УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 12 грудня 2016 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Ситнік О.М., Леванчука А.О., Маляренка А.В., розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Житлово-будівельного кооперативу № 118 «Ореол» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2015 року, додаткове рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2016 року, в с т а н о в и л а: У липні 2014 року Житлово-будівельний кооператив № 118 «Ореол» (далі - ЖБК № 118 «Ореол») звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що ним надаються житлово-комунальні послуги мешканцям будинку АДРЕСА_1, у тому числі й ОСОБА_4, яка зареєстрована та проживає у квартирі № 116 за цієї адресою. Проте станом на 01 січня 2007 року заборгованість зі сплати зазначених послуг відповідача складала 13 685 грн 72 коп. За період з 01 січня 2007 року по 01 липня 2014 року ОСОБА_4 було сплачено 9 272 грн 21 коп. Проте весь цей час їй надавались житлово-комунальні послуги. Просив стягнути з відповідачки заборгованість з оплати за житлово-комунальні послуги за період з 01 квітня 2007 року по 01 квітня 2015 року у розмірі 15 520 грн 45 коп. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ЖБК № 118 «Ореол» заборгованість з оплати за житлово-комунальні послуги за період з 22 липня 2011 року по 01 квітня 2015 року у сумі 7 774 грн 63 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Додатковим рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2015 року зазначено, за які саме види послуг стягнуто суму заборгованості з відповідача. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції. Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права. Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням норм процесуального права. Зокрема, суд на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), застосувавши до правовідносин, які склалися між сторонами ст. ст. 13, 14, 20, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 68 ЖК України, ст. ст. 257, 267 ЦК України, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову, оскільки позивачем у період з 22 липня 2011 року по 01 квітня 2015 року надавались житлово-комунальні послуги до квартири відповідача, за користування якими остання оплату не здійснила, внаслідок чого у неї виникла заборгованість, яка підлягає до стягнення. ОСОБА_4 та її представники просили суд першої інстанції застосувати строк позовної давності. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу ч. ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 09 листопада 2016 року у справі № 6-1457цс16. Відповідачка стверджувала, що грошові суми сплачені нею на користь позивача - це поточні платежі житлово-комунальних послуг у розмірі, який вона визнає, і ці платежі не є погашенням боргу. Її доводи в цій частині підтверджуються заявами про невизнання тарифів, встановлених кооперативом, та запереченнями щодо суми заборгованості. Отже, із урахуванням того, що відсутні докази про погашення відповідачем раніше нарахованої їй суми боргу, а такими доказами не може бути погашення поточної заборгованості, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, обґрунтовано вважав, що посилання позивача на застосування положень ч. 1 ст. 264 ЦК України є безпідставними, оскільки відповідачем не вчинялися дії, що свідчили би про визнання нею свого боргу. Тому, стягнення суми боргу із відповідача лише за період із 22 липня 2011 року є правильним і таким, що не суперечить вимогам законодавства та наявним у матеріалах справи доказам. Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338−341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів і не згоди заявника з висновком суду по їх оцінці. Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити. Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити. Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2015 року, додаткове рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2016 року залишити без змін. Ухвала оскарженню не підлягає.
й
Колегія суддів:

СитнікО.М. Леванчук А.О. МаляренкоА.В.