Cправа № 127/5856/16-ц
Провадження № 2/127/2902/16
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

16 травня 2016 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі: головуючого судді Жмудя О.О., при секретарі: Шарапанівському Р. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в якому зазначила, що вона є власником квартири АДРЕСА_1. Вказана квартира належить на підставі договору купівлі-продажу квартири від 17 вересня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу, Павліченко Г.В., зареєстрованого в реєстрі за №1535. В подальшому 02.10.2012 року право власності на вказану квартиру було зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно. Вказана квартира була придбана у 2012 році у відповідача - колишнього зятя, ОСОБА_2. Після укладання договору купівлі-продажу позивач з відповідачем домовилась, що він і далі буде проживати в цій квартирі разом із його дружиною, донькою позивача, ОСОБА_4 та їхніми дітьми, стільки скільки це буде потрібно. Приблизно з вересня 2013 року відповідач взагалі зник із життя сім'ї позивача. З того часу відповідач не проживає у належній позивачу квартирі, вказана обставина підтверджується відповідним актом, підписаним сусідами та засвідченому в МКП «ЖЕК №7». Позивач сплачує додаткові комунальні платежі з урахуванням кількості зареєстрованих осіб, в тому числі і за відповідача. На підставі вищевикладеного позивач просить визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 А також стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати.

Позивач до судового засідання не з'явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, в яких зазначила, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач до судового засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку неодноразово, що підтверджується матеріалами цивільної справи.

За таких обставин у відповідності до ст. 224 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача, на підставі наявних у справі доказів, ухваливши заочне рішення, оскільки позивачі не заперечували проти такого порядку вирішення спору.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири, ОСОБА_2 продав ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 (а.с.4-6).

Згідно витягу про державну реєстрацію прав, квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (а.с.7-8).

З довідки МКП ЖЕК №7 від 12 березня 2016 року, вбачається, що в АДРЕСА_1 зареєстровано 4 особи: ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 (а.с. 9).

Згідно акту від 11 березня 2016 року , мешканці будинку АДРЕСА_1, склали даний акт про те, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_7 не проживає з 09.2013 року по даний час (а.с.10).

З ксерокопії паспорта НОМЕР_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 05.10.2001 року.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України).

Згідно із ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Разом з тим, виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло.

Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР, громадянин, який має у приватній власності будинок (квартиру), має право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд та має право звернутися в суд про виселення.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно із ст. 72 ЖК УРСР, суд визнає особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Статтею 157 ЖК УРСР передбачено, що членів сім'ї власника житлового будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч.1 ст. 116 ЖК України. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Таким чином, якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт відсутності відповідача у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 понад два роки, суд приходить до переконливого висновку, що вимоги позовної заяви про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування зазначеним вище жилим приміщенням, підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 71, 72, 150, 157 ЖК УРСР, ст.ст. 15, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 3, 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", ст.ст. 10, 57-60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь позивача 551 грн. 20 коп. судових витрат.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду позивачем може бути подана до апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.О. Жмудь