У Х В А Л А

6 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Гуменюка В.І.,
Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 квітня 2016 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 2 листопада 2015 року позов задоволено: стягнуто з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») заборгованість за кредитним договором від 6 грудня 2007 року у розмірі 24 тис. 921 грн 73 коп., яка складається з наступного: 6 тис. 368 грн 49 коп. - заборгованість за кредитом, 14 тис. 994 грн 22 коп. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 1 тис. 896 грн 8 коп. - заборгованість по пені та комісії, 500 грн - штраф (фіксована частина), 1 тис. 162 грн 94 коп. - штраф (процентна складова). Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 18 січня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині визначення загальної суми заборгованості та в цій частині ухвалено нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» пеню у розмірі 600 грн. Відмовлено ПАТ КБ «Приватбанк» в задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 квітня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 2 листопада 2015 року, в частині яка не скасована апеляційним судом, та рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 18 січня 2016 року залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судових рішень ОСОБА_4 порушує питання про скасування ухвали суду касаційної інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі з передбачених пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підстав - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статті 256, пунктів 1, 5 статті 261 та частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 жовтня 2014 року, 28 січня та 8 липня 2015 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі про перегляд якої подано заяву, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом та процентів за користування кредитними коштами, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися суди апеляційної та касаційної інстанцій дійшов висновку про те, що позивачем не пропущено строк позовної давності, оскільки відповідач 17 серпня 2012 року здійснив платіж, чим вчинив дії, якими перервав строк позовної давності (частини 1, 3 статті 264 ЦК України).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені та штрафу, апеляційний суд, з висновками якого погодився й суд касаційної інстанції виходив із того, що пеня та штраф мають бути стягнуті в межах спеціального строку позовної давності, у зв'язку з чим дійшов висновку, що пеня має бути стягнута за останні 12 місяців та має становити 600 грн, а в задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу необхідно відмовити, у зв'язку із пропуском спеціального строку позовної давності.

Надані заявником судові рішення, зокрема ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 жовтня 2014 року, 28 січня та 8 липня 2015 року, не можуть бути прикладами неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасував рішення судів та передав справу на новий розгляд з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити та перевірити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає

Судді: Н.П. Лященко
В.І. Гуменюк
Л.І. Охрімчук