19.09.2016 227/3495/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2016 року. м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого Притуляка С.А.

при секретарі Коверченковій М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в окремому провадженні цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Добропільський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану, про встановлення факту смерті, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті 12.07.2016р. в м.Донецьк Донецької області її чоловіка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Заява мотивована тим, що після звернення її представника до Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Добропільського міськрайонного управління юстиції щодо реєстрації факту смерті чоловіка, йому було відмовлено, у зв'язку із недійсністю наданих документів про смерть, оскільки вони видане на неконтрольованій органами державної влади України території та рекомендовано звернутися до суду за встановленням факту народження. Встановлення факту смерті заявниці необхідно для оформлення спадищини.

Заявниця та її представник у судове засідання не з'явилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, також просили допитати в якості свідка ОСОБА_3.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 суду пояснила, що дійсно, 12.07.2016р. в м.Донецьк Донецької області помер ОСОБА_2.

Зацікавлена особа - Добропільський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Добропільського міськрайонного управління юстиції, свого представника в судове засідання не направив.

Дослідивши докази по справі в їх сукупності, судом встановлено наступне.

На підтвердження факту смерті матері заявницею додано до заяви: довідку про причини смерті, свідоцтво про смерть, а також заявлено клопотання про допит свідка.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Надане заявницею довідка про причини смерті та свідоцтво про смерть видані на тимчасово окупованій території, а тому не можуть вважатися належними та допустимими доказами на підтвердження факту народження доньки заявниці, оскільки є недійсними та не створюють правових наслідків.

Втім, згідно консультативному висновку «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» від 21 червня 1971 року Міжнародного суду ООН документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Суд приймає до уваги і практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» має застосовуватися при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), проти Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі "Cyprus v. Turkey", ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, закладами охорони здоров'я), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку, зокрема, під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України.

З урахуванням викладеного, оцінивши усі зібрані по справі докази,показання свідка, які у їх сукупності підтверджують факт смерті 12.07.2016р. ОСОБА_2 в м.Донецьк, приймаючи до уваги наявність об'єктивних перешкод для проведення державної реєстрації факту смерті та з метою захисту прав і свобод заявниці, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті, оскільки в даному випадку це єдиний спосіб отримати свідоцтво про смерть, виданого державним органом України.

При цьому суд звертає увагу заявниці ОСОБА_1 на позиціюВерховного суду України, викладену в п. 18 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31 березня 1995 року, згідно якої рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду.

Керуючись ст.144 Сімейного кодексу України, ст.13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", ст. ст. 10, 60, 212 - 215, 223, 234, 251-256 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Добропільський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану, про встановлення факту смерті задовольнити.

Встановити факт смерті 12.07.2016р. в м.Донецьк Донецької області ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Копію судового рішення видати особам, які брали участь у справі, негайно після проголошення рішення.

Рішення ухвалено, оформлено і підписано в нарадчій кімнаті суддею.

Суддя Притуляк С.А.