АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1195/16 Справа № 175/913/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Котушенко С.П., Романюк М.М.

при секретарі Порубай М.Л

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «БМ Банк», третя особа товариство з обмеженою відповідальністю "І.Г.Л.", про визнання недійсним договору іпотеки,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 28 листопада 2013 року між нею та ПАТ «БМ Банк» було укладено договір іпотеки нерухомого майна №16/98/281113/12 в рамках забезпечення зобовязань за договором відновлюваної кредитної лінії №16/98/281113-ЮР від 28.11.2013 року, боржником за яким є ТОВ «І.Г.Л». Під час підписання договору іпотеки, позивачці не було доведено всіх істотних умов кредитного договору, більше того, ОСОБА_2 взагалі не була ознайомлена з умовами основного зобовязання, тобто договору №16/98/281113-ЮР від 28.11.2013 року. Тому позивачка, посилаючись на положення ст.ст. 203, 215 ЦК України, просила визнати договір іпотеки нерухомого майна №16/98/281113/12 від 28 листопада 2013 року недійсним з моменту укладення та судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, у звязку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення, ухвалення нового про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 28 листопада 2013 року між Публічним акціонерним товариством «БМ Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «І.Г.Л.» укладено договір відновлюваної кредитної лінії №16/98/281113-ЮР, за умовами якого банк зобовязався надавати, а позичальник отримувати, належним чином використовувати та повернути в передбачені договором строки кредит (не пізніше 27.11.2015 року), який не повинен перевищувати 2650000,0 грн., та повинен сплатити проценти за користування даним кредитом (а.с. 13 - 18).

В порядку забезпечення виконання зобовязань за вказаним вище кредитним договором, між Публічним акціонерним товариством «БМ Банк» та ОСОБА_2 28 листопада 2013 року у письмовій нотаріальній формі укладено договір іпотеки нерухомого майна №16/98/281113/12. Пунктами 1.2.1 та 1.2.2. даного іпотечного договору передбачений предмет іпотеки, що належить іпотекодавцю на праві власності, а саме житловий будинок, загальною площею 417,0 кв.м., житловою площею 71,0 кв.м., що розташований по вул. Авіаторів, буд. 42 у селищі Дослідне Дніпропетровського району Дніпропетровської області та земельна ділянка площею 0,0885 га, що розташована за вищевказаною адресою.

Також встановлено, що договір іпотеки №16/98/281113/12 від 28.11.2013 року посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за номером 3897 (а.с.8-12).

Відповідно до п. 10.1 іпотечного договору №16/98/281113/12, договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та нотаріального посвідчення і діє до виконання зобовязань за кредитним договором в повному обсязі.

У пункті 10.7 вказаного вище іпотечного договору зазначено, що згода чоловіка іпотекодавця ОСОБА_5 на підписання даного договору викладена в письмовій заяві, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, 28.11.2013 року за реєстраційним номером 3891 (а.с.8-12).

Договір іпотеки нерухомого майна №16/98/281113/12 від 28.11.2013 року містить, зокрема, особистий підпис позивачки, що визнано її представником у судовому засіданні та стверджується журналом і звукозаписом процесу.

Додатковими договорами №1 від 25.12.2013 року, №2 від 27.12.2013 року, №3 від 30.12.2013, №4 від 08.01.2014 року, №5 від 21.01.2014 року, №6 від 28.11.2013 року, №7 від 03.02.2014 року, №8 від 04.03.2013 року, №9 від 04.03.2014 року, №10 від 31.03.2014 року, №11 від 01.04.2014 року, №12 від 02.04.2014 року, №13 від 22.04.2014 року, №14 від 23.04.2014 року, №15 від 13.06.2014 року та №16 від 05.09.2014 року до договору відновлюваної кредитної лінії №16/98/281113-ЮР від 28.11.2013 року, які укладались між ПАТ «БМ Банк» та ТОВ «І.Г.Л.», сторони погоджували різну відсоткову ставку за користування кредитом як на увесь строк, так і за окремі періоди погашення кредиту, а також змінювали інші умови основного договору (а.с. 72 - 87).

Згідно ст.ст. 3, 6, 11, 627 ЦК України, підставами для виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договір. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Різновидами договору є кредитний договір, договір поруки, які обовязково укладаються в письмові формі (ст.ст. 553, 1054, 1055 ЦК України).

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку», з відповідними змінами та доповненнями, іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язань нерухомим майном, що залишається у володіння і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення свої вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення.

Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору, реалізації предмета іпотека відповідно до цього Закону, набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, визнання іпотечного договору недійсним, знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її, з інших підстав, передбачених Законом.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами 1, 2 ст. 215 діючого ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, де закріплено, що зміст правочину не має суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного судочинства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчинюється батьками не може суперечити правам та інтересам їх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей; недійсним також є правочин, якщо його недійсність встановлена законом.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності; обгрунтовано встановивши, щопри укладанні, підписанні оспорюваного договору іпотеки всі вимоги законодавства були додержані та виконані, зокрема, форма і зміст договору відповідають закону, підстави для застосування положень ст.ст. 215, 203 ЦК України відсутні, - місцевий суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволенні позову та ухвалив законне рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Місцевим судом обгрунтовано встановлено, що до укладення договору іпотеки, банком було надано позивачці всю необхідну, достовірну та доступну інформацію, що підтверджується підписом позивачки під текстом оспорюваного договору (факт підписання договору іпотеки позивачкою не оспорюється).

Доводи позивачки про неознайомлення з умовами кредитного договору, зокрема, щодо періодичності і строків погашення кредиту, процентної ставки та можливості її збільшення, щодо наявності інших майнових поручителів, щодо обмежень реєстрації осіб у переданому в іпотеку житловому приміщенні, можливості заявлення банком вимоги про дострокове погашення кредиту є безпідставними, відповідні докази суду не надані, клопотання про витребування доказів позивачкою чи її представником не заявлені. Наведені твердження апелянта спростовуються змістом оспорюваного договору іпотеки, який містить посилання на кредитний договір та його істотні умови; крім того, під час підписання, нотаріального посвідчення оспорюваної угоди позивачка будь-яких заперечень не висловлювала, що визнано сторонами та стверджується журналом і звукозаписом процесу.

Суд зауважує, що директору відділення №16 АТ «БМ Банк» позивачкою було подано заяву щодо надання згоди на укладення її чоловіком ОСОБА_5 договору поруки на забезпечення виконання умов вищевказаного договору відновлюваної кредитної лінії №16/98/281113-ЮР від 28.11.2013 року. У вказаній заяві позивачкою, зокрема, зазначено, що вона ознайомлена з умовами договору відновлюваної кредитної лінії №16/98/281113-ЮР від 28.11.2013 року, укладеного між ТОВ «І.Г.Л.» та «БМ Банк» (а.с. 36). Факт оформлення та особистого підписання даної заяви позивачкою не оспорюється, що стверджується змістом позовної заяви, апеляційної скарги та журналом і звукозаписом процесу.

Колегія звертає увагу, що наявність численних додаткових угод до кредитного договору не свідчить про недійсність оспорюваного договору іпотеки, який був укладений до підписання вказаних додаткових угод.

Крім того, позивачка не позбавлена можливості захищати свої права та законні інтереси шляхом вирішення питання про визнання іпотеки припиненою.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, враховуючи правильне застосування місцевим судом вимог ст. 88 ЦПКУкраїни, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді