АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/4585/16 Головуючий 1 інстанції Клімова С.В.
Справа № 628/850/16-ц Доповідач: Коровін С.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - Коровіна С.Г.

суддів - Овсяннікової А.І., Коваленко І.П..,

при секретарі - Личак А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 24 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачкою ОСОБА_2 з 05.11.1983 року знаходився в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 18.08.2011 року. В період шлюбу, за власні кошти, придбав транспортні засоби: автомобіль ВАЗ-21013, 1983 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, причеп марки D.1 КРД, модель D.2050100, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 та причеп марки 2ПТС-4, 1991 року випуску, номерний знак НОМЕР_3, які є власністю позивача. Транспортні засоби знаходяться на території домоволодіння відповідачів, які чинять перешкоди у користуванні позивачем належним йому майном.

Відповідач, ОСОБА_2 позов визнала частково, надавши письмове заперечення, вказуючи на те, що автомобіль ВАЗ-21013, 1983 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, є спільною власністю подружжя. Автомобільний причіп D.1 КРД, модель D.2050100, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 знаходиться в гаражі у доньки. Вона багаторазово пропонувала позивачу його забрати, на що він ніяк не реагував. Причіп марки 2ПТС-4, 1991 року випуску, номерний знак НОМЕР_3, в 2001 році позивач продав. На підставі викладеного просила суд залишити позов без задоволення.

Рішенням Куп'янського міськраонного суду Харківської області від 24 травня 2016 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування скарги зазначає, що вказані транспортні засоби були придбані ним за власні кошти для роботи з бджолами. Посилання суду на те, що не було надано доказів протидії позивачу у користуванні транспортними засобами є хибним і не відповідають обставинам справи. Судом не в повній мірі з'ясовані всі обставини справи, не допитані свідки та дільничний інспектор міліції та не взяті до уваги пояснення позивача у справі.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

За правилом ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу, які не підлягають доказуванню.

Суд, за нормою ч.1 ст.11 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі

Відповідно до ст213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що на ім'я позивача зареєстровані транспортні засоби: автомобіль ВАЗ-21013, 1983 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, причеп марки D.1 КРД, модель D.2050100, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 та причеп марки 2ПТС-4, 1991 року випуску, номерний знак НОМЕР_3. Зазначене підтверджується технічними паспортами на транспортні засоби та довідкою з Державної інспекції сільського господарства в Харківській області (а.с.5-9). З рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 15.04.2015 року вбачається, що сторони з 05.11.1983 року по 18.08.2011 рік знаходилися в зареєстрованому шлюбі (а.с.10-12).

Згідно свідоцтва про право власності від 29.07.1989 року засвідченого державним нотаріусом, зареєстрованого в реєстрі № 2154, зазначено, що автомобіль ВАЗ-21013, 1983 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 є спільним майном подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2, яке належить кожному з них в рівних долях (а.с.41).

Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно приписів ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 стверджував, що автомобіль та два причепи його власним майном, але не заперечував, що зазначене майно придбано під час шлюбу з ОСОБА_2

Судом першої інстанції враховано, що спірний автомобіль ВАЗ-21013, 1983 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 є спільним майном подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2. Крім того в апеляційному суді, звертаючись із заявою про залишення позову про витребування цього автомобіля у відповідачів ОСОБА_1 фактично погодився з рішенням суду першої інстанції.

Крім того у відповідності до ст.10, 60 ЦПК України позивач повинен довести у суді, що спірне майно є у наявності і саме відповідачі протиправно заволоділи цим майном і утримують його.

Судом першої інстанції враховано, що сторони розірвали шлюб 18.08.2011 року. ОСОБА_1 звертався до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна, а саме будинку. Питання про поділ автомобіля та причепів він після розлучення не ставив.

В судовому засіданні встановлено і ОСОБА_1 проти цього не заперечував, що автомобільний причеп марки D.1 КРД, модель D.2050100, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 знаходиться у гаражі дочки позивача.

Судом першої інстанції також враховано, що у судовому засіданні ОСОБА_1 не заперечував, що та причеп марки 2ПТС-4, 1991 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 він передав у розпорядження інших осіб.

Таким чином позивач не довів у суді першої інстанції, що саме відповідачі протиправно утримують його особисте майно. Не спростовані висновки суду першої інстанції ОСОБА_1 і в апеляційному суді.

Рішення суду відповідає встановленим у судовому засіданні обставинам. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції і відхиляє апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307,308, 313, 314, 315, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 24 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -