У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.01.2016 Справа №607/11890/13-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі головуючого судді: Братасюка В.М.

за участю секретаря судового засідання: Чичкевич О.І.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ПАТ «ВіЕсБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення боргу на нерухоме майно та виселення ,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Фольксбанк», надалі позивач, звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в м. Тернополі по вул.. Далекій, 19 А, що належить ОСОБА_1, та земельну ділянку площею 0, 1000 га в м. Тернополі по вул.. Далекій, 19 А, в порядку ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» , шляхом продажу майна банокм від свого імені будь якому покупцію за ціною, визначеною уповноваженим експертом станом на дату продажу, з наданням усіх прав та повноважень продавця, а кошти від реалізації скерувати для задоволення вимог банку за договором кредиту від 19.06.2008 року в сумі 152955, 05 доларів США, та виселення відповідача з житлового будинку.

За заявою представника банку в судовому засіданні 26.01.2016 року, котре проводилося в порядку ст. 197 ЦПК України, ухвалено замінити відповідача ПАТ «Фольксбанк» на ПАТ «ВіЕсБанк».

З приводу можливості подальшого судового розгляду суд зазначає наступне:

1)Верховний Суд України неодноразово у своїх постановах, зокрема №6-61цс15 від 27 травня 2015 року, та від 07 жовтня 2015 року №6-1935цс15, дійшов правового висновку про неправомірність задоволення судом позову банку про звернення стягнення боргу на предмет іпотеки без визначення ціни позову, яка не була зазначена у тексті позовної заяви, а з визначенням ціни позову на стадії реалізації предмета іпотеки . ВСУ зазначає, що положеннями ст.. 39 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, в тому числі, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Виходячи із змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг, тощо, аналізу норм статей 38, 39 ЗУ «Про іпотеку», ВСУ прийшов до правового висновку, що у розумінні норми ст.. 39 ЗУ «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною 6 ст.38 цього Закону. Тобто ціна предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем, або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Очевидно визначення ціни здійснюється на стадії поза межами процедури реалізації предмету іпотеки та судового розгляду, а саме етапі підготовки позовної заяви та з зазначенням ціни, як формули грошового вираження майна, в тексті позовної заяви.

2)Окрім того Верховний Суд України у справі №6-1049цс15 від 02.09.2015 року зробив правовий висновок, що за змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» застосовуються як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК УРСР.

За правилами частини четвертої ст. 119 ЦПК України, позовна заява повинна відповідати іншим вимогам, встановленим законом.

Позивач припустився недотримання процесуальної норми щодо відповідності позову іншим вимогам закону (ч.4 ст. 119 ЦПК України), при складанні позовної заяви, а саме:

-не зазначив початкової ціни предмета іпотеки для його реалізації,

-при формуванні позовних вимог про виселення відповідача з переданого в іпотеку будинку, котрий не був придбаний за кредитні кошти, в тексті позову не запропонував відповідачу надання іншого житлового приміщення для проживання.

Відповідно ч. 1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 119, 121, 124, 209, 210 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позову заяву ПАТ «ВіЕсБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення боргу на нерухоме майно та виселення залишити без руху та надати строк для усунення встановлених недоліків до 9 години 10 хвилин 15.02.2016 року.

У випадку не усунення недоліків у визначений строк, в порядку п. 8 ч.1 ст. 207 ЦПК України, позов залишається без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Братасюк В.М.