Провадження № 2/344/4588/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої судді: Домбровської Г.В.

при секретарі c/з: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про втрату права на користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 ( надалі-«Позивач») звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме просила визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право на користування квартирою №19 в будинку №25 по вул. Симона Петлюри (Льотчиків) у м. Івано-Франківську.

Позивачем подано заяву про розгляд справи у її відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_3 до суду повторно не зявився, явку уповноваженого представника до суду не забезпечив, про причини неявки суду не сповістив, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, шляхом поміщення повідомлення в засобах масової інформації.

Письмового відношення Відповідача до заявлених позовних вимог до суду не надходило.

Частиною 4 статті 169 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до частини 1 статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відтак, виходячи зі змісту частини 4 статті 169 та частини1 статті 224 ЦПК України, а також того, що відповідач про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подав, зважаючи на те, що Позивач не заперечувала проти винесення заочного рішення, з огляду на подання Позивачем достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, Суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.

ОСОБА_2 на праві власності належить двохкімнатна квартира №19 в м. Івано-Франківську по вул. Симона Петлюра (Льотчиків) в будинку 25 на підставі договору купівлі-продажу від 16.06.1995 року( а.с.9-10).

Відповідно до виписки з будинкової книжки про реєстрацію та склад сім»ї №02-02/2225 У вказаній квартирі зареєстровані: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 - уповноважений власник, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 - колишній чоловік, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 - дочка, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4- син, що підтверджується будинковою книгою та довідкою з КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» ( а.с.4, 11-13).

З позовної заяви випливає, що шлюб між сторонами розірвано відділом РАЦС Івано-Франківського МУЮ, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис №759 від 26.10.2006 року.

Ще до розірвання шлюбу Відповідач у квартирі АДРЕСА_1 не проживав, а після розірвання шлюбу у ній не зявлявся.

Позивач у позовній заяві зазначила, що ОСОБА_3 у вищевказаній квартирі не проживає, не зявляється в ній більше 10 років, не знявся з зареєстрованого місця проживання, згоди на зняття з реєстрації в добровільному порядку не надає, контакт з Відповідачем втрачено.

Посилаючись на факт непроживання Відповідача у вказаній квартирі більше 10 років, Позивач звернулася до суду з даним цивільним позовом про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_2.

Підставою заявлених позовних вимог Позивачем зазначено те, що Відповідач не проживає у вказаній квартирі більше року, Позивач змушена оплачувати самостійно всі комунальні послуги за Відповідача, на підтвердження чого подала копії квитанцій ( а.с. 14-15).

Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Враховуючи, що квартира АДРЕСА_3 належить Позивачу на праві власності, до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст. 405 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Із змісту позовної заяви вбачається, що відповідач ОСОБА_3 не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_5 понад 10 років, не несе витрат по утриманню житла, а тому його слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.

Докази, які б спростовували вказану обставину, в матеріалах справи відсутні.

Отже, право на користування житлом було набуто Відповідачем, а після остаточного виїзду з даної квартири та встановлення факту не проживання більше 10 років по місцю реєстрації, Відповідач втратив таке право на користування житлом.

При цьому, зі змісту чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, випливає, що оскільки інше не встановлено чинними законами, договором, заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, відсутність члена сімї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що призводить до втрати членом сімї права користування помешканням.

Отже, враховуючи те, що Відповідач не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_5 понад 10 років, не несе витрат по утриманню житла, а тому його слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обовязок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені нею судові витрати.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити в повному обсязі.

На підставі викладеного, відповідно до ст. ст.317,391,405 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України, керуючись ст.ст. 213-215, 224-226 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право на користування квартирою №19 в будинку №25 по вул. Симона Петлюри (Льотчиків) у м. Івано-Франківську.

3. Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2 551 грн. 20 коп. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте Івано-Франківським міським судом за письмовою заявою Відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Домбровська Г.В.