Справа №592/5970/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Хитров Б. В.
Номер провадження 22-ц/788/1525/16 Суддя-доповідач - Кононенко О. Ю.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 вересня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Гагіна М. В. , Семеній Л. І.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 серпня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління молоді та спорту Сумської обласної державної адміністрації про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 серпня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги надані ним письмові докази і дійшов помилкового висновку про те, що позов не підлягає задоволенню.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , його представника - адвоката Мороко С.О., які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення представників відповідача - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які проти скарги заперечували, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що інформація, опублікована в листі Управління молоді та спорту Сумської ОДА від 09 липня 2014 року №1092/01, не порушує його особисті немайнові права та не містить недостовірної інформації стосовно нього чи очолюваної ним громадської організації «Мотор-Спорт».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є головою громадської організації «Мотор-Спорт» в м. Шостка Сумської області та неодноразово звертався до Сумської обласної державної адміністрації з пропозиціями стосовно розвитку дитячого мотоспорту в м. Шостка.

19 червня 2015 року на його адресу Міністерством молоді та спорту було направлено копію листа за №1092/01 від 09 липня 2014 року Управління молоді та спорту Сумської ОДА, в якому висловлена думка вказаного державного органу стосовно недоцільності виділення ставки спеціаліста з розвитку технічних видів спорту (мотоспорт, картинг) та приміщення для їх розвитку на базі громадської організації СТК «Мотор-Спорт» через відсутність належної спортивно-технічної бази у вказаної громадської організації та кваліфікованих тренерських кадрів з відповідною професійною педагогічною освітою, що дає право на тренерську діяльність (а.с. 18-20).

З фотографій нежитлових приміщень, які використовує громадська організація «Мотор-Спорт» для діяльності, пов`язаної з мотоспортом, вбачається, що вони мають незадовільний стан (а.с. 78-100).

Позивачу в червні 2015 року було відомо про висновки комісії по перевірці стану громадської організації «Мотор-Спорт» щодо незадовільного стану спортивно-технічної бази, невідповідності технічним, санітарним та протипожежним нормам, непридатності її для занять спортом (а.с. 34). Вказані висновки в установленому порядку він не оскаржував. Так, в акті санітарно-епідеміологічного обстеження об`єкта від 26 січня 2015 року, складеного за участю позивача, зазначено, що приміщення, які орендує СТК «Мотор-Спорт», є підвальним та гаражним, в них відсутнє опалення (а.с. 44-45). В листі Шосткинсько-Середино-Будського об`єднаного військового комісаріату від 19 червня 2015 року, який був направлений на адресу ОСОБА_1 , зазначено про виявлення 24 лютого 2015 року недоліків в дотриманні правил пожежної безпеки та необхідність посилення контролю за утриманням на належному рівні протипожежного стану приміщення мотоклубу (а.с. 50).

Ці докази свідчать про незадовільний стан СТК «Мотор-Спорт», невідповідність його приміщень санітарним та протипожежним нормам.

Відповідно до п. 31 Положення про дитячо-юнацьку спортивну школу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2008 року №993, тренером-викладачем спортивної школи може бути особа, що має високі моральні якості, вищу освіту за спеціальністю фізична культура і спорт та ступенем «бакалавр» чи «магістр».

Тому суд першої інстанції правильно вважав, що висновки відповідача у листі від 09 липня 2014 року про те, що виділення ставки тренера-викладача за рахунок коштів державного чи місцевого бюджету можливо за умови наявності кваліфікованих тренерських кадрів з відповідною професійною педагогічною освітою, що дає право на тренерську діяльність, є обґрунтованими і такими, що відповідають вимогам закону.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Статтями 201, 297, 299 ЦК України передбачено, що кожному гарантовано право на повагу до його гідності та честі, недоторканність ділової репутації фізичної особи, а також судовий захист цього права.

Разом з тим, ст. 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Відповідно до роз`яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Також, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію», оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, згідно зі ст. 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 19 Постанови).

Згідно з положеннями ст. 277 ЦК України і ст. 10 ЦПК України, обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Виходячи з вищезазначених положень законів та наданих доказів, відповідач довів наявність фактів, викладених в своєму листі від 09 липня 2014 року №1092/01, а також, що поширена ним інформація є достовірною.

Натомість позивач не надав доказів, що поширена інформація стосується його особистих немайнових прав та порушує їх, оскільки зміст листа відповідача не стосується його особисто та в ньому не йдеться про його непрофесійність (невідповідність освіти).

За таких обставин, суд першої інстанції вірно з`ясував спірні правовідносини, всебічно встановив обставини, що мають значення для справи, відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України, дослідив усі наявні у справі докази та дав їм оцінку, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні.

В апеляційній скарзі не наведено обставин та доказів, які б ставили під сумнів законність рішення місцевого суду.

Колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли б бути підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення і з цього дня на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді -