порушена кримінальна справа у м.Донецьку і територію України вона покинула у звязку з цим. Звязку з сестрою не було і обявилася вона лише у 2013 році, коли помер батько, вона з ОСОБА_1 спілкувалася по скапу і повідомила її про смерть батька, але та на поховання не приїхала. 25.08.2015 року померла їх мати і вона також повідомила сестру про її смерть, але ОСОБА_1 сказала їй про те, що більше не зможе повернутися на Україну. За весь час відсутності ОСОБА_1 жодних витрат по утриманню житла не несла, матеріальної допомоги на поховання батьків не надавала. Усі витрати несла вона. Вважає, що позивачка пропустила строк для прийняття спадщини без поважної причини, оскільки про смерть батьків їй було відомо, тому просила у задоволенні позову відмовити.

Вивчивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення представника позивача, відповідачки, суд вважає позовні вимоги не підлягаючими задоволенню у звязку з наступним.

Позивачка ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_4 та ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження І-ЖС № 02142803.12.2005 року (а.с.13).

З листа відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 03.06.2016 року вбачається, що у Запорізькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану ГТУ, у Запорізькій області є актовий запис про смерть № 4763 від 01.09.2013 року на ОСОБА_4, який помер 31.08.2013 року та актовий запис про смерть № 308 від 27.08.2015 року ( а.с.14).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1, ст. 1269 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно з положеннями частини 3 статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом вищезазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом України при розгляді справи № 6-1486цс15 у постанові від 04.11.2015 року.

У справі № 6-85цс12 Верховний Суд України, зокрема, вказав, що правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви, а також ці обставини визнані судом поважними.

Як вбачається з позовних вимог позивачки, після смерті спадкодавця вона не звернулася із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, оскільки тривалий час після смерті матері перебувала за межами України- з грудня 2009 року, що підтверджується копією закордонного паспорту АТ 160216 (а.с. 7-10).

Факт проживання ОСОБА_1 за межами України також не може бути визнано поважною причиною пропуску строку звернення до нотаріальної контори, оскільки знаходження позивачки поза межами держави Україна не впливає жодним чином на можливість спадкоємця своєчасно подати заяву про прийняття спадщини. Позивач не була позбавлена права надіслати поштою відповідну заяву з будь-якої країни світу.

Згідно з п.2.1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року (далі Порядок), спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми), зокрема, про прийняття спадщини, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна.

Відповідно до п.п.3.3., 3.4, 3.5 Порядку, заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу за місцем відкриття спадщини у письмовій формі. Якщо спадкоємець особисто прибув до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, нотаріальне засвідчення справжності його підпису на таких заявах не вимагається. У цьому випадку нотаріус встановлює особу заявника, про що на заяві робиться відповідна службова відмітка. Ця відмітка скріплюється підписом нотаріуса. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини.

Виходячи з наведеного, оскільки поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій щодо прийняття спадщини, суд вважає, що наведені позивачкою причини пропуску строку не можна визнати поважними, оскільки позивач не надала жодних доказів про те, що існували обєктивні, непереборні, істотні труднощі, які перешкодили їй направити до нотаріальної контори м. Запоріжжя поштою письмову заяву про прийняття спадщини або ж звернутися до нотаріуса у Італійський Республіці, посвідчити заяву про прийняття спадщини та через представника передати до нотаріальної контори.

Згідно правові позиції, викладеної Верховним Судом України в постанові від 26.09.2012 року у справі №6-85цс12 та в постанові від 04.11.2015 року у справі №6-1486цс15, відповідно до яких правила ч.3 відст.1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця або спадкову масу, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

У судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 пояснила суду, що вона за допомогою скапу спілкувалася з позивачкою ОСОБА_1 і тій повідомляла про смерть батька, а потім і матері.

Жодних доказів у частині спростування доводів відповідачки, представником позивача у судовому засіданні не було надано.

Як вбачається з відповіді восьмої державної нотаріальної контори від 06.10.2016 року ( а.с.42), після смерті померлого ОСОБА_4 спадкоємці до нортконтори не зверталися, спадкова справа не заводилась.

Після смерті ОСОБА_3 заведена спадкова справа № 95/2016 за заявою кредитора ПАТ «ОСОБА_5 банк» до спадкоємців та ПАТ «Ідея Банк» до спадкоємців ( а.с.45, 50). Ні ОСОБА_1 ні ОСОБА_2 з заявами про прийняття спадщини після померлих батьків до нотаріальної контори не зверталися.

