Справа № 363/3837/15-ц Головуючий у І інстанції Баличева М. Б.
Провадження № 22-ц/780/2594/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 33 26.05.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

26 травня 2016 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Білоконь О.В., Гуль В.В.

при секретарі Петленко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 04 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернуласядо суду із вказаним вище позовом,який мотивувала тим, що 20 жовтня 2014 року на перехресті вулиць Лугова і Дегтяренка у м.Києві сталася ДТП за участю належного їй автомобіля НОМЕР_1, під її керуванням, та автомобіля «Хонда» р.н.АІ8787АВ під керуванням його володільця ОСОБА_3 Вказана ДТП сталася з вини відповідача ОСОБА_3, який, керуючи автомобілем «Хонда» не дотримався безпечної дистанції, не врахував дорожню обставновку, порушив п.13.1 ПДР та допустив зіткнення з належним їй автомобілем «Хюндай». Вина водія ОСОБА_3 у порушенні ПДР і скоєнні правопорушення за ст.124 КУпАП встановлена постановою Оболонського районного суду Київської області від 2 грудня 2014 року.

Внаслідок зіткнення належний їй автомобіль «Хюндай» був пошкоджений.

Посилалася, що на момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП ОСОБА_3 була застрахована у ОСОБА_4 «УОСК» за договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності (страховий поліс АІ/4158884) із лімітом відповідальності 50000 грн. Вказувала, що її автомобіль був оглянутий представником страхової компанії. 22 грудня 2014 року вона подала до ОСОБА_4 «УОСК» заяву про виплату страхового відшкодування та необхідні документи. Однак, розрахований страховою компанією розмір відшкодування у сумі 29115 грн. її не влаштував і вона звернулася до експерта Корпорації «УкрАвто», який склав звіт № 504 від 27 лютого 2015 року, згідно якого розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Хюндай» становить 38024,20 грн., який у лютому 2015 року був перерахований у звязку із зміною курсу валюти і склав 50892,01 грн. Однак, відшкодування до цього часу їй не виплачене, що є порушенням вимог Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вважає, що кошти підлягають виплаті із урахуванням пені, 3 % річних та інфляційних втрат. Крім того, діями відповідачів їй завдано моральної шкоди, яку вона оцінила в розмірі 10000 грн. з боку кожного із відповідачів.

Після неодноразових уточнень позовних вимог, просила стягнути з ОСОБА_4 «УОСК» на її користь матеріальний збиток в розмірі 50000 грн., пеню - 29827,38 грн., інфляційні втрати - 22300 грн, 3 % річних 1804,11 грн., моральну шкоду в розмірі 10000 грн., стягнути із ОСОБА_3 на її користь решту матеріальної шкоди в розмірі 892,01 грн., моральну шкоду в розмірі 10000 грн. та вирішити питання про судові витрати.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 04 березня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_4 «УОСК» на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 29115 грн., пеню в розмірі 14321,38 грн. та судовий збір в розмірі 434,36 грн. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким її вимоги задоволити у повному обсязі, посилаючись на неповне зясування судом обставин справи, порушення і неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права. Скаргу мотивує тим, що при вирішенні спору суд безпідставно не взяв до уваги звіт Корпорації «УкрАвто» № 504 від 27 лютого 2015 року про вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Хюндай» та доповнення № 1 до цього звіту. Крім того, суд залишив поза увагою і відмовив у приєднанні до справи рецензії Корпорації «УкрАвто» на звіт ОСОБА_4 «УОСК» щодо розміру збитку сумі 29115 грн., з якого вбачається невідповідність цього звіту вимогам нормативно-правових актів та йогонеправильне складання. Вважає, що у звязку із невиплатою страхового відшкодування крім пені страхова компанія має спратити їй 3 % річних і інфляційні втрати.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 подану апеляційну скаргу підтримав, просив задоволити та скасувати рішення Вишгородського районного суду Київської області та ухвалити нове.

Відповідач ОСОБА_4 «УОСК» належним чином повідомлений про час розгляду справи, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки, до суду не зявився, представник страховика подав заяву про відкладення розгляду справи у звязку із зайнятістю в іншій справі, колегія суддівв вважає такі причини неявки неповажними, що згідно ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_3 про час розгляду справи належно повідомлений, що стверджується його розпискою, до суду не зявився, причин неявки не повідомив. Його неявка відповідно до ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд в тому числі вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 20 жовтня 2014 року на перехресті вулиць Лугова і Дегтяренка у м.Києві сталася ДТП за участю належного ОСОБА_2 автомобіля НОМЕР_1, під її керуванням, та автомобіля «Хонда» р.н.АІ8787АВ під керуванням володільця ОСОБА_3 Вказана ДТП сталася з вини відповідача ОСОБА_3, який, керуючи автомобілем «Хонда» не дотримався безпечної дистанції, не врахував дорожню обставновку, порушив п.13.1 ПДР та допустив зіткнення з належним їй автомобілем «Хюндай».

Внаслідок ДТП, належний позивачці автомобіль «Хюндай» одержав механічні пошкодження.

Постановою Оболонського районного суду Київської області від 2 грудня 2014 року ОСОБА_3 притягнутий до відповідальності за ст.124 КупАП у вигляді штрафу.

Цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП ОСОБА_3 була застрахована у ОСОБА_4 «УОСК» за договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності (страховий поліс АІ/4158884) із лімітом відповідальності 50000 грн.

Також, судом встановлено, що позивачка 22 грудня 2014 року подала до ОСОБА_4 «УОСК» заяву із необхідними документами про виплату страхового відшкодування, однак страхове відшкодування виплачене позивачці не було.

Крім того, не погоджуючись із визначеним страховою компанією розміром відшкодування в сумі 29115 грн., позивачка звернулася до Корпорації «УкрАвто», спеціалісти якої склали звіт № 504 від 27 лютого 2015 року, згідно якого розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Хюндай», становить 38024,20 грн., а також склали рецензію на звіт страхової компанії, де вказали про його невідповідність вимогам нормативно-правових документів та виявлених пошкоджень.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 частково, суд обгрунтовував свої висновки тим, що цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП відповідача ОСОБА_3 була застрахована у ОСОБА_4 «Українська охоронно-страхова компанія», яке як страховик несе відповідальність за завдану з вини ОСОБА_3 шкоду. При цьому суд виходив із обгрунтованості визначеного у звіті № 1064/14 від 25 листопада 2014 року розміру страхового відшкодування 29115 грн., з якого і розрахував пеню за затримку виплати відшкодування.

Крім того, суд виходив з того, що має місце зобовязання по відшкодуванню шкоди, а відтак ст.625 ЦК України, яка передбачає стягнення 3 % річних і інфляційний втрат, а тому до спірних правовідносин не застосовується.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками, оскільки суд у порушення вимог статей 213, 214 ЦПК України допустив неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, в достатньому обсязі не визначився із характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню до них.

Ухвалюючи рішення, суд керувався розміром завданого позивачці збитку в сумі 29115 грн., вказаного у звіті № 1064/14 від 25 листопада 2014 року, виконаному на замовлення страхової компанії. В той же час суд залишив поза увагою та не дав належної оцінки і не приєднав до справи надану представником позивачки рецензію на вказаний звіт, виконану Корпорацією «УкрАвто» 29 грудня 2015 року, з якого вбачається невідповідність звіту вимогам нормативно-правових актів та неправильне його складання. Зокрема вказано про заповнення не в повному обсязі акту технічного стану, а саме: відсутній опис комплектації автомобіля, що ставить під сумнів правильність вибору його середньої ринкової вартості, не вказаний розрахунок терміну експлуатації автомобіля, пошкодження не деталізовані, вартість складників приймалася не від офіційного дилера, а згідно заявки ОСОБА_4 «УОСК», до розрахунку включені малоцінні деталі, які під час розрахунку зносу складових не повинні враховуватися, в калькуляції відсутній аркуш перевірки, який є невідємною частиною, в кадькуляції відсутні роботи щодо усунення пошкоджень, вказаних у акті технічного стану, в тому числі роботи щодо днища салону, дверей правих задніх, вартість одноразового орнаменту дверей задка, перекіс взятий без урахування деформації днища салону.

Вказана рецензія є обгрунтованою та переконливою, її копія додана до матеріалів справи, а оригінал оглянутий судом апеляційної інстанції. Якихось доводів на її спростування страховою компанією до суду не надано.За таких обставин належним доказом, який визначає розмір завданого власнику автомобіля «Хюндай» матеріального збитку є звіт Корпорації «УкрАвто» № 504 від 27 лютого 2015 року.

Крім того, колегія суддів не може погодитися із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення із ОСОБА_4 «УОСК» боргу з урахуванням 3 % річних і інфляційний втрат, оскільки на думку суду положення ст.625 ЦК України не застосовується до правовідносин з відшкодування шкоди.

Такі висновки суперечать вимогам закону.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Отже, за змістом наведених норм зобов'язання страховика про виплату страхувальнику страхових виплат у разі настання страхового випадку є грошовим зобов'язанням, у разі невиконання якого одночасно можуть застосовуватись наслідки, передбачені як нормою ч. 2 ст.625 ЦК України, так і нормами ст. ст. 549-550 ЦК України (правова позиція Верховного Суду України, висловлена у справі № 6-49цс12 від 6 червня 2012 року).

Аналогічні розяснення містить п.21 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року, згідно якого при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу страхувальника зобов'язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст.526, ч.2 ст.625 ЦК).

За таких обставин відмова суду у застосуванні приписів ст.625 ЦК України при вирішення даного спору є помилковою.

Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення спору в частині вимог до ОСОБА_4 «УОСК».

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_4 «УОСК» грунтується на неповноз'ясованих обставинах, що мають значення для справи, ухвалене з порушенням норм матеріального права і підлягає скасуванню.

Вирішуючи спір в цій частині в межах заявлених вимог та наданих доказів, колегія суддів вважає, що позов до ОСОБА_4 «УОСК» підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

ОСОБА_4 «Українська охоронно-страхова компанія» як страховик згідно закону і умов договору обовязкового страхування несе відповідальність перед позивачкою ОСОБА_2 за завдану їй з вини ОСОБА_3 шкоду внаслідок скоєння останнім ДТП.

Тобто, між позивачкою і ОСОБА_4 «УОСК» виникли договірні відносини щодо здійснення страхової виплати у звязку із пошкодженням майна позивачки.

Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобовязаний сплатити неустойку в розмірі встановленому законом. Аналогічні положення містить п.36.5 ст.36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно якого за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми.

Отже при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування діюче законодавство передбачає відповідальність страховика у вигляді сплати пені, інфляційних втрат і 3 % річних.

При визначенні розміру матеріального збитку, який підлягає відшкодуванню, колегія суддів з викладених вище підстав керується звітом № 504 від 27 лютого 2015 року, виконаним експертом корпорації «УкрАвто» на замовлення ОСОБА_2, згідно якого розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Хюндай» становить 38024,20 грн. ОСОБА_1 з даної суми колегія розраховує пеню, 3 % річних та інфляційні втрати.

З урахуванням того, що позивачка подала заяву про виплату страхового відшкодування 22 грудня 2014 року, а строк виплати становить 90 днів (п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») і сплив 22 березня 2015 року, нарахування пені, 3 % річних і інфляційних втрат, здійснюється починаючи із 23 березня 2015 року і по 15 лютого 2016 року, коли позивачка подала останнє уточнення позову, де просила стягнути вказані виплати за період по 15 лютого 2016 року включно (а.с.107).

Від суми збитку 38024,20 грн. за вказаний період пеня становить 18043,45 грн., 3 % річних 1031,32 грн., інфляційні втрати 7680,88 грн. Колегія суддів стягує наведені суми на користь позивачки.

Вимоги ОСОБА_2 про стягнення із ОСОБА_4 «УОСК» моральної шкоди в розмірі 10000 грн. не грунтуються на законі. Колегія суддів виходить з того, що правовідносини, які виникли між сторонами є зобов'язальними. У разі порушення зобов'язання моральна шкода може відшкодовуватися лише тоді, якщо це встановлено договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Спірні правовідносини врегульовані спеціальним Законом України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), норми якого не передбачають такого виду відповідальності страховика як відшкодування моральної шкоди у звязку із невиплатою відшкодування. Можливість відшкодування моральної шкоди у таких правовідносинах не виключається у випадку, якщо сторони передбачили таку відповідальність в укладеному договорі страхування, проте докази про це відсутні і договір таких умов не містить.

За таких обставин підстави для задоволення вимог позивачки про відшкодування моральної шкоди у звязку із несвоєчасною виплатою страхового відшкодування відсутні.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що розмір завданого їй матеріального збитку становить 50892,01 грн. колегія суддів не приймає до уваги як безпідставні.

Так, на обгрунтування своїх доводів, позивачка посилається на додаток № 1 до звіту № 504 від 27 лютого 2015 року корпорації «УкрАвто». Проте, звіт № 504 від 27 лютого 2015 року не містить відомостей про наявність будь-якого іншого додатку № 1 (калькуляція), крім вказаного у звіті, з якого і розрахований розмір збитку - 38024,20 грн.

Фактично, зі змісту пояснень представника позивачки слідує, що йдеться про проведення нової оцінки розміру завданого збитку, повязаної із зміною курсу іноземної валюти, а отже такі обставини мають бути оформлені відповідним висновком експертного дослідження, який би відповідав вимогам п.п.1.3,4.23 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз, затвердженій наказом МЮ України № 53/5 від 8 жовтня 1998 року. В даному випадку додаток № 1 оформлений у вигляді кількорх аркушів із розрахунками і не віповідає вимогам вказаної Інструкції, а тому не приймається до уваги.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 04 березня 2016 року в частині відмови у задоволенні позову до ОСОБА_3 колегія залишає без змін, як таке, що відповідає вимогам закону та обставинам справи, зокрема завданий позивачці матеріальний збиток відшкодовує страховик в межах ліміту відповідальності.

Колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги про наявність підстав для стягнення моральної шкоди із відповідача ОСОБА_3, поскільки всупереч ст.60 ЦПК України, згідно якої кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, позивачка не надала суду доказів, передбачених ст.57 ЦПК України (і такі в матерілах справи відсутні), які б підтверджували заподіяння останній моральної шкоди та в чому вона полягає.

Відповідно до ст.88 ЦПК України суд покладає на ОСОБА_4 «УОСК» судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія судів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 04 березня 2016 року в частині вирішення позовних вимог до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» скасувати і ухвалити нове.

Позов задоволити частково. Стягнути із Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» на користь ОСОБА_2 на відшкодування майнової шкоди 38024 гривень 20 коп., пеню в розмірі 18043 гривні 45 коп., 3 % річних в розмірі 1031 гривень 32 коп., інфляційні втрати в розмірі 7680 гривень 88 коп., а всього 64779 гривень 85 коп. та стягнути судовий збір в розмірі 2000 грн.

В іншій частині позову до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» відмовити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 04 березня 2016 року в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_3 залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий

Судді: