Ухвала

26 лютого 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ЄвтушенкоО.І., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3, на рішення Кілійського районного суду Одеської області від 01 квітня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 05 червня 2013 року,

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», в особі філії «Южне головне регіональне управління» Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У лютому 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга

представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Кілійського районного суду Одеської області від 01 квітня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 05 червня 2013 року, яка не може бути прийнята судом, оскільки подана після закінчення строку, установленого ст. 325 ЦПК України і скаржник порушує питання про поновлення строку на касаційне оскарження посилаючись на поважність причини пропуску, зокрема на те, що 05 червня 2013 року ОСОБА_2 подав через канцелярію апеляційного суду Одеської області заяву на отримання повного тексту ухвали, однак судового рішення видано не було. 11 червня 2013 року апеляційним судом Одеської області вищезазначену справу було повернуто до суду першої інстанції, залишивши без задоволення заяву ОСОБА_2 про отримання копії судового рішення. Крім того, зазначає, що супровідним листом Кілійського районного суду Одеської області повідомлено всіх учасників процесу про надходження справи з суду апеляційної інстанції, в тому числі і ухвали суду апеляційної інстанції від 05 червня 2013 року крім ОСОБА_2 Вказував, що після повернення справи до суду першої інстанції, 28 жовтня 2013 року представником ОСОБА_2 - ОСОБА_5 було подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи, однак справу на ознайомлення надано не було. Крім того, зазначає, що ОСОБА_2 тривалий час зареєстрований та проживає в м. Одеса, що знаходиться на відстані 195 км від м. Кілія, у звʼязку із чим приходити до суду щодня з метою отримати копію судового рішення у ОСОБА_2 немає можливості. Однак

17 лютого 2016 року ОСОБА_2 отримав наручно рішення суду першої інстанції (повторно) та ухвалу суду апеляційної інстанції (вперше).

Разом з тим, вказані підстави для поновлення пропущеного процесуального строку не можуть бути визнані поважними, оскільки належним чином не мотивовані та не підтверджені.

З наданих пояснень на обґрунтування пропуску строку звернення до суду касаційної інстанції зі скаргою вбачається, що ОСОБА_2 був обізнаний про постановлену ухвалу апеляційного суду Одеської області від 05 червня 2013 року, якою залишено без змін рішення Кілійського районного суду Одеської області від 01 квітня 2013 року, однак дій щодо отримання оскаржуваних судових рішень скаржником протягом тривалого часу не вчинялось, а саме по собі подання касаційної скарги після трьох років з моменту ухвалення рішення свідчить лише про те, що останнього взагалі не цікавили оскаржувані судові рішення.

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatismutandis, п. 27 рішення Європейського суду з прав людини від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», та «Трух проти України» (ухвала) від 14 жовтня 2003 року).

Поновлення процесуального строку зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими може порушити принцип юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від з квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

За таких обставин касаційну скаргу слід залишити без руху, оскільки наведені підстави пропущення процесуального строку є неповажними.

Відповідно до ч. 3 ст. 328 ЦПК України касаційна скарга підлягає залишенню без руху і протягом тридцяти днів з дня отримання ухвали має право звернутися до суду касаційної інстанції з заявою про поновлення строку, навівши поважні причини для поновлення строку та подавши відповідні докази.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином скаржнику слід надіслати до суду касаційної інстанції заяву про поновлення строку з наведенням інших поважних причин для поновлення строку та подання відповідних доказів.

Враховуючи викладене, касаційна скарга представника

ОСОБА_2 - ОСОБА_3 підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення вказаних вище недоліків.

Керуючись ч. 3 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3, на рішення Кілійського районного суду Одеської області від 01 квітня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 05 червня 2013 року залишити без руху для виконання вимог ухвали у 30 - денний строк з дня отримання ухвали для усунення вказаних недоліків.

У разі невиконання вимог суду у встановлений строк, у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ: О.І. Євтушенко