Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

Справа №377/1392/15-ц

Провадження №2/377/40/16

29 серпня 2016 року Славутицький міський суд Київської області у складі судді Орла А.С., при секретарі Прохоровій О.О., з участю:

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Славутичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та відшкодування моральної шкоди, -

УСТАНОВИВ:

10 грудня 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідачки з вимогами: стягнути грошові кошти за договорами позики на загальну суму 12000,00 дол. США, що в еквіваленті складає 274680,00 грн.; стягнути компенсацію за моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн..

В обґрунтування позову зазначила, що у жовтні 2012 року до неї звернулася ОСОБА_2 з проханням про надання їй у борг грошових коштів для особистих потреб. 12 жовтня 2012 року вона надала їй грошові кошти у розмірі 6000,00 доларів + 6000,00 дол. США = 12000,00 дол. США, що підтверджується двома розписками. ОСОБА_1 відповідачка повинна була повернути до 12.12.2012 р., але всупереч умовам договору позики та маючи реальну можливість виконання взятих на себе зобовязань, відповідачка гроші не повернула. З посиланням на ст. 1046, 525, 526, 1049, 530, 629, 533 ЦК України позивачка просила стягнути з відповідачки еквівалент 12000 доларів США у національній валюті України гривні за курсом НБУ станом на 10 грудня 2015 року на суму 274680,00 гривень, а також моральну шкоду на суму 10000,00 гривень. Крім того, у позовній заяві зазначала, що судом розглядається кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 і ч. 2 ст. 190 КК України.

Ухвалою від 23 грудня 2015 року було відкрито провадження у цивільній справі.

22 березня 2016 року позивачка подала до суду заяву про залишення без розгляду вимоги про стягнення моральної шкоди на суму 10000 гривень.

Ухвалою від 6 квітня 2016 року було зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у кримінальному провадженні № 377/1164/15-к по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 і ч. 2 ст. 190 КК України.

Ухвалою від 29 серпня 2016 року відновлено провадження у справі у звязку з набранням вироком щодо ОСОБА_2 законної сили.

В судовому засіданні позивач просила про задоволення позову в первісному обсязі позовних вимог на підставі наданих нею оригіналів боргових розписок та вироку суду щодо ОСОБА_2, який набрав законної сили. При цьому пояснила, що заява від 22 березня 2016 року про залишення без розгляду вимоги про відшкодування моральної шкоди нею була подана помилково внаслідок плутанини, оскільки в той час також здійснювалось кримінальне провадження щодо ОСОБА_2.

В обгрунтування позову позивачка в судовому засіданні пояснила, що на прохання ОСОБА_2, якій вона довіряла, дала їй у борг в один день двічі по 6000 доларів США, про що були складені і підписані ОСОБА_2 дві боргові розписки аналогічного змісту на 6000 доларів кожна, а потім вона власноручно написала одну боргову розписку на 12000 доларів США, щоб не виникало непорозумінь, оригінали яких вона надала суду. Однак ОСОБА_2 у подальшому гроші взагалі не повернула і завдала їй моральної шкоди, яку вона оцінює в 10000 гривень.

Відповідачка про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, проте в судове засідання не зявилася без повідомлення причин.

У звязку з цим за наявності умов, передбачених ст. 224 ЦПК України суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних доказів.

З матеріалів справи встановлено, що 12 жовтня 2012 року ОСОБА_3, яка у подальшому змінила своє прізвище на Кузьмик, отримала від ОСОБА_1 у борг гроші на суму 12000 доларів США, які зобовязалася повернути не пізніше 12 грудня 2012 року, однак позику не повернула, на підтвердження чого позивачкою надано оригінали трьох боргових розписок, долучених до справи.

Вироком Славутицького міського суду Київської області від 23 березня 2016 року у справі № 377/1164/15-к, який залишений без змін ухвалою колегії суддів апеляційного суду Київської області від 21 червня 2016 року і набрав законної сили, ОСОБА_2 визнано винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 і ч. 2 статті 190 КК України (шахрайство) і їй призначено покарання за ці злочини.

Вироком суду, зокрема встановлено, що 11 жовтня 2012 року ОСОБА_2, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, повторно, звернулася до ОСОБА_1, з якою з дитинства підтримувала дружні та довірливі стосунки, з проханням надати їй у борг гроші на суму 6000 доларів США, яка згідно офіційного курсу гривні до іноземної валюти долара США станом на 12.10.2012 р. становила 47958 гривень (6000 дол. США*799,3000 грн./100дол. США), мотивуючи це необхідністю начебто оформлення права власності на земельні ділянки, які належать їй на праві спадщини та знаходяться на території Макарівського району Київської області, що не відповідало дійсності.

Реалізуючи цей злочинний умисел, 12 жовтня 2012 року о 10 годині ОСОБА_2, знаходячись поряд з магазином «Продукти 423» ТОВ «АТБ-маркет», розташованого за адресою: Центральна площа, 2, м. Славутич Київської області, завідомо не маючи наміру на повернення грошей, з корисливих мотивів, зловживаючи довірою потерпілої ОСОБА_1, повторно заволоділа її грошовими коштами на суму 6000 доларів США, яка згідно офіційного курсу гривні до іноземної валюти долара США станом на 12.10.2012 р. становила 47958 гривень (6000 дол. США*799,3000 грн./100дол. США), якими у подальшому розпорядилася на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_1 матеріальної шкоди на суму 47958 гривень.

