Справа № 462/1760/15 Головуючий у 1 інстанції: Боровков Д.О.
Провадження № 22-ц/783/4398/16 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.,

секретаря Бохонко Е.Р.,

з участю позивача ОСОБА_2, представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 27 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, з участю третьої особи органу опіки і піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу у вихованні дитини, -

встановила:

В березні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4, з участю третьої особи органу опіки і піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу у вихованні дитини

В обґрунтування вимог покликалась на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 30 травня 2006 року, шлюб між ними розірваний рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 19 грудня 2012 року. Від шлюбу вони мають малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який з січня 2013 року проживає зі своїм батьком за адресою: АДРЕСА_1, відповідач з березня 2015 року став перешкоджати їй у спілкуванні та побаченні з дитиною.

Просила зобов»язати ОСОБА_4 не чинити їй перешкоди у вихованні спільної дитини ОСОБА_6

Встановити їй спосіб участі у вихованні спільної дитини ОСОБА_6, а саме час побачення з дитиною без присутності ОСОБА_4: кожен вівторок та четвер з 14 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв.; кожну другу та четверту суботу та неділю місяця з 09 год. 00 хв. суботи до 20 год. 00 хв. неділі; під час літніх канікул з 25 липня по 28 серпня; осінні канікули протягом усього часу канікул; під час зимових канікул з 2 по 8 січня.

Оскаржуваним заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 27 квітня 2016 року позов задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_4 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні з їх сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визначено наступні способи участі ОСОБА_2 у вихованні сина ОСОБА_6, а саме дозволено їй:

1) щовівторка та щоп'ятниці забирати сина ОСОБА_6 зі школи після уроків, після чого о 19 год. 00 хв. повертати сина батькові ОСОБА_4.

2) першу та третю суботу, і другу та четверту неділю щомісяця забирати сина ОСОБА_6 з 11 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. після чого повертати сина батькові ОСОБА_4.

3) спільно відпочивати з сином під час літніх канікул з 25 липня по 28 серпня, під час зимових канікул з 2 січня по 8 січня.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 243 гривні 60 коп. судового збору.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 23.05.2016 року заяву представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення Залізничного районного суду м. Львова від 27 квітня 2016 року - залишено без задоволення.

Заочне рішення суду оскаржив представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5, вважає оскаржуване рішення незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав неповноти судового розгляду та порушення норм процесуального права.

Покликається на те, що суд порушив вимоги ч. 2 ст. 296 ЦПК України, оскільки після отримання апеляційної скарги від 22.04.2016 року на ухвалу про відкриття провадження у справі, лише 06.05.2016 року направив справу до апеляційного суду.

Звертає увагу на те, що суд не вжив заходів для зобов'язання Органу опіки та піклування надати висновок, при цьому зазначає, що розпорядження № 206 від 09.04.2015 р. не може бути взяте до уваги, оскільки не є висновком та не містить будь-яких тверджень з приводу проведення часу позивача з сином під час канікул.

Під час розгляду апеляційної скарги просить вирішити питання про виклик в судове засідання малолітнього ОСОБА_6 для з»ясування думки дитини, оскільки вирішується питання, що стосується її життя.

Просить скасувати заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 27 квітня 2016 року.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_9 в судовому засіданні 11.07.2016 року апеляційну скаргу підтримали, в обґрунтування надали пояснення, аналогічні доводам скарги.

В судове засідання 06.09.2016 року відповідач та його представник не прибули, не повідомили про причину неявки.

Позивач ОСОБА_2 та представник третьої особи ОСОБА_3 апеляційну скаргу заперечили, просять рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників розгляду справи, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Статтями 10 і 60 ЦК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить переконання, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Згідно із ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно із ч.ч. 2, 3 ст. 157 СК України той із батьків хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків з ким проживає дитина не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

З матеріалів справи встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 травня 2006 року, який розірваний згідно рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 19 грудня 2012 року (а.с. 8).

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).

З січня 2013 року їх син ОСОБА_6 проживає зі своїм батьком - відповідачем ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 (місце проживання останнього), а з березня 2015 року відповідач став перешкоджати позивачці у спілкуванні та побаченні з дитиною.

Відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Як вбачається зі змісту ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від одного з батьків, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до п. 73 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов»язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866, участь у вихованні дитини та у разі потреби порядок побачення з дитиною того з батьків, який проживає окремо від неї, встановлюються рішенням районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті ради з урахуванням висновку служби у справах дітей.

В свою чергу, відповідно до п. 74 вказаної постанови, під час розгляду судом спорів між батьками щодо виховання дитини районна, районна у мм. Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті ради подає суду письмовий висновок про способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їх спілкування, складений на підставі відомостей, одержаних службою у справах дітей в результаті проведення бесіди з батьками, дитиною, родичами, які беруть участь у її вихованні, обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються зазначеної справи.

09 квітня 2015 року Залізничною районною адміністрацією Львівської міської ради, з врахуванням висновку відділу у справах дітей та рекомендації комісії з питань захисту прав дитини при Залізничній районній адміністрації ЛМР (протокол № 6 від 26.03.2015 року) винесено розпорядження № 206 «Про встановлення днів побачення ОСОБА_2 з сином ОСОБА_6» (а.с. 64, 166).

Згідно даного розпорядження встановлений наступний графік побачення ОСОБА_2 з дитиною: кожну 1, 3 суботу та 2, 4 неділю місяця з 11 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв.; два дні серед тижня - вівторок та п'ятницю, забирати дитину після уроків зі школи та повертати батькові о 19 год. 00 хв.

Батькові дитини - ОСОБА_4 не перешкоджати зустрічам та спілкуванню матері з сином. Роз»яснено ОСОБА_2 та ОСОБА_4, що рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання.

Вищевказаний графік був встановлений виходячи з інтересів дитини, враховуючи зайнятість батьків, вік дитини.

Відповідач не виконує вище вказаного рішення та чинить для позивача перешкоди у спілкуванні з дитиною.

Оскільки відповідач з березня 2015 року чинить перешкоди у спілкуванні позивача ОСОБА_2 з малолітнім сином, що підтверджується поясненнями позивача, а також численними заявами останньої в правоохоронні органи щодо усунення їй перешкод у спілкуванні з дитиною та актом комісії в складі працівників соціальних служб Залізничного району м. Львова від 04 серпня 2015 року, які спільно з позивачем здійснили візит цього дня об 11 год. 10 хв. за адресою проживання відповідача, висновок суду про те, що позовна вимога про зобов'язання ОСОБА_4 не чинити перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини є обгрунтованим, адже мати дитини протягом року фактично позбавлена можливості брати участь у вихованні сина, що є грубим порушення принципу недопустимості розлучення дитини зі своєю матір'ю (а.с. 43-48, 65, 66, 76).

Разом з тим, з наданих суду доказів вбачається, що позивачка піклується про свого малолітнього сина, турбується про його здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обмежень, які могли б перешкоджати позивачці у спілкуванні із малолітнім сином, судом не встановлено.

На противагу, під час розгляду справи відповідачем не доведено обставин, які б свідчили про негативний вплив позивачки на малолітнього сина чи ризику спричинення йому будь-якої шкоди.

Як вбачається зі змісту ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від одного з батьків, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Суд вважає, що обмеження в спілкуванні матері і дитини, яка до роздільного проживання сторін, проживала разом із обома батьками, суперечить моральним засадам сімейного законодавства і може привести до того, що ці особи відчужаться одне від одного.

Також, колегія суддів під час розгляду справи відмовила у задоволенні клопотання представника відповідача про виклик в судове засідання малолітнього ОСОБА_6 для заслуховування його думки щодо вирішення спору між батьками, оскільки враховуючи вік дитини 7 рік, постійне проживання дитини з батьком з 2013 року та відсутність побачень із мамою з початку 2015 року, думка дитини не буде об»єктивною.

В свою чергу, ухвалою судового засідання від 03 грудня 2015 року Залізничного районного суду м. Львова третю особу органі опіки та піклування Залізничної рай адміністрації Львівської міської ради зобов'язано надати письмовий висновок щодо розв'язання спору між сторонами на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, а також на підставі інших документів, які стосуються справи, як це передбачено вимогами ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України.

Листом № 32-вих-2555 від 10.12.2015 року Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради повідомила, що підстав для надання вищевказаного висновку немає, оскільки було прийнято рішення щодо визначення способу участі у вихованні дитини того батьків, хто проживає окремо, на основі якого видано розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 09 квітня 2015 року № 206 (а.с. 165).

Розпорядження у встановленому порядку не скасоване та є обов'язковим до виконання.

Таким чином, суд першої інстанції вирішив даний спір за відсутності письмового висновку органу опіки і піклування, при цьому Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування за місцем проживання дитини, листом № 32-вих-2555 від 10.12.2015 року фактично ще раз підтвердила рішення щодо визначення способу участі у вихованні дитини, на основі якого видано розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 09 квітня 2015 року № 206.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції врахував те, що графік, який був встановлений розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 09 квітня 2015 року № 206, розроблений з урахуванням інтересів дитини, зайнятості батьків та віку дитини, тому прийшов висновку, що позивачу необхідно дозволити щовівторка та щоп'ятниці забирати сина зі школи після уроків після чого о 19 год. 00 хв. повертати сина батькові, а також першу та третю суботу, і другу та четверту неділю щомісяця забирати сина з 11 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. після чого повертати сина відповідачу.

Крім цього, суд визначив спосіб проведення спільного відпочинку матері з дитиною під час зимових та літніх канікул дитини, як наслідок дозволив позивачу спільно відпочивати з сином під час літніх канікул з 25 липня по 28 серпня та під час зимових канікул з 2 січня по 8 січня та вказав, що вимоги в частині спільного відпочинку позивача та дитини під час осінніх канікул не підлягають до задоволення, оскільки такі є неконкретизовані, не містять посилання на чіткі календарні дати, що може призвести до конфліктів та непорозумінь між сторонами в майбутньому та негативно вплинути на дитину.

Під час розгляду апеляційної скарги, ухвалою судового засідання від 11.07.2016 року зобов»язано орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, відповідно до п. 74 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов»язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866, надати висновок про способи участі матері ОСОБА_2 у вихованні дитини ОСОБА_6, зокрема, щодо проведення спільного відпочинку під час літніх канікул з 25 липня по 28 серпня, під час зимових канікул з 2 січня по 8 січня.

Розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 03.08.2016 року № 546 встановлено час спільного відпочинку матері ОСОБА_2 з сином ОСОБА_6 під час літніх канікул з 25 липня по 28 серпня, під час зимових канікул з 2 січня по 8 січня, під час осінніх та весняних канікул за погодженням з батьком.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком районного суду, що виходячи з віку дитини, стану її здоров'я й інших обставин, які здатні вплинути на фізичне і психічне здоров'я дитини, її моральний розвиток, визначаючи способи участі матері у вихованні дитини, окрім систематичних побачень щотижня, суд правильно визначив такий спосіб участі, як встановлення часу спільного відпочинку матері ОСОБА_2 з сином ОСОБА_6 під час літніх канікул з 25 липня по 28 серпня, під час зимових канікул з 2 січня по 8 січня.

В свою чергу, оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог апеляційним судом за правилами ст. 303 ЦПК України не перевіряється.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Рішення відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для її задоволення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - відхилити.

Заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 27 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин