АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/1817/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Янчук Т.О.,

суддів: Пастощука М.М., Ярмолюка О.І.,

секретаря: Лапка Ю.В.,

за участю: сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 липня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу,-

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу, посилаючись на те, що за договором позики, який був укладений 26 червня 2012 року між ним та відповідачкою, остання отримала у борг 24800,00 дол.США, що за курсом Національного Банку України становить 385 888,00 грн., та зобов'язалася повернути борг до 31 грудня 2012 року. У вказаний строк відповідачка борг не повернула, у зв'язку із чим позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 24 800 дол.США, що еквівалентно за курсом Національного банку України 385 888,00 грн. та судові витрати.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області 20 липня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення боргу задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача 24 800 дол.США, що еквівалентно 385 888 грн. заборгованості за розпискою та судовий збір в розмірі 3459 грн.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Хмельницького міськрайонного суду від 20 липня 2016 року скасувати та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення боргу посилаючись на порушення цим судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції при постановлені рішення не було враховано всіх письмових доказів, а саме те, що позивачем в кримінальному провадженні, виходячи із протоколу одночасного допиту від 17.08.2015 року, було визнано, що сума позики надавалася в розмірі 20 тис. дол.США, а не 24800 дол., а також визнано, що вказану суму коштів 20000 дол.США йому було повернуто. При поверненні суми боргу ОСОБА_2 з боку ОСОБА_1 підтверджуючих письмових доказів не видавалося, однак апелянт вважає, що отримана нею сума позики 20 тис. дол.США з урахуванням плати за користування даною сумою 4 тис. 800 дол.США, а всього 24 800 дол.США нею повернуто позивачу ще до подачі ним позову до суду.

_______________________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: Продан Б.Г. Категорія: 19

Доповідач: Янчук Т.О.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Представник ОСОБА_2, ОСОБА_7., в судовому засіданні заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила її відхилити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Апеляційний суд вважає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що відповідачем ОСОБА_1 не виконані договірні зобов'язання щодо повернення позикодавцеві суми позики.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що 26 червня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики, за умовами якого позивач передав відповідачу в борг грошові кошти в сумі 20 000 дол.США, які ОСОБА_1 з урахуванням плати за користування коштами в розмірі 4 800 дол.США, а всього 24 800 дол.США, зобов'язалася повернути у строк до 31.12.2012 року, що визнається сторонами в судовому засіданні та підтверджується власноруч написаною розпискою ОСОБА_1

Позичальник свої зобов'язання не виконала, борг не повернула, про що свідчив наявний у позивача оригінал зазначеної розписки.

Відповідно до частини 2 статті 59, частин 1, 4 статті 60, частини 3 статті 10 ЦПК України обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини 1 статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду і такої ж якості. Частинами 1, 2 статті 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладеного договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року в справі N 6-63цс13 письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Надані в судовому засіданні пояснення свідка ОСОБА_5 в частині повернення боргу ОСОБА_1 позивачу суд не приймає до уваги, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання.

Зважаючи на зазначене, оскільки таких документів відповідачем не надано, висновки суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача боргу за договором позики в розмірі 24800 дол.США, що еквівалентно за курсом Національного банку України 385 888,00 грн. є правильними.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 при одночасному допиті, про що було складено слідчим СВ Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області протокол одночасного допиту від 17.08.2015 року в рамках кримінального провадження, визнано повернення йому боргу ОСОБА_1 в розмірі 20 000 дол.США, не впливає на правові висновки суду, оскільки як вбачається із протоколу зазначену суму він не отримав. Крім того, відповідно до заяви від 17.04.2012 року на ім'я директора МКП-ринок «Ранковий» ОСОБА_1 відмовилася від торгового місця на ринок «Ранковий» сектор Бартер ряд НОМЕР_1 місце НОМЕР_2 у зв'язку з сімейними обставинами (а.с.55). Угода №38/13 надання в користування торгового місця та/або тимчасової споруди від 17.04.2012 року укладалася між міським комунальним підприємством-ринок «Ранковий» в особі директора Чекман В.К та ОСОБА_2.( а.с.58-59), тобто наявність договірних правовідносин щодо оренди зазначеного кіоску між відповідачем та позивачем належними та допустимими доказами також не підтверджується. Зазначені заява та договір укладалися майже на два місяці раніше ніж надавалася боргова розписка.

Доводи апеляційної скарги, на які посилається представник апелянта, не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду Т.О. Янчук