У Х В А Л А

Іменем України

06 вересня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді - Панька В.Ф.,

суддів: Куцина М.М., Бисаги Т.Ю., при секретарі: Шукаль О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на підставі довіреності Дорош Ірини Іванівни на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 24 лютого 2016 року за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про захист прав споживача шляхом визнання дій неправомірними та зобов'язання до вчинення дій, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ТзОВ «Кредитні ініціативи» про захист прав споживача, визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії. В обґрунтування позову зазначав, що 11.03.2008 року між ним та ПАТ «Промінвестбанк» укладено кредитний договір №02-26/4, згідно якого він отримав кредит у сумі 19800 доларів США. 17.12.2012 року між ТзОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Промінвестбанк» укладено Договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого відбулося відступлення прав вимоги і по зазначеному кредитному договору. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 18.08.2014 року стягнуто з нього заборгованість за кредитним договором в розмірі 35456,15 грн., з яких: 33864,90 грн. - заборгованість за кредитом; 546,48 грн. - заборгованість по відсоткам; 1044,78 грн. - пеня. Дане рішення набрало законної сили, у зв'язку з чим ним повністю сплачена сума заборгованості по кредиту. Не зважаючи на це, відповідач відмовляється видати йому довідку про відсутність заборгованості та зняти заборону на відчуження автомобіля марки Шкода Октавія, д.н.з. НОМЕР_1. У відповідь на його лист, відповідач повідомив про наявність заборгованості в розмірі 2876,69 доларів США. Вважає так дії відповідача незаконними та такими, що порушують його права як споживача. Посилаючись на викладене просив суд: 1) визнати неправомірними дії ТзОВ «Кредитні ініціативи» щодо нарахування йому заборгованості по кредитному договору; 2) визнати неправомірним дії ТзОВ «Кредитні ініціативи» щодо відмови у видачі довідки про відсутність заборгованості; 3) зобов'язати ТзОВ «Кредитні ініціативи» видати йому довідку про відсутність заборгованості по кредитному договору №02-26/4 від 11.03.2008 року; 4) зобов'язати ТзОВ «Кредитні ініціативи» вжити заходів щодо зняття заборони на відчуження автомобіля марки Шкода Октавія, д.н.з. НОМЕР_1. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 24 лютого 2016 року позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії ТзОВ «Кредитні ініціативи» щодо нарахування ОСОБА_2 заборгованості по кредитному договору№02-26/4 від 11.03.2008. Визнано неправомірним дії ТзОВ «Кредитні ініціативи» щодо відмови у видачі ОСОБА_2 довідки про відсутність заборгованості по кредитному договору №02-26/4 від 11.03.2008. Зобов'язано ТзОВ «Кредитні ініціативи» видати ОСОБА_2 довідку про відсутність заборгованості по кредитному договору №02-26/4 від 11.03.2008 року.

Не погоджуючись з даним рішенням, ТзОВ «Кредитні ініціативи», оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування скарги посилається на те, що наявність судового рішення не позбавляє кредитора права на отримання сум передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України. Також суд належним чином не дослідив докази по справи, а саме не звернув увагу на розрахунок боргу.

В іншій частині рішення суду першої інстанції ніким в апеляційному порядку не оскаржується.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до приписів ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно приписів ч.ч.3, 4 ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи вбачається, що 11.03.2008 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №02-26/4, згідно якого останній отримав кредит у сумі 19800 доларів США. 17.12.2012 року між ТзОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» укладено Договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого відбулося відступлення прав вимоги і по зазначеному кредитному договору. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 18.08.2014 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТзОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором в розмірі 35456,15 грн., з яких: 33864,90 грн. - заборгованість за кредитом; 546,48 грн. - заборгованість по відсоткам; 1044,78 грн. - пеня. На виконання даного рішення ОСОБА_2 повністю сплатив зазначену в ньому суму заборгованості по кредиту в розмірі 35456,15 грн., що підтверджується квитанціями від 29.08.2014 року, від 12.09.2014 року та від 23.10.2014 року. На момент сплати заборгованості жодних претензій майнового характеру до ОСОБА_2 з боку кредитора не було. За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач, сплативши всю суму визначену судовим рішення, фактично відразу після його ухвалення (без невиправданих зволікань), належним чином виконав свої зобов'язання за кредитним договором, а відтак вправ вимагати від відповідача відповідного підтвердження даного факту.

При цьому колегія суддів відхиляє всі доводи апеляційної скарги щодо наявності у ОСОБА_2 заборгованості, з посиланням на відповідний розрахунок, зважаючи на наступне. Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За положеннями частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання процентів від суми позики у розмірі та порядку встановленому договором або на рівні облікової ставки НБУ, якщо інше не встановлено договором. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів за договором позики відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до спливу встановленого договором строку виконання основного зобов'язання має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, у випадку пред'явлення вимоги про дострокове повне повернення позики та належних кредитору процентів вважається, що строк договору настав і позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти. Вимога про дострокове повернення позики та належних процентів може бути задоволена шляхом добровільного повернення позичальником заборгованості або її стягнення в судовому порядку за судовим рішенням. Відсутність такої вимоги не покладає на позичальника будь-яких зобов'язань щодо дострокового повернення будь-яких сум, які, на думку кредитора, підлягають сплаті, крім тих, які підлягають сплаті на час пред'явлення вимоги. Відповідно до частини третьої статті 1049 ЦК України грошова позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалась, на банківський рахунок позикодавця. При зарахуванні грошової суми, стягнутої за рішенням суду, на банківський рахунок позикодавця грошова позика вважається повернутою. Разом з тим статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики ці зобов'язання вважаються припиненими. Отже, за відсутності обґрунтованої заборгованості позичальника та вимог кредитора на момент виконання рішення суду про дострокове стягнення заборгованості - зобов'язання за кредитним довго ром припиняється.

Відповідного висновку дійшов ВСУ у своїй Постанові №6-118цс16 від 06.07.2016 року, і такий висновок є обов'язковим для всіх судів України (ч.2 ст. 214, ч.1 ст. 360-7 ЦПК України).

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін. Керуючись ст.ст. 10, 60, 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» відхилити. 2. Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 24 лютого 2016 року залишити без змін. 3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: