У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Черненко В.А., Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності на частину житлового будинку, його реальний виділ та встановлення порядку користування земельною ділянкою за касаційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2000 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом про визнання права власності на частину житлового будинку АДРЕСА_1, його реальний виділ та встановлення порядку користування земельною ділянкою за вказаною адресою.

Рішенням Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 21 листопада 2005 року позов задоволено.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2015 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про перенесення сплати судового збору до прийняття рішення по його апеляційній скарзі та відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на вищевказане рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзіОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосуванням судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалу апеляційного суду скасувати.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали апеляційного суду в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЩІК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Суд апеляційної інстанції, постановляючи ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5, врахувавши вимоги ст. 222, ч. 3 ст. 297 ЦПК України, правильно виходив із того, що рішення суду першої інстанції було ухвалено 21 листопада 2005 року за участю ОСОБА_5, натомість апеляційна скарга подана заявником 7 вересня 2015 року, тобто майже через 10 років після ухвалення оскаржуваного судового рішення. При цьому заявником не надано суду належних доказів поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Суд врахував вимоги ч. 1, 3 ст. 82 ЦПК України та ч. 1, 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» та дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про перенесення сплати судового збору до прийняття рішення по апеляційній скарзі, оскільки останнім не було надано відповідних доказів, що підтверджують його тяжкий матеріальний стан та перешкоджають здійснити оплату судового збору відповідно до вимог закону.

Крім того, безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

Таким чином, доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваної ухвали апеляційного суду не дають підстав для висновку про те, що апеляційним судом були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЩІК України є підставами для скасування судових рішень.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.А. Черненко

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик