Справа № 369/8298/15-ц Головуючий у І інстанції Дубас Т. В.
Провадження № 22-ц/780/2085/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 4 25.05.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

25 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Верланова С.М., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря: Дрозд Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво Святошинського районного суду Київської області від 05 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю, -

встановила :

у серпні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 08 листопада 2008 року, між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 був зареєстрований шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів виконавчого комітету Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області зроблено відповідний запис №457.

24 липня 2015 року шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується відповідним свідоцтвом про розірвання шлюбу.

За час спільного життя сторонами придбано: земельну ділянку площею 0,2075га., (рілля), кадастровий номер :01:014:0006, розташована с. Тарасівка, Києво-Святошинського району Київської області по провулку Жовтневому, 3, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 19 березня 2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 і житловий будинок №3, що знаходиться с. Тарасівка, Києво - Святошинського району Київської області по провулку Жовтневому, загальною площею 139,3кв.м., житловою площею 95,4кв.м., та розташований на земельній ділянці площею 0,2075га., (рілля), кадастровий номер :01:014:0006, в с. Тарасівка, Києво-Святошинського району Київської області по провулку Жовтневому, 3, що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку, укладеного 19 березня 2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3

На час подання позову до суду позивач та відповідач проживали окремо, зазначені вище житловий будинок та земельна ділянка залишилися в користуванні відповідача. Угоди про поділ спільного майна при розірванні шлюбу вони не досягли.

Просила розділити майно, що знаходиться в спільній сумісній власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнавши за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,2075га., (рілля), кадастровий номер :01:014:0006, що розташована в с. Тарасівка, Києво-Святошинського району Київської області по провулку Жовтневому, 3.; визнати за ОСОБА_2, право власності на 1/2 частину житлового будинку №3, що знаходиться в с. Тарасівка, Києво-Святошинського району Київської області по провулку Жовтневому, загальною площею 139,3кв.м., житловою площею 95,4кв.м. та розташовану на земельній ділянці площею 0,2075 га (рілля), :01:014:0006, що розташована в с. Тарасівка, Києво-Святошинського району Київської області по провулку Жовтневому, 3. Стягнути з ОСОБА_3 судові витрати по справі.

ОСОБА_3 в свою чергу подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що спірне майно земельна ділянка та будинок набуте ним за час шлюбу, але за кошти, які належали йому особисто.

Спірні земельна ділянка і будинок придбані за кошти від продажу належних особисто ОСОБА_3 майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 (42 нова нумерація), у м. Ірпінь Київської області, які виникли у нього з договору купівлі-продажу майнових прав №76/Т/1 від 26.12.2005р., тобто до укладення шлюбу від 08.11.2008о., з позивачем за первісним позовом.

Відповідно до попереднього договору №233 від 10.02.2010р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 визначену ціну продажу в розмірі 608 000 грн., що еквівалентно 76 000 доларів США.

Акт прийому-передачі кватири укладено з урахування договору про відступлення права вимоги 26.02.2010р.

У свою чергу, відповідно до договорів купівлі-продажу житлового будинку і земельної ділянки від 19.03.2010р. ОСОБА_3 придбав вказані спірні обєкти нерухомого майна відповідно за 332 000 грн. та 60 000 грн. Разом за 392 000 грн., що є на 218 000 грн., менше від суми продажу квартири у м. Ірпені.

Тобто між датою продажу майнових прав на квартиру та придбанням будинку і земельної ділянки минуло лише 20 днів, що вказує на використання для придбання спірного майна саме тих коштів, які були одержані від продажу квартири оскільки інших джерел фінансів в такому розмірі у сторін не було.

Зважаючи на належність коштів особисто чоловік, право власності на придбані будинок і земельну ділянку були оформлені саме на його імя ОСОБА_3

За таких обставин, земельна ділянка у с. Тарасівка, Києво-Святошинського району Київської області по провулку Жовтневому, 3 та житловий будинок розташований на ній є особистою приватною власністю ОСОБА_3 позивача за зустрічним позовом.

Позивач за зустрічним позовом просив визнати за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на земельну ділянку площею 0,2075га., (рілля) кадастровий номер :01:014:0006, розташованої в с. Тарасівка, Києво-Святошинського району, Київської області по провулку Жовтневому, 3.; а також визнати за ним право особистої приватної власності на житловий будинок загальною площею 139,3кв.м., житлова площа 95,4кв.м., розташований на земельній ділянці площею 0,2075га., (рілля) кадастровий номер :01:014:0006, розташований в с. Тарасівка, Києво-Святошинського району, Київської області по провулку Жовтневому, 3. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму сплаченого судового збору.

Рішенням Києво Святошинського районного суду Київської області від 05 лютого 2016 року в первісному позові відмовлено.

Зустрічний позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на земельну ділянку площею 0,2075га., (рілля), кадастровий номер :01:014:0006, що розташована в с. Тарасівка, провулок Жовтневий, 3, Києво-Святошинський район, Київська область.

Визнано за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на житловий будинок номер 3, що знаходиться у с. Тарасівка, провулок Жовтневий, Києво-Святошинський район, Київська область, загальною площею 139,3кв.м., житлова площа 95,4кв.м., та розташований на земельні ділянці площею 0,2075га., (рілля), кадастровий номер :01:014:0006, що розташована в с. Тарасівка, провулок Жовтневий, 3, Києво-Святошинський район, Київська область.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 3920грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на його незаконність, ухвалене з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими та невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Просила скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 лютого 2016 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції повинен був встановити, чи є спірне майно обєктом спільної сумісної власності подружжя чи набуте під час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Також, апелянт вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що джерелом придбання спірних земельної ділянки і будинку, є кошти отримані ОСОБА_3 від продажу належних йому до шлюбу майнових прав на квартиру АДРЕСА_2 є безпідставним та необґрунтованим.

Крім того, обставини на які послався суд першої інстанції, апелянт, вважає, що є недоведеними, адже ОСОБА_3 не довів що спірне майно, а саме житловий будинок №3, що знаходиться в с. Тарасівка, Києво Святошинського району Київської області по провулку Жовтневому, загальною площею 139,3кв.м., житловою площею 95,4кв.м. та земельна ділянка, на якій він розташований, площею 0,2075га., (рілля), кадастровий номер :01:014:0006, в с. Тарасівка, Києво Святошинського району Київської області по провулку Жовтневому, 3 є придбаним за його особисті грошові кошти, отримані від продажу майнових прав на квартиру, придбану до укладення шлюбу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Законним і обґрунтованим відповідно до ст.213 ЦПК України є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про задоволення зустрічного позову суд першої інстанції виходив з того, що спірне майно - земельна ділянка та будинок набуте ОСОБА_3 за час шлюбу, але за кошти, які належали йому особисто.

Проте з такими висновками суду першої інстанції не можливо погодитися виходячи із наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 08 листопада 2008 року виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 до ОСОБА_3

24 липня 2015 року шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу Серія І-ОК №099816.

Під час перебування сторін у шлюбі, 29 березня 2010 року ОСОБА_3 було укладено договори купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку що знаходяться в с. Тарасівка, пров. Жовтневий, 3 Києво-Святошинський район Київська область.

Продаж земельної ділянки за домовленістю сторін вчинився за 60000грн., а житлового будинку вчинено за 332 000грн.

26 грудня 2005 р. між ТОВ «Облбудінвест» та ОСОБА_3, був укладений договір купівлі-продажу майнових прав, за яким ОСОБА_3 купив майнові права на житлове приміщення у багатоквартирному житловому будинку, що будується за адресою: Київська обл., м. Ірпінь, вул. Тургенєвська, 10.

Згідно п. 1.5. Договору орієнтовна вартість обєкта 268 800 грн.

Квитанціями №115,125 від 13.10.2006р. ОСОБА_3 внесена оплата за договором № 76/Т/1 від 26.12.06 відповідно в сумі 53 760 грн. та 215 040 грн., а всього 268 800 грн.

18 серпня 2008 р. між ОСОБА_3 і ОСОБА_5 укладено договір про відступлення права вимоги, за яким первісний кредитор (ОСОБА_3В.) передає, а новий кредитор (ОСОБА_5В.) приймає на себе право вимоги, що належиться первісному кредиторові, і стає кредитором за Договором купівлі-продажу майнових прав №76/Т/1 від 26 грудня 2005 р., укладеним між первісним кредитором та ТОВ «Облбудінвест».

Відповідно до п. 2.1. ціна договору визначена в розмірі 268 800грн.

Згідно довідки ТОВ «Облбудінвест» №8 від 22.12.2015 р. в договорі про відступлення права вимоги датованого 18.08.2008 р. між ОСОБА_3В та ОСОБА_5 допущено технічну помилку в даті договору, оскільки фактично даний договір укладено 18.02.2010 р.

10 лютого 2010 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_5 укладено попередній договір 233 з передачею авансових платежів, за яким сторони зобовязуються в майбутньому, в обумовлений строк укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу майнових прав нерухомого майна на умовах і в порядку, визначених попереднім договором.

Відповідно до п.2.1. продавець, згодний продати, а покупець згодний купити зазначений обєкт за ціною 608 000грн. гривень, еквівалентною на дату підписання договору 76 000 дол. США.

26 лютого 2010 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_5 складено акт прийому-передачі квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 (кв. 42 відповідно до нової нумерації) загальною площею 65,3кв.м. згідно договору відступлення майнових прав б/н від 18 серпня 2008 р.

Відповідно до предмету договору про відступлення права вимоги від 18 червня 2008 року укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, первісний кредитор передав новому кредитору право вимоги за договором купівлі-продажу майнових прав №76/Е/1 від 26 грудня 2005 року, а новий кредитор одержав право вимагати від боржника належного виконання зобовязань.

З п.1.1 вищезазначеного договору вбачається, що ОСОБА_3 і ОСОБА_5 зобовязуються в майбутньому укласти договір купівлі-продажу майнових прав. Однак, такий договір сторонами не укладався, а попередній договір не може бути повязаний з договором про відступлення права вимоги від 18 червня 2008 року.

Згідно з вимогами ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції повинен був встановити, чи є спірне майно обєктом спільної сумісної власності подружжя чи набуте за час шлюбу, але за кошти, які належать одному з подружжя особисто, адже предметом спору є поділ подружжям майна, придбаного під час шлюбу.

Відповідно до пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення суд апеляційної інстанції повинен зясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновку суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в поряду спадкування; набуте за час шлюбу; але за кошти,які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обовязковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

В обґрунтування доводі зустрічного позов, щодо джерела походження грошових коштів, за рахунок яких придбане спірне майно, ОСОБА_3 посилається на попередній договір від 10 лютого 2010 року укладений між ним та ОСОБА_5, і на договір про відступлення прав вимоги від 18 серпня 2010р.

Проте з матеріалів справи вбачається, що попередній договір від 10 лютого 2010 року, передбачав укладення між сторонами основного договору купівлі продажу квартири. Однак в матеріалах справи відсутні докази того, що між сторонами був укладений договір купівлі продажу квартири.

В матеріалах справи є договір від 18 серпня 2010 року, про відступлення майнових вимог ОСОБА_3, ОСОБА_5, який ніяким чином не повязаний з попереднім договором укладеним між сторонами.

Відповідно до умов попереднього договору сторони домовилися, що квартира буде продана за ціною 608 000 гривень. ОСОБА_3, відповідно до умов договору отримав від ОСОБА_5, аванс у розмірі 16 000 гривень.

Відповідно ж до умов договору про відступлення права вимоги від 18 серпня 2010 року ОСОБА_6, отримав право, замість ОСОБА_3, вимагати від ТзОВ «Облбудінвест» виконання договору купівлі продажу майнових прав від 26 грудня 2005 року, ціна договору якого становила 268 000 гривень.

Враховуючи вище наведене колегія суддів вважає, що ОСОБА_3 не довів, що спірне майно, а саме житловий будинок №3, що знаходиться в с. Тарасівка, Києво Святошинського району Київської області по провулку Жовтневому, загальною площею 139,3кв.м., житловою площею 95,4кв.м. та земельна ділянка, на якій він розташований, площею 0,2075га., (рілля), кадастровий номер :01:014:0006, в с. Тарасівка, Києво Святошинського району Київської області по провулку Жовтневому, 3 є придбаним за його особисті грошові кошти, отримані від продажу майнових прав на квартиру, придбаних до укладення шлюбу.

В силу ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.71 Сімейного кодексу України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Відповідно до постанови Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7, 16.04.2004р. при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільно правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. №997-V - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. При переході права власності на будинок або його частину за договором довічного утримання до набувача переходило право на земельну ділянку, де вони розташовані, на умовах, на яких ця ділянка належала відчужувачу. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на будівлі та споруди до фізичних або юридичних осіб, які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право користування земельною ділянкою. З 1 січня 2010 р. до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 05 листопада 2009 р. №1702-VІ.

Оцінюючи докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив всі фактичні обставини справи, не надав їм належної правової оцінки, рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у звязку з чим підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно з ч.1 ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити. Рішення Києво Святошинського районного суду Київської області від 05 лютого 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,2075га., (рілля), кадастровий номер :01:014:0006, в с. Тарасівка, Києво Святошинського району Київської області по провулку Жовтневому, 3.

Визнати за ОСОБА_2 право на 1/2 частину житлового будинку №3, що знаходиться в с. Тарасівка, Києво Святошинського району Київської області по провулку Жовтневому, загальною площею 139,3кв.м., житловою площею 95,4кв.м. та розташовану на земельній ділянці площею 0,2075 га., (рілля), :01:014:0006, що розташована в с. Тарасівка, Києво Святошинського району Київської області по провулку Жовтневому,3.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 7 673,41 гривень сплаченого нею судового збору.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді