Справа № 363/1583/15-ц Головуючий у І інстанції Купрієнко С. І.
Провадження № 22-ц/780/2007/16 Доповідач у 2 інстанції Суханова Є. М.
Категорія 18 11.05.2016
УХВАЛА

Іменем України

11 травня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Суханової Є. М.,

суддів: Данілова О.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря Бобка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Банку "Контракт" на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 26 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Банку "Контракт", ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Новохатня Наталія Сергіївна, про визнання іпотечного договору недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_2 звернувся з даним позовом в якому просить визнати недійсним п.п.1.2.1, п.п. 1.2.4, п.п.1.4.1 іпотечного договору №095/2008-03 від 10.12.2008 р., нотаріально засвідченого 10.12.2008 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новохатньою Н.С., та зареєстрованим за реєстровим номером 82393.

Зобов'язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Новохатню Н.С. виключити запис за порядковим номером 8240-8244 від 10.12.2008р. про заборону відчуження земельної ділянки площею 0.2400 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1

Зобов'язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Новохатню Н.С. виключити з реєстру іпотек земельну ділянку площею 0,2400 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що він являючись неповнолітнім, на момент укладення іпотечного договору в 2008 року, постійно проживав та був зареєстрований в будинку розташованого в АДРЕСА_1, в якому проживає до даного часу, і при укладенні договору іпотеки, предметом якого є вищезазначений будинок, орган опіки та піклування не давав згоди на його укладення.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги і просять їх задовольнити.

Представник ПАТ „Банк Контракт" проти позову заперечує, пояснивши що на даний час позивач вже повнолітній і його право не порушено.

Відповідач ОСОБА_3 проти позову не заперечує, пояснивши, що при укладенні договору іпотеки, його ніхто з Банку не запитував про проживаючих там неповнолітніх дітей, і що для укладення договору іпотеки необхідно дозвіл органу опіки та піклування.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 26 січня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано недійсним п.п. 1.2.1, п.п. 1.2.4, п.п. 1.4.1 іпотечного договору № 095/2008-03 від 10.12.2008р., нотаріально засвідченого 10.12.2008 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новохатньою Н.С., та зареєстрованим за реєстровим номером 82393.

Відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні позову, в частині зобов'язання приватного нотаріуса Новохатню Н.С. виключити з реєстру заборону відчуження іпотечного майна.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ПАТ „Банк Контракт" по 121,50 гривень з кожного, розходів по судовому збору, на користь ОСОБА_2

Не погоджуючись із висновком, наведеним в апеляційній скарзі, апелянт подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити по справі нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Колегією суддів встановлено, що 10.12.2008 року між ОСОБА_3 та ПАТ „Банк Контракт" в якості забезпечення кредитного договору було укладено іпотечний договір №095/2008-03, який було посвідчено приватним нотаріусом Новохатньою Н.С. за реєстровим номером 8239.

Відповідно до п. 1.2.4 іпотечного договору, в іпотеку було передано житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, яка належала на праві приватної власності ОСОБА_3

Відповідно до п.1.2.1 іпотечного договору, до іпотеки була також передана земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок, площею 0,2400 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка також на праві приватної власності належить ОСОБА_3 .

Іпотечний договір було посвідчено приватним нотаріусом Новохатньою Н.С. (а.с. 10-15).

У вищезазначеному житловому будинку, який є предметом іпотеки на час його укладення проживав та був зареєстрований неповнолітній ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, позивач по справі (а.с. 16-17).

Відповідно до ст. 203 ч. 6 ЦК України, правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, однією з підстав недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 6 ст. 203 ЦК України .

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України „Про охорону дитинства", батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Одним із правочинів, які не можуть вчиняти батьки без дозволу органів опіки та піклування відповідно до ст. 177 СК України, є відмова від майнових прав дитини, до яких зокрема відноситься і право користування житловим приміщенням, оскільки відповідно до ч. 2 та 3 ст. 18 Закону України „Про охорону дитинства", діти, члени сім'ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватись займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до ст. 3 Конвенції „Про права дитини", схваленою резолюцією 44-сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР України від 27 лютого 1991 року № 789-Х11, яка передбачає, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, що здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. У разі наявності будь-якої правової колізії, неповноти, нечіткості і суперечності законодавства, що регулює спірне правове відношення, що стосується інтересів дитини, суд відповідно до вимог ст. 8 ЦПК України, та ст.3 Конвенції про права дитини, повинен віддавати перевагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Таким чином, при укладенні договорів іпотеки щодо нерухомого майна, право власності або право користування яким мають малолітні діти, обов'язково вимагається дозвіл органів опіки та піклування.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Оскільки, було доведено, що оспорюваний договір іпотеки було укладено без дозволу органу опіки та піклування в порушення ст. 215 та ст. 203 ЦК України, тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення позову в частині визнання недійсним п.п. 1.2.1, 1.2.4, 1.4.1 даного договору.

Посилання апелянта на те, що на даний час позивач повнолітній і пропустив строк звернення до суду, колегія суддів не приймає до уваги.

Оскільки відповідно до ст.ст. 30, 31 ЦК України, позивач являючись неповнолітньою особою на момент укладення іпотечного договору, був позбавлений можливості подати позов в зв'язку з відсутністю у нього цивільної дієздатності, окрім того, позивач на той момент не знав про факт порушення його майнових прав, а дізнався про нього після того, як було відкрито виконавче провадження щодо примусового стягнення на предмет іпотеки, житловий будинок.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Банку "Контракт" відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 26 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: