Провадження 2/235/2435/16
Справа 235/5332/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2016 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого: Данилів С.В.,

за участю секретаря: Харенко Т.Ю.,

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 в м. Покровська Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

17 серпня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області із позовом до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що з відповідачем у справі він перебував у трудових відносинах з 16 листопада 1998 року по 13 січня 2014 року.

Позивач зазначає, що 21 березня 2010 року та 17 листопада 2013 року, під час виконання свої трудових обовязків, він отримав значні виробничі травми, внаслідок був змушений пройти курси стаціонарного лікування.

Зокрема, вперше (травма 21.03.2010 р.) та повторно (травма 17.11.2013 р.) за висновками МСЕК його було визнано інвалідом 3-ї групи за трудовим каліцтвом та встановлено ступінь втрати професійної працездатності 50% строком до 01 березня 2018 року, з яких первинно - 30% за трудовим каліцтвом від 17 листопада 2013 року + повторно - 20% за трудовим каліцтвом від 21 березня 2010 року.

Також позивач вказує, що під час нещасних випадків та отриманням ним зазначених травм, йому спричинено, окрім матеріальної, моральну шкоду, яку відповідно до чинного законодавства слід розуміти у виді втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У даному випадку його моральна шкода полягає у фізичному болю і стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з травмою обличчя й іншими ушкодженнями здоров'ю, та порушенням його прав, як робітника у результаті ненадання йому неналежним чином складених актів за формами Н-1 та Н-5, в яких не було об'єктивно відображено отримання ним 17 листопада 2013 року виробничої травми, тому він був змушений неодноразово, протягом більше року, звертатися до суду першої станції, очікувати рішень апеляційного суду про визнання недійсними та про скасування виданих йому актів, а також про те, щоб суди зобовязали ДП «ВК Краснолиманська» утворити комісію у складі не менш трьох осіб з обовязковим залученням страхового експерта відділення ФСС від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань для проведення відповідно до п. 14 «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві» з метою проведення розслідування нещасного випадку, що стався з ним 17 листопада 2013року з подальшим складанням та реєстрацією, згідно норм чинного законодавства ОСОБА_1 по формі Н-1 та Н-5.

Позивач зазначає, що його життя після травми зазнало суттєвих змін, а саме: його турбує постійний біль, через що він систематично звертається за медичною допомогою до лікарів і змушений витрачати на це немалі кошти. Крім того, він тривалий час не працює та вже більше року не отримає будь-яких соціальних виплат, у нього не достатньо коштів для утримання своєї сімї, і він змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Також на його забезпеченні знаходиться неповнолітній син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який навчається у Красноармійському навчальному виховному комплексі. Приймаючи до уваги характер взаємовідносин він вважає, що шкода немайнового характеру, яку він отримав не може бути йому відшкодована повністю, він не отримає будь-якого відшкодування повного психологічного або фізичного задоволення, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної школи не може бути відповідною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Відтак, заподіяну йому моральну шкоду позивач оцінює в 40 000 грн., яку просить стягнути з відповідача у справі.

Позивач ОСОБА_5 у судове засідання не зявився, надав суду заяву про слухання справи у його відсутність, на позовних вимогах наполягає.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засідання позов підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні змісту позовної заяви.

Представник відповідача ОСОБА_2О у судовому засіданні щодо позову заперечив у повному обсязі, надавши пояснення, аналогічні змісту письмового заперечення, що міститься в матеріалах справи.

Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно записів №№ 15-18 у трудовій книжці, позивач ОСОБА_3 у період з 16 листопада 1998 року до 13 січня 2014 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, та був звільнений за п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін (а.с. 14-15).

Перебуваючи з відповідачем у трудових відносинах, позивач працював з повним підземним робочим днем у шахті.

Під час роботи в шахті ОСОБА_3 отримав травму під час виконання трудових обовязків, що підтверджується ОСОБА_1 № 8 про нещасний випадок, повязаний з виробництвом (а.с. 17-18), ОСОБА_1 розслідування нещасного випадку від 23 березня 2010 року, у якому вказано, що даний нещасний випадок повязаний з виробництвом, підлягає обліку на підприємстві, і по ньому необхідно скласти акт про нещасний випадок, повязаний з виробництвом, за формою Н-1. Також, комісія дійшла висновку, що ОСОБА_3, допустив порушення інструкції по охороні праці, правил безпеки в вугільних шахтах, внаслідок чого його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності (а.с. 19-20).

Крім того, судом встановлено, що під час роботи в шахті ОСОБА_3 17 листопад 2013 року отримав травму під час виконання трудових обовязків, що підтверджується ОСОБА_1 № 25 від 03 грудня 2015 року про нещасний випадок, повязаний з виробництвом (а.с. 66-68), ОСОБА_1 розслідування нещасного випадку від 03 грудня 2015 року, в яких вказано, що даний нещасний випадок повязаний з виробництвом, підлягає обліку на підприємстві, і по ньому необхідно скласти акт про нещасний випадок, повязаний з виробництвом, за формою Н-1. Комісія дійшла висновку, ОСОБА_5, допустив порушення нормативних актів з питань охорони праці, невиконання яких привело до даного нещасного випадку (а.с. 70-73).

Оскільки Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві на час виникнення спірних відносин, в звязку із зміною спеціального закону, не відповідає за завдану моральну шкоду, то у разі отримання працівником виробничої травми чи професійного захворювання в цей період, він набуває права на відшкодування моральної шкоди на загальних підставах, встановлених законом.

Згідно ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Відповідно до вимог ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, ст.237-1 - відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, тобто передбачає відшкодування моральної шкоди, яка спричинена з вини роботодавця.

З виписок епікризів № 2161/163 від 01.04.2009 року, № 3274/406 від 11.05.2010 року, № 9684/1158 від 20.12.2010 року, № 2845/376 від 26.04.2011 року, № 1110-561 від 12.12.2011 року, № 534-288 від 11.06.2012 року, № 1045-546 від 12.11. 2012 року, № 338-182 від 12.04. 2013 року, № 10931/1283 від 05.12.2013 року, № 740-740 від 03.10.2014 року, № 331-331 від 05.05.2015 року, № 636-636 від 01.08.2016 року вбачається, що ОСОБА_6 має діагноз: забій головного мозку з розвитком посттравматичних енцефалопатією, з двосторонньою пірамідною недостатністю, з лікворо-судинної дисциркуляцією, синдромом ВСД по гіпертонічному типу, з частими кризами симпато-адреналового скерування, помірним вестибуло-атактичним синдромом, синкопальними станами, астено-невротичний синдром, ст. декомпенсації.

Згідно довідки МСЕК серії 10 ААА № 124722 від 04 лютого 2016 року, ОСОБА_3 було встановлено втрату професійної працездатності 50%, з них первинно - 30 % по трудовому каліцтву 17 листопада 2013 року, повторно 20% по трудовому каліцтву 21 березня 2010 року, потребу в медикаментозному, санаторно-курортному лікуванні та третю групу інвалідності (а.с. 92).

Отже, моральну шкоду повинен відшкодовувати роботодавець, оскільки шкода здоровю завдана при виконанні позивачем трудових обовязків, про що свідчать акти розслідування про нещасний випадок на виробництві, висновок МСЕК та інші медичні документи, які є в справі.

Що стосується доводів відповідача про відсутність доказів спричинення позивачу моральної шкоди, то суд не приймає такі до уваги, оскільки відповідно до чинного законодавства втрата працездатності, яка встановлена висновком МСЕК, вже сама по собі свідчить про спричинення моральної шкоди, так як стан здоровя позивача погіршено.

Обовязкове призначення МСЕК з приводу встановлення факту спричинення моральної шкоди передбачається у випадку відсутності вищевказаних доказів.

Частина 2 ст.237-1 КЗпП України містить посилання на те, що порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

В той же час є загальна норма ст. 23 ЦК України, якою передбачено певний порядок та визначення розміру моральної шкоди.

Крім того, відповідно до ч.8 ст.8 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого виходить із загальних засад законодавства (аналогія права), ч.9 забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Так, відповідно до вимог статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, до юридичних фактів, які має довести позивач, зокрема, належить доведення факту завдання моральної шкоди та розміру шкоди.

Доведення цих обставин із боку позивача можливе на підставі доказів, перелічених у ст. 57 ЦПК України. До таких доказів належить і висновок експертизи, проте він не є як єдиним можливим і достатнім доказом спричинення шкоди, так і підставою визначення її розміру, оскільки згідно з ч.2 ст. 212 ЦПК України жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленого значення.

Відтак, якщо позивач надав докази завдання йому шкоди, довів цими доказами певний її розмір і не просив суд про призначення медико-соціальної експертизи, то суд не має підстав для відмови в позові чи призначення експертизи з власної ініціативи, оскільки це не передбачено положеннями ЦПК України (ст.ст. 10, 143 - 145), які мають суто змагальний характер доказування.

У разі якщо відповідач не погоджується з доводами позивача про наявність моральної шкоди та її розміром, визначеним позивачем, відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, відповідач не позбавлений можливості заявити клопотання про призначення такої експертизи.

Відповідач у даній справі клопотання про проведення експертного дослідження не заявляв.

Відповідно до розяснень № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством.

Судом встановлено, що в звязку із отриманими травмами позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив 50% працездатності в звязку із отриманими травмами на підприємстві. Після втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими. Спостерігається критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому відношенні, громадянина.

Вищезазначене законодавство, а також розяснення Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (із змінами від 25 травня 2001 року) «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», повязують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих звязків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Судом встановлено факт заподіяння моральної шкоди позивачу і він має право на відшкодування цієї шкоди з відповідача.

Однак з урахуванням того часу, який позивач пропрацював у відповідача, отриманої позивачем травми, ступеню втрати працездатності, характер, обсяг і тривалість страждань позивача, погіршення стану здоровя позивача, а також те, що професійна працездатність позивача, в звязку з травмою на виробництві втрачена на 50%, встановлено третю групу інвалідності, внаслідок трудового каліцтва, суд вважає за можливе стягнути на його користь суму 25 000 грн., яка буде справедливою сатисфакцією за заподіяну моральну шкоду.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, позивач, за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору.

Частиною 3 ст.88 ЦПК України, встановлено, що якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відповідно до п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою встановлена ставка судового збору - 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду,- у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» №928- VIІІ від 25 грудня 2015 року з 01 січня 2016 року мінімальна заробітна плата складає 1378 грн.

Отже, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у сумі 551,20 грн.

Керуючись ст. 153, 237-1 КЗпП України, ст. 23, 268 ЦК України, ст. ст. 3, 5, 7, 8, 10, 14, 57-60, 79, 88, 208-209,212-218 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_3 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, грошову компенсацію у сумі 25 000 (двадцять пять тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої втратою працездатності на виробництві.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь держави судовий збір у сумі 551 (пятсот пятдесят одна) гривня 20 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: С.В. Данилів