Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/86/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кривохижа В. І.
РІШЕННЯ

Іменем України

22.02.2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

Головуючої: Кривохижі В.І.

Суддів: Бубличенко В.П. Сукач Т.О.

при секретарі Савченко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до приватного сільськогосподарського підприємства «Благодатне - ВСВ» про стягнення орендної плати, за апеляційною скаргою приватного сільськогосподарського підприємства «Благодатне - ВСВ» на заочне рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 4 серпня 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись в суд з позовом до приватного сільськогосподарського підприємства «Благодатне - ВСВ» (далі ПСП «Благодатне - ВСВ») про стягнення орендної плати.

Зазначали, що 10 листопада 2004 року між ними, власниками земельних ділянок №331, №333, площею 7,68 гектарів, що знаходяться на території Гурівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області, та відповідачем було укладено договори оренди землі строком на десять років, зареєстровані 6 грудня 2004 року у Кіровоградській регіональній філії Державного підприємства «Центр ДЗК» за № № 1288, 1284.

Після закінчення строку дії договорів вони передали земельні ділянки в оренду іншому суб»єкту господарювання, оскільки відповідач не сплачував орендну плату за останні три роки, а також 3 грудня 2014 року звернулись письмово до відповідача із заявами про виплату заборгованості за орендною платою.

Оскільки відповідач добровільно її не виплатив, вони і просили суд стягнути з нього на їхню користь орендну плату за 2012-2014 роки в розмірі 7 613,88 грн. кожному, виходячи з умов договору та нормативної грошової оцінки земельних ділянок.

Заочним рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 4 серпня 2015 року позов задоволений.

Суд дійшов висновку про те, що оскільки відповідач не виконав зобов»язання за договорами оренди землі від 10 листопада 2004 року, укладеними з позивачами, а саме у частині сплати орендної плати за 2012-2014 роки, відповідно орендна плата за цей період підлягає стягненню на користь позивачів.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду через неправильне встановлення обставин, що мають значення для справи внаслідок позбавлення відповідача права участі у судовому засіданні. Зазначається, зокрема, що суд не відклав розгляд справи за заявою представника відповідача з необхідністю звернення за правовою допомогою. При розгляді заяви про перегляд заочного рішення відмовлено у долучені до матеріалів справи доказів на підтвердження факту отримання позивачами орендної плати та у оголошенні перерви у зв»язку з необхідністю витребування з податкової належних декларацій для підтвердження цих фактів.

Заслухавши доповідача, пояснення представників відповідача, які підтримували доводи скарги, позивача, представника позивачів, які заперечували проти її доводів, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте рішення суду зазначеним вимогам не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав зобов»язання за укладеними з позивачами договорами оренди землі щодо виплати орендної плати за 2012-2014 роки.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна, оскільки суд дійшов його без повного і всебічного з'ясування дійсних обставин справи, порушенням норм матеріального і процесуального права.

Статтями 13 Закону України «Про оренду землі», 93 ЗК України передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом ст. 21 Закону України «Про оренду землі» (в редакції на час підписання сторонами договору оренди землі) орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Згідно ч. ч. 1, 2, 4 ст. 22 Закону України «Про оренду землі» (в редакції на час підписання сторонами договору оренди землі) орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати. Внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи.

Аналогічні умови та форми орендної плати передбачені положеннями ст.ст.21, 22 вищезазначеного Закону на час виникнення спірних правовідносин.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджується, що 10 листопада 2004 року між позивачами, власниками земельних ділянок №№331, 333 площею 7,68 га кожна, що знаходяться на території Гурівської сільської ради Долинського району, та відповідачем було укладено договори оренди землі строком на десять років, зареєстровані 6 грудня 2004 року у Кіровоградській регіональній філії Державного підприємства «Центр ДЗК» за № № 1288, 1284 (а.с.4-11).

Відповідно до п. п. 9, 11, 12 цих договорів орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 1,5 % від нормативної грошової оцінки з урахуванням коефіцієнта індексації, 1 113 грн. на рік. Орендна плата вноситься один раз на рік у строк до 30 листопада. Передача продукції та надання послуг у рахунок орендної плати оформляється відповідними актами.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно довідок відділу Держземагенства у Долинському районі від 18 червня 2015 року №31-1111-03-1895/2-15 та №31-1111-03-1896/2-15 нормативна грошова оцінка належних позивачам земельних ділянок становить кожна: у 2012 році - 169 197 грн.; у 2013 - 169 197 грн.; у 2014 - 169 197 грн. (а.с.12, 13).

Виходячи із зазначеної нормативної грошової оцінки, позивачі і просили стягнути за кожний рік по 2 537,96 грн. (169 197 х 1,5%), а всього по 7 613,88 грн. кожному.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач відповідно до п.2 ч.1 ст.169 ЦПК України просив відкласти розгляд призначеної вперше на 4 серпня 2015 року справи у зв»язку з необхідністю звернення за правовою допомогою, а після ухвалення в цей же день заочного рішення звернувся з заявою про його перегляд, при розгляді якої судом було відмовлено у долучені до матеріалів справи доказів на підтвердження факту отримання позивачами орендної плати (а.с.17, 20,23-28,37-41,48-56).

Відповідно ж до ч.4 ст.169 ЦПК України лише у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Заперечуючи проти заявлених вимог, при розгляді справи в апеляційній інстанції представниками відповідача надано та оглянуто у судовому засіданні відомості про отримання орендної плати та натуральних продуктів позивачами за період 2012-2014 років, копії яких додано до матеріалів справи.

Згідно наданих відомостей ОСОБА_2 виплачено орендної плати: у 2012 році - 4 300 грн.; у 2013 - 4 300 грн.; у 2014 - по 1 000 кг ячменя і пшениці та 300 кг соняшника, що в грошовому еквіваленті відповідно складає: 2 830 грн., 3 024 грн., 1 470 грн., а всього на суму 15 924 грн.; ОСОБА_3 виплачено у 2012 році - 4 300 грн., у 2013 році - 2 500 кг ячменя, що в грошовому еквіваленті становить 5 395 грн., у 2014 році - 200 кг соняшника, що в грошовому еквіваленті становить 980 грн., а всього на 10 675 грн. (а.с. 93, 109-118).

Тобто, за 2012-2014 роки виплачено орендної плати: ОСОБА_2 на суму 15 924 грн., ОСОБА_3 - на 10 675 грн., що значно більше розміру, зазначеного у позовних вимогах ( по 7 613,88 грн.).

Представники відповідача пояснили, що орендна плата сплачувалась з урахуванням нормативної грошової оцінки належних позивачам земельних ділянок грошима та натуральними продуктами, а також враховувалась виплата наперед, що мало місце у ОСОБА_3

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 погоджувався та фактично не заперечував щодо наявності його підписів та ОСОБА_3 у наданих представниками відповідача відомостях щодо отримання ними орендної плати та натуральних продуктів за 2012-2014 роки.

Позивачу та представнику позивачів роз»яснено права та обов»язки, передбачені ч.4 ст.10 ЦПК України, попереджено про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, зокрема, щодо вирішення питання