Справа № 201/370/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне, в порядку гл.8 розділу ІІІ ЦПК України/

12 травня 2016 року м. Дніпропетровськ

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Демидової С.О.

за участю секретаря Пєронкова М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому з уточненням своїх позовних вимог посилається на те, що 29 грудня 2014 року між нею та відповідачем укладено договір позики, відповідно до якого останній отримав у борг грошові кошти в сумі, еквівалентній 150 000 доларів США на строк до 01 лютого 2015 року. Про отримання грошових коштів свідчить розписка відповідача від 29 грудня 2014 року. У встановлений договором строк відповідач грошових коштів не повернув, в зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача грошові кошти в національній валюті, в сумі, що еквівалентна 150 000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 3 816 000 грн.; стягнути з відповідача пеню за період з 02 лютого 2015 року по 20 квітня 2016 року в розмірі 1 488 684, 30 грн., 3 % річних у розмірі 88 349, 92 грн., а також суму, на яку збільшився борг з урахуванням індексу інфляції 994 808, 81 грн.

Представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, не заперечувала проти заочного розгляду справи, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач та третя особа в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Тому суд відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи.

Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦПК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч. 1 ст. 1049 Цивільного Кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичальником) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як встановлено в судовому засіданні, 29 грудня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики № 1, відповідно до якої позивач зобов'язалася передати відповідачу у борг грошові кошти в національній валюті, еквівалентній 150 000 доларів США без нарахування та виплати процентів зі строком повернення не пізніше 01 лютого 2015 року /а.с.10-11/. Сторони домовились, якщо позичальник прострочить повернення позики чи її частини згідно з п.1 цього договору, він на вимогу позикодавця, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, пеню за кожний день прострочення від суми простроченої сплати у розмірі облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, а також 3% річних від простроченої суми /п. 4 договору позики/. Позивач виконала взяті на себе зобов'язання в повному обсязі, що підтверджується оригіналом розписки, що міститься в матеріалах справи /а.с. 69/. Ця форма договору відповідає вимогам ст. 1047 ЦК України. Окрім того дружиною відповідача ОСОБА_3 30 грудня 2014 року було надано письмову згоду на отримання зазначеної суми грошових коштів у борг /а.с. 70/.

Відповідач своїх зобов'язань щодо повернення грошових коштів у встановлений договором строк не виконав в повному обсязі. В зв'язку з чим позивач вимушена була звернутися до суду з позовом до відповідача про стягнення суми боргу, пені, 3 % річних та індексу інфляції.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Разом з тим, як передбачено нормами Закону від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення Верховного Суду України від 28 березня 2012 р. у справі 6-36736вов10). Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні.

Таким чином, у зв'язку з невиконанням позичальником своїх зобов'язань за договором позики станом на 20 квітня 2016 року виникла заборгованість в сумі 5 393 034, 22 грн., яка складається:

- сума боргу - 150 000 доларів США, що станом на 20 квітня 2016 року за курсом НБУ еквівалентно 3 816 000 грн.

- пеня за кожний день прострочення від суми простроченої сплати у розмірі облікової ставки НБУ за період з 02 лютого 2015 року по 20 квітня 2016 року в розмірі 1 488 684, 30 грн. /а.с.72/

- 3% річних за період з 02 лютого 2015 року по 20 квітня 2016 року - 88 349, 92 грн. /а.с.72/

З урахуванням викладеного суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково та з відповідача на користь позивача необхідно стягнути за договором позики №1 від 29 грудня 2014 року грошові кошти у розмірі 5 393 034, 22 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 88, 169, 209, 212-215, 218, 224 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) заборгованість за договором позики № 1 від 29 грудня 2014 року станом на 20 квітня 2016 року в розмірі 5 393 034, 22 грн., яка складається:

- сума боргу - 150 000 доларів США, що станом на 20 квітня 2016 року за курсом НБУ еквівалентно 3 816 000 грн.

- пеня за кожний день прострочення від суми простроченої сплати у розмірі облікової ставки НБУ за період з 02 лютого 2015 року по 20 квітня 2016 року в розмірі 1 488 684, 30 грн.

- 3% річних за період з 02 лютого 2015 року по 20 квітня 2016 року - 88 349, 92 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) сплачений останньою судовий збір у розмірі 6 890 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя С.О.Демидова