У позовній заяві вказано, що причиною пропуску строку на прийняття спадщини позивачкою стало те, що вона проживає в Італійській республіці з 2009 року і з цього часу не перетинала державний кордон України, позивачка має в Італії постійне місце проживання та дозвіл на роботу. Також позивачка тривалий час хворіла та мала довгий реабілітаційний період, тому їй було заборонено тривалі поїздки. 20.02.2015 року позивачка потрапила до лікарні через травму, отриману у ДТП, що унеможливило здійснення далеких поїздок.

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_5 пояснював, що позивачка з 2009 року знаходиться в Італії і з цього часу не приїздила на територію України, вона не була присутня на похованні ні батька ні матері, не мала коштів приїхати. Крім того, 20.02.2015 року ОСОБА_1 травмувалася, знаходилася тривалий час на лікуванні, десь приблизно шість місяців, але доказів тривалого лікування позивачки надати не може. Вона не мала можливості працювати, тому бракувало грошових коштів. Через консульську службу ОСОБА_1 не направляла заяви про прийняття спадщини після померлих батьків, оскільки не мала на це коштів, бо консульський збір для неї завеликий.

Доводи представника позивачки про те, що ОСОБА_1 з 2009 року не перетинала кордон України, підтверджуються копією закордонного паспорту ОСОБА_1

Доводи представника позивача про те, що позивачка ОСОБА_1 не мала коштів щоб приїхати на поховання батьків та коштів для оформлення заяви про прийняття спадщини після померлих батьків через Консульство, протиречать матеріалам справи, з яких вбачається, що 26.09.2012 року між підприємством MONAKO GROUP і ОСОБА_1, був укладений безстроковий трудовий договір про часткову зайнятість і ОСОБА_1 прийнято на роботу на неповний робочий день помічником бармена.

Будь яких доказів того, що позивачка ОСОБА_1 не працювала у період з 26.09. 2012 року по день звернення до суду з позовом - 20.07.2016 року, суду не надано.

Крім того, після смерті батька ОСОБА_4, який помер 31.08.2013 року, позивачка працювала, що не спростовано у судовому засіданні та підтверджується безстроковим трудовим договором. Також відповідачка не хворіла до 20.02.2015 року, оскільки доказів хвороби позивачки саме у вказаний вище період часу, суду не надано.

Як вбачається з матеріалів справи- медичної візуалізації від 20.02.2015 року, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 поступила у лікарню «МОСКАТІ» м. Аверса 20.02.2015 року, їй надана невідкладна допомога і в цей же день- 20.02.2015 року вона була виписана додому, прогнозована тривалість травми 30 днів ( а.с.15-17).

З довідки лікаря від 30.04.2016 року вбачається, що ОСОБА_1 має ознаки перелому правої сторони, отримані у результаті ДТП та стан її здоровя унеможливлює здійснення далеких поїздок ( а.с.18).

До суду позивачка з даним позовом звернулася 20.07.2016 року. Жодного доказу у частині того, що ОСОБА_1 не працювала у період з вересня 2015 року по день звернення до суду, суду не надано.

Також не надано суду і доказів того, що весь вказаний період ОСОБА_1 хворіла, що унеможливило її звернення до Консульської служби з заявою про прийняття спадщини після померлих як батька так і матері, оскільки Консульська служба знаходиться на території Італії, де постійно проживає і працює ОСОБА_1 з грудня 2009 року та унеможливило її звернення до нотаріуса за місцем проживання.

Відповідно до ст.ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір.

Посилання представника позивача як у поданому позову так і у судовому засіданні на ту обставину, що строк подачі заяви про прийняття спадщини ОСОБА_1 після померлого батька ОСОБА_7, який помер 31.08.2013 року і після смерті матері ОСОБА_3, яка померла 25.08.2015 року, про те, що строк звернення з заявою про прийняття спадщини ОСОБА_1 пропустила з поважних причин, суду не доведено та такі доводи протиречать матеріалам справи.

Будь яких інших доказів, які підтверджували б доводи представника позивача у частині хворобливого стану ОСОБА_1, відсутності грошових коштів для сплати Косульського збору, що перешкоджало їй звернутися з заявою про прийняття спадщини після померлих батьків до нотаріальної контори, через що ОСОБА_1 пропущено строк звернення з заявою про прийняття спадщини, суду у процесі розгляду вказаної цивільної справи ні позивачем ні його представником, надано не було. Крім того, позивачка, явка якої у судове засідання була визнана обовязковою, ухилилася від явки до суду та дачі особистих пояснень щодо поданого позову, не повідомила суд про причини свого неприбуття.

В даному випадку причини пропуску строку для прийняття спадщини, на які посилається представник позивача як у поданому позові, так і у судовому засіданні, не можуть вважатись поважними, оскільки такі доводи нічим не доведені, вони не пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Керуючись ст. 1270, 1272 ЦК України, ст. 208, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів через Хортицький районний суд м.Запоріжжя.

Суддя: Г.Є. Гнатик