Продовжуючи свої злочинні дії, діючи з єдиним умислом на заволодіння грошима ОСОБА_1 на суму 12000 доларів США, 12 жовтня 2012 року ОСОБА_2, маючи умисел на заволодіння грошима потерпілої ОСОБА_1, повторно, діючи з корисливих мотивів, зловживаючи її довірою, нагадуючи їй, що вона неодноразово допомагала їй у догляді за хворою матірю, вмовила ОСОБА_1 надати їй у борг ще додатково 6000 доларів США, що згідно офіційного курсу гривні до долара США станом на 12 жовтня 2012 року становило 47958 гривень (6000 дол. США*799,3000 грн./100дол. США), обіцяючи повернути всю отриману суму грошей, а саме 12000 доларів США, не пізніше 12 грудня 2012 року.

Того ж дня, о 21 год. 30 хв. ОСОБА_2, перебуваючи за місцем свого проживання, а саме у квартирі АДРЕСА_1, реалізуючи свій злочинний умисел, з корисливих мотивів, завідомо не маючи наміру повертати грошові кошти, повідомивши неправдиву інформацію про мету їх отримання, зловживаючи довірою потерпілої ОСОБА_1, повторно заволоділа її грошима на суму 6000 доларів США, що згідно офіційного курсу гривні до долара США станом на 12 жовтня 2012 року становило 47958 гривень (6000 дол. США*799,3000 грн./100дол. США).

В подальшому ОСОБА_2 у зазначений термін грошові кошти в сумі 12000 доларів США ОСОБА_1 не повернула і розпорядилася ними на власний розсуд, завдавши потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 95916 гривень (12000 дол. США*799,3000 грн./100 дол. США).

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку (частина 1).

Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (частина 2).

Зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (частина 3).

Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того є роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно правил статті 1047 цього Кодексу договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (частина 1).

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга).

Згідно правового висновку Верховного суду України від 6 червня 2016 року у справі № 6-1103цс16 за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина 1).

За правилами статті 533 цього Кодексу грошове зобовязання має бути виконане у гривнях (частина 1).

Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом або іншим нормативно-правовим актом (частина 2).

Згідно правил статті 545 ЦК України прийнявши виконання зобовязання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі (частина 1).

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобовязання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, які він видає (частина 2).

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку (частина 3).

Оскільки надані суду боргові розписки перебували у позивачки, це є підтвердженням невиконання позикового зобовязання відповідачем.

При вирішенні вимоги про стягнення боргу за договором позики, у якому визначено грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті, доларах США, суд застосовує положення частини другої статті 533 ЦК України і визначає суму боргу, яка підлягає стягненню у гривнях, виходячи з такого розрахунку:

2544,2357:100х12000,00=305308,28, де:

2544,2357 офіційний курс гривні щодо долара США (за 100 одиниць) станом на 29.08.2016 р., встановлений Національним банком України;

12000,00 дол. США грошовий еквівалент позикового зобовязання у доларах США;

305308,28 сума боргу за договором позики, яка підлягає стягненню у гривнях.

Задовольняючи вимогу про стягнення боргу за договором позики, та беручи разом з тим до уваги наявність вироку у кримінальній справі, що набрав законної сили, яким відповідачка визнана винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 і ч. 2 статті 190 КК України (шахрайство), в тому числі заволодінні шляхом зловживання довірою належною позивачці сумою грошей, яка є предметом спору у цій справі, суд виходить з презумпції правомірності правочину, передбаченого статтею 204 ЦК України, відповідно до якої правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, права вибору позивачем способу захисту свого порушеного права, яке випливає з положень статті 20 цього Кодексу, диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд також бере до уваги принцип змагальності сторін, передбачений статтею 10 ЦПК України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з того, що договір позики, на підставі якого предявлено вимогу про стягнення боргу, сторонами не оспорюється, цивільний позов до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої злочином, потерпілою ОСОБА_1 у кримінальному провадженні не предявлявся, а вирок суду, що набрав законної сили, згідно правил ч. 4 ст. 61 ЦПК України є обовязковим для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, з ухваленням вироку позивачка не втратила субєктивне право на захист у договірних зобовязальних відносинах, оскільки їй належить право вибору способу захисту цивільного права.

За таких обставин у суду немає підстав для відмови у захисті порушеного права із застосуванням способу захисту в договірних відносинах.

Вирішуючи позов в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (частина 1).

За правилами п. 2 і 3 частини 2 цієї статті моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина 1).

За правилами статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості (частина 3).

Вироком суду, що набрав законної сили, встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 вчинила протиправні дії, - злочин, відносно потерпілої ОСОБА_1П, завдавши їй матеріальної шкоди на загальну суму 95916 гривень.

Суд також вважає, що злочином відповідачки позивачці було також завдано моральної шкоди, яка полягала у позбавленні грошей, пригніченні психологічного стану внаслідок обману, порушення звичного способу життя, необхідності вживати заходів щодо захисту своїх порушених прав, чим мотивовано її вимогу про відшкодування моральної шкоди.

Суд погоджується з цією вимогою і вважає, що вона відповідає критеріям, зазначеним у статті 23 ЦК України.

Виходячи з цього, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відмови у позові та необхідність його задоволення у повному обсязі.

Згідно правил статті 88 ЦПК України стягненню з відповідачки на користь держави підлягає судовий збір відповідно до Закону України «Про судовий збір», від сплати якого позивач звільнена відповідно до цього Закону на загальну суму 4431 грн. 8 коп..

Керуючись ст. 3, 4, 15, 109, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики на суму 305308 гривень 28 копійок, що еквівалентно 12000 доларів США за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим НБУ станом на 29.08.2016 р., з розрахунку 2544,2357 гривень за 100 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію завданої злочином моральної шкоди на суму 10000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір на суму 4431 гривню 8 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте за заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів після отримання копії рішення.

Заочне рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Славутицький міський суд. Апеляційна скарга на рішення позивачем може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, а відповідачем у той же строк з дня постановлення ухвали про залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі її подання рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А.С.Орел