Справа № 344/6145/16-ц
Провадження № 22-ц/779/2429/2016
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Проскурніцький П.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

Головуючого: Проскурніцького П.І.

Суддів: Бойчука І.В., Горейко М.Д.

за участю секретаря: Возняк В.Д.

сторін: представника позивачки ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" (далі - ТзОВ "Кей-Колект"), публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" (далі - ПАТ "УкрСиббанк") в особі Івано-Франківського управління Західного регіонального департаменту ПАТ "УкрСиббанк" про визнання недійсним договору факторингу, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду від 08 листопада 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

16.05.2016 року представник ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що 26.12.2006 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_2 було укладено Договір кредиту №0. Вказаний кредитний договір носить характер споживчого. 11.06.2012 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ТОВ "Кей-Колект" було укладено договір факторингу №4, за яким Клієнт зобов'язується передати у власність Фактору, а Фактор - прийняти права вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором.

Згідно Додатку №1 до Договору Факторингу, до ТОВ "Кей-Колект" перейшло право вимоги за Договором кредиту №0 від 26.12.2006 року. Вважає, що договір факторигну №4 слід визнати недійсним, оскільки, п. 1 Положення про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг визначено, що до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб"єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне у майбутньому, до боржників-суб"єктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. Отже, передача права вимоги за факторинговим договором можлива виключно відносно права вимоги до боржників - суб'єктів господарювання, а відповідно, передання такого права вимоги від банку до фактора відносно боржника фізичної особи є незаконним.

04.11.2016 року представником позивача подано до суду клопотання про уточнення позовних вимог, відповідно до якого він просив визнати недійсним договір факторингу №4 від 11.06.2012 року в частині записів у Додатку №1 до Договору факторингу №4 від 11.06.2012 року за порядковими номерами №218 та №526. А також, визнати недійсним договір відступлення права вимоги за договором іпотеки, що був укладений між ПАТ "УкрСиббанк" та ТОВ "Кей-Колект" 11.06.2012 року в частині записів у Додатку №1 до Договору відступлення прав вимоги за договороми іпотеки від 11.06.2012 року за порядковими номерами 294, 295, 716, 717, 718.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 08.11.2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що судом неповно з'ясовано обставини, які мають занчення для справи, рішення суду прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Суд першої інстанції помилково посилався в рішенні на постанову Київського апеляційного суду від 20 серпня 2013 року, якою було визнано нечинним та таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили п.1 Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків Фінансових послуг України №231 від 03.04.2009 року "Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг".

Даний висновок суду є помилковим та таким, що не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки вищезазначена постанова була скасована ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 лютого 2016 року у справі №К/800/46201/13.

Одночасно зазначає, що при вирішенні питання про недійсність договору необхідно брати до уваги і вимоги нормативних актів, які існували саме на день укладенні такого спірного договору.

Вказав, що повноваження та функції щодо державного регулювання ринків фінансових послуг, що здійснювалися Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України, як спеціально уповноваженим органом державної влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг, після набуття повноважень Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, здійснюється останньою.

Передача права вимоги за факторинговим договором можлива виключно відносно права вимоги до боржників-суб'єктів господарювання. А відповідно, передання такого права вимоги від банку до фактора відносно боржника фізичної особи є незаконним.

Одночасно звертає увагу і на те, що судом першої інстанції фактично наведено формальні підстави для відмови у позові.

Перед судовим засіданням, що мало місце 04.11.2016 року, позивачем було подано клопотання про уточнення позовних вимог, в якому було уточнено прохальну частину позовних вимог. Однак, жодних рішень чи ухвал з приводу відмови у даному клопотанні позивача суд не ухвалював.

Просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Колегія суддів, вислухавши доповідача, представника позивача, перевіривши матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 26.12.2006 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_2 було укладено Договір кредиту №0, відповідно до якого Банк зобов"язався надати Позичальнику, а Позичальник - прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 134 600,00 швейцарських франків та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 559 423,44 грн. за курсом Національного банку України на день укладення цього договору. Надання кредиту здійснюється у наступний термін: з 26.12.2006 року по 22.12.2017 року (а.с.6-11).

Вказаний кредитний договір є споживчим.

11.06.2012 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ТОВ "Кей-Колект" було укладено договір факторингу №4, за яким Клієнт зобов"язується передати у власність Фактору, а Фактор - прийняти Права Вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Згідно Додатку №1 до Договору Факторингу, до ТОВ "Кей-Колект" перейшло право вимоги за Договором кредиту №0 від 26.12.2006 року (а.с.3-5).

За змістом п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із вимогами ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження іншої сторони (клієнта) за плату (у будь - який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг пов'язаних і грошовою вимогою, право якої він відступає.

За змістом положень ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Згідно із ч. ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Представник позивачки як на підставу недійсності договору факторингу посилається на невідповідність його п. 1 Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 231 від 03.04.2009 року «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг».

Однак, постановою Київського Апеляційного Адміністративного суду України від 20.08.2013 року п. 1 Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків Фінансових послуг України № 231 від 03.04.2009 року «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг» визнано не чинним та таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили.

Крім цього, за змістом положень п. 11 ч. 1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг вважається фінансовою послугою.

У ч. 5 ст. 5 цього Закону встановлено, що фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог ЦК України та цього Закону. Фінансова установа, що надає послуги факторингу може надавати послуги, спрямовані на одержання коштів від боржника.

Будь-яких обмежень та застережень щодо особи боржника (юридична чи фізична особа) при відступлені права грошової вимоги при укладенні договорів факторингу ЦК України, який має вищу юридичну силу не містить.

Таким чином, договір факторингу №4 від 11.06.2012 року укладений між ПАТ «Укрсиббанк», та ТОВ «Кей - Колект» відповідає вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та главі 73 ЦК України.

При укладенні договору факторингу відповідачами було додержано вимоги чинного законодавства України зокрема щодо форми та змісту укладання Договору факторингу, а також не було порушено положень ст. 1077 ЦК України, а тому в задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним договору факторингу №4 від 11.06.2012 року слід відмовити в повному обсязі.

Що стосується позовних вимог, викладених у клопотанні про уточнення позовних вимог від 04.11.2016 року, то в даному клопотанні представник позивача фактично змінив предмет позову, оскільки заявив ще одну позовну вимогу, однак, в судовому засіданні 16.09.2016 року суд перейшов до розгляду справи по суті та сторонами були надані пояснення щодо позовних вимог.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, аналізу матеріалів справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги позивачки є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Розглянувши справу в межах позовної заяви та в межах поданщї апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права і його слід залишити без зміни.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 08 листопада 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку, безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: П.І. Проскурніцький

Судді: І.В. Бойчук

М.Д. Горейко