Ухвала іменем україни
12 жовтня 2016рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є., суддів: Завгородньої І.М., Мазур Л.М., Писаної Т.О., Попович О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9, про витребування майна, за касаційними скаргами ОСОБА_7 та ОСОБА_10 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 26 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14 березня 1994 року власником однокімнатної ізольованої квартири АДРЕСА_1 була його бабуся ОСОБА_11, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Її спадкоємцем за законом першої черги був його батько ОСОБА_12 Інших спадкоємців першої черги не було. У встановленому законом порядку та строки його батько ОСОБА_12 прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_11, та 12 березня 1996 року державним нотаріусом йому було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1. Після отримання спадщини його батько не зареєстрував своє право власності на спадкове майно - вищезазначену квартиру. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_12 помер, спадкоємцем за законом першої черги є він - його син ОСОБА_6 Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 2 квітня 2013 року йому було надано додатковий строк для прийняття спадщини після померлого батька. При підготовці документів для оформлення свідоцтва про право на спадщину йому стало відомо, що на підставі заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 липня 2012 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 було визнано за ОСОБА_8 Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 1 березня 2013 року заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 липня 2012 року про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_8 було скасовано. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 25 березня 2013 року позовна заява ОСОБА_8 про визнання за ним права власності на зазначену квартиру була залишена без розгляду. Також стало відомо, що відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бондаренко О.В. 7 грудня 2012 року, право власності на квартиру АДРЕСА_1 перейшло від ОСОБА_8 до ОСОБА_9

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2014 року визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_9, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бондаренко О.В. 7 грудня 2012 року. Визнано за ОСОБА_6 право власності на вищезазначену квартиру в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_12, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 13).

Рішенням державного реєстратора прав власності на нерухоме майно Кобиляцької А.А. від 26 вересня 2014 року ОСОБА_6 відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1, у зв'язку з тим, що зазначена квартира зареєстрована за ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 12 травня 2014 року.

Посилаючись на вищевикладене та з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України, ОСОБА_6, просив суд витребувати на його користь від ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 26 листопада 2015 року, позов ОСОБА_6 задоволено.

Витребувано від ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовити в повному обсязі.

У касаційній скарзі ОСОБА_10 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм матеріального права та неправильним застосуванням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню з таких підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, задовольняючи позовні вимоги та витребовуючи від відповідача спірну квартиру, виходив із того, що договір купівлі-продажу спірного майна від 07 грудня 2012 року визнано судом недійсним, відповідно підстава, на якій було набута вказана квартира, відпала.

Такі висновки судів є обґрунтованими та відповідають встановленим у справі обставинам.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 12 березня 1996 року державним нотаріусом Одинадцятої харківської державної нотаріальної контори, ОСОБА_12 прийняв спадщину після померлої ОСОБА_15, а саме квартиру АДРЕСА_1, реєстровий № 2-1126 (а. с. 10).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_12 помер (а. с. 84).

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 2 квітня 2013 року ОСОБА_6 було встановлено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після спадкодавця ОСОБА_12 (а. с. 11).

08 травня 2013 року ОСОБА_6 звернувся до Одинадцятої харківської державної нотаріальної контори із заявою для оформлення свідоцтва про право на спадщину (а. с. 82).

ЛистомКомунального підприємства «Хаківське міське бюро технічної інвентаризації» від 26 грудня 2012 року повідомлено, що заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12 липня 2012 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 було визнано за ОСОБА_8

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 1 березня 2013 року заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 липня 2012 року про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_8 було скасовано.

На підставі договору купівлі-продажу від 07 грудня 2012 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 перейшло від ОСОБА_8 до ОСОБА_9

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2014 року визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_9, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бондаренко О.В. 7 грудня 2012 року. Визнано за ОСОБА_6 право власності на вищезазначену квартиру в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_12, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 13).

Рішенням державного реєстратора прав власності на нерухоме майно Кобиляцької А.А. від 26 вересня 2014 року ОСОБА_6 відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 у зв'язку з тим, що зазначена квартира зареєстрована за ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 12 травня 2014 року.

Відповідно до закріпленого в ст. 387 ЦК Українизагального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, - з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, але не володіє ним, можливий шляхом пред'явлення віндикаційного позову до особи, яка незаконно володіє цим майном (у разі відсутності між ними зобов'язально-правових відносин), якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які, зокрема, дають право витребувати майно в добросовісного набувача.

Витребування майна від добросовісного набувача залежить від обставин вибуття майна з володіння власника та оплатності (безоплатності) придбання цього майна набувачем.

Так, від добросовісного набувача, який оплатно придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно лише в разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій майно було передане власником у володіння, або викрадене у того чи іншого, або вибуло з їхнього володіння іншим шляхом не з їхньої волі (ч. 1 ст. 388 ЦК України).

Майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею (правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 11 червня 2014 року № 6-52цс14).

Оскільки рішення суду про визнання права власності, на підставі якого спірне майно було вилучено з володіння позивача, у подальшому було судом скасовано, то слід вважати, що майно вибуло з володіння власника поза його волею й він має право витребовувати його від добросовісного набувача за правилами ст. 388 ЦК України. Ураховуючи те, що договір купівлі-продажу спірного майна від 07 грудня 2012 року визнано судом недійсним і підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що відповідач зобов'язаний повернути майно.

Із матеріалів справи та змісту оскаржуваних судових рішень не вбачається, що судом при розгляді скарги допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК Українияк підстави для скасування рішення.

Доводи касаційних скарг висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подані касаційні скарги слід відхилити, а оскаржувані рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_7 та ОСОБА_10 відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 26 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: І.М. Завгородня Л.М.Мазур Т.О. Писана О.В. Попович