АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1148/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 53, 54 Позарецька С. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоКарпенко О. В.
суддівПальонного В. С., Нерушак Л. В.
при секретаріШоколенко Т. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_6 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області (в особі ліквідаційної комісії) про поновлення на роботі,

Дослідивши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_6 та її представника ОСОБА_7, які підтримали апеляційну скаргу, представника Головного управління Національної поліції в Черкаській області та Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області (в особі ліквідаційної комісії) - Коваленко Аллу Петрівну, яка просила апеляційну скаргу відхилити, колегія суддів,-

в с т а н о в и л а :

У грудні 2015 року ОСОБА_6 звернулась до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про поновлення на роботі.

Свої вимоги мотивувала тим, що 16 травня 2013 року позивачка згідно із наказом № 108 о/с від 14.05.2013 року була прийнята на роботу провідним спеціалістом відділення реєстраційно-екзаменаційної роботи ДАІ з обслуговування м. Черкаси, Черкаського та Чигиринського районів при УМВС з встановленням тарифного розряду -10 та надбавкою згідно із наказом МВС України № 219-2007 р. за високі досягнення в праці -50% . Позивачка вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року в неї народився син - ОСОБА_9.

11 вересня 2014 року на підставі ст.179 КЗпП України адміністрацією відповідача позивачці надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

19 листопада 2015 року, вказує ОСОБА_6, їй стало відомо, що наказом від 06 листопада 2015 року № 311о/с її звільнено з роботи, відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП через скорочення штатів з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку за ст. 44 КЗпП з 06 листопада 2015 року.

Вважаючи своє звільнення незаконним, оскільки під час знаходження її у відпустці, пов'язаної з наявністю та доглядом за дитиною до 3-х років її звільнено з підстав скорочення штатів, що не допускається чинним трудовим законодавством, а при звільненні їй не було видано трудову книжку, не проведений повний розрахунок, не надано копію наказу про звільнення та довідку про її роботу в установі із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи та розміру зарплати, ОСОБА_6 звернулась за захистом своїх порушених прав до Придніпровського районного суду м. Черкаси, просила постановити судове рішення, яким поновити її на роботі провідним спеціалістом відділення реєстраційно-екзаменаційної роботи ДАІ з обслуговування м. Черкаси, Черкаського та Чигиринського районів при УМВС з встановленням тарифного розряду - 10 та надбавкою згідно з наказом МВСУ №219-2007р. за високі досягнення в праці - 50%.

До участі в справі в якості третьої особи було залучено Управління Міністерства внутрішніх справи України в Черкаській області (в особі ліквідаційної комісії).

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 березня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_6 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, вважаючи рішення суду першої інстанції необ'єктивним, таким, що постановлене із порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з»ясуванні обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення виниклого між сторонами спору по суті, просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 березня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити її позовні вимоги.

Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_6 підлягає до часткового задоволення, рішення суду першої інстанції - до скасування із ухваленням нового рішення, виходячи із наступного.

Згідно вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування або зміни постановленого судом першої інстанції рішення є невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин справи, постановлення рішення із порушенням вимог матеріального або процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги про поновлення ОСОБА_6 на роботі провідного спеціаліста відділення реєстраційно-екзаменаційної роботи ДАІ з обслуговування м. Черкаси, Черкаського та Чигиринського районів при УМВС є безпідставними у зв'язку з ліквідацією установи-роботодавця.

Також судом встановлено, що звільнення ОСОБА_6 відбулось через скорочення штатів у зв'язку з ліквідацією установи-роботодавця.

Однак колегія суддів не може цілком погодитися з правильністю вирішення справи судом першої інстанції.

Зібраними по справі доказами об'єктивно встановлено, що відповідно до наказу №108 о/с від 14 травня 2013 року, виданого начальником УМВС України в Черкаській області, ОСОБА_6 було призначено провідним спеціалістом відділення реєстраційно-екзаменаційної роботи ДАІ з обслуговування м. Черкаси, Черкаського та Чигиринського районів при УМВС з 16 травня 2013 року з встановленням тарифного розряду - 10 та надбавкою згідно з наказом МВСУ №219-2007р. за високі досягнення в праці - 50%.

Відповідно до наказу від 08 травня 2014 року №107 о/с, ОСОБА_6 надано відпустку по вагітності та пологах з 23 квітня по 26 серпня 2014 року.

Наказом №272 о/с від 29 серпня 2014 року ОСОБА_6 продовжено відпустку по вагітності та пологах по 10 вересня 2014 року.

В зв'язку з народженням ІНФОРМАЦІЯ_1 року у позивачки сина ОСОБА_9, за наказом № 297 о/с від 12 вересня 2014 року ОСОБА_6 надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку з 11 вересня 2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

06 листопада 2015 року наказом №311 о/с, виданим головою ліквідаційної комісії УМВСУ в Черкаській області Пустоваром В.В., на підставі Закону України «Про Національну поліцію» - ОСОБА_6 звільнено за п.1 ст. 40 КЗпП України (через скорочення штатів) з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку, згідно із ст. 44 КЗпП, із виплатою компенсації за 8 діб невикористаної чергової відпустки.

Постановою КМУ від 16 вересня 2015 року №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» прийнято рішення про ліквідацію територіального органу Міністерства внутрішніх справ України - Управління внутрішніх справ України в Черкаській області та утворення, шляхом заснування, нового державного органу - Головного управління Національної поліції в Черкаській області (виписка з ЄДРПОУ від 07 листопада 2015 року).

Наказом МВС України від 06 листопада 2015 року №1388 «Про організаційно-штатні питання» визнано такими, що втратили чинність штати органів, підрозділів, закладів, установ та підприємств МВС України згідно з переліком змін у штатах МВС. Згідно з витягом з Переліку змін у штатах МВС в УМВС України в Черкаській області скасовуються всі штати, скорочуються всі посади.

Закон України «Про Національну поліцію», який набрав чинності 07 листопада 2015 року, визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України. Відповідно до п.1 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про Національну поліцію» пункти 1,2,3,7-13,15,17-18 цього Закону набирають чинності з дня наступного за днем його опублікування, тобто з 07 серпня 2015 року. Зокрема п.8 ЗУ «Про Національну поліцію» передбачено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Згідно п.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Цією ж статтею передбачено, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Крім того, спеціальною нормою права, яка регламентує заборону звільнення жінок, які мають дітей, є стаття 184 КЗпП України. Відповідно до ч.3 цієї статті звільнення, зокрема, жінок, які мають дітей віком до трьох років, з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

Як вбачається з матеріалів справи постановою КМУ від 16 вересня 2015 року №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» було ліквідовано установу-роботодавця позивачки - УМВС України в Черкаській області.

Однак, підставою звільнення позивачки у відповідному наказі від 06 листопада 2015 року вказано скорочення штатів.

При цьому, з аналізу положень ст. 184 КЗпП України витікає неможливість звільнення жінок, які мають дітей віком до трьох років, з ініціативи роботодавця з будь-яких підстав, крім повної ліквідації підприємства, установи, організації.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що, звільняючи позивачку ОСОБА_6 з підстав скорочення штатів, УМВС було порушено вказані вище вимоги трудового законодавства (ст.184 КЗпП України).

Вимогами ст. 240-1 КЗпП України передбачено, що у разі, коли працівника звільнено без законної підстави або з порушенням встановленого порядку, але поновлення його на попередній роботі неможливе внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника), виплатити працівникові заробітну плату за весь час вимушеного прогулу. Одночасно орган, який розглядає трудовий спір, визнає працівника таким, якого було звільнено за пунктом 1 статті 40 цього Кодексу. На такого працівника поширюються пільги і компенсації, передбачені статтею 49-3 цього Кодексу для вивільнюваних працівників, а його зайнятість забезпечується відповідно до Закону України «Про зайнятість населення».

Зі змісту положень п.18 постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» вбачається, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю. У випадку, коли працівника звільнено без законних підстав або з порушенням встановленого порядку, але поновити його на роботі неможливо внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, суд визнає звільнення неправильним і зобов'язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника) виплатити цьому працівникові заробітну плату за час вимушеного прогулу (ч.2 ст.235 КЗпП ). Одночасно суд визначає працівника звільненим за п.1 ст.40 КЗпП у зв'язку з ліквідацією підприємства, установи, організації.

Згідно преамбули ЗУ «Про зайнятість населення» цей закон визначає правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття.

Отже, враховуючи ліквідацію державної установи-роботодавця, обов'язок по працевлаштуванню позивачки держава має реалізовувати у порядку, регламентованому ЗУ «Про зайнятість населення».

З наданих відповідачем доказів по справі вбачається той факт, що ним 01 вересня 2015 року було в установленому законом порядку повідомлено відповідний територіальний орган державної служби зайнятості України про заплановане масове вивільнення працівників у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці.

Проаналізувавши вищевикладене, враховуючи проведену ліквідацію установи-роботодавця, колегія суддів вважає, що звільнення позивачки ОСОБА_6 з роботи в період її перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку з підстав скорочення штатів є недопустимим, що прямо передбачено ч.3 ст.184 КЗпП України, однак поновити позивачку на роботі неможливо внаслідок повної ліквідації УМВС України.

Колегія суддів також враховує те, що питання про стягнення з відповідача на її користь заробітної плати за весь час вимушеного прогулу ОСОБА_6 перед судом не ставила, при цьому суд також не може виконати вимоги закону щодо вирішення питання про стягнення з відповідача на користь незаконно звільненого працівника заробітної плати за час вимушеного прогулу (ч.2 ст.235 КЗпП ), оскільки позивачка перебувала на той момент і наразі перебуває у відпустці по догляду за дитиною та отримує відповідні державні соціальні виплати в зв'язку з цим, що було підтверджено самою позивачкою у ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції.

Суд першої інстанції при винесенні рішення вказаних вимог закону та обставин справи не врахував в достатній мірі, у зв'язку із чим прийшов до неправильних висновків по справі.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 березня 2016 року у даній справі належить скасувати у зв'язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам даної справи та неправильним застосування норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_6 про поновлення її на роботі - відмовити, змінивши формулювання причин звільнення позивачки і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю та визнати її такою, що звільнена за п.1 ст.40 КЗпП у зв'язку з ліквідацією установи - роботодавця.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_6 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області (в особі ліквідаційної комісії) про поновлення на роботі - скасувати.

Ухвалити по даній справі нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_6 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області (в особі ліквідаційної комісії) про поновлення на роботі - відмовити.

Визнати ОСОБА_6 такою, що звільнена 06.11.2015 року з посади провідного спеціаліста відділення реєстраційно-екзаменаційної роботи ДАІ з обслуговування м. Черкаси, Черкаського та Чигиринського районів при УМВС, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку, за п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку із ліквідацією територіальних органів Міністерства внутрішніх справ України.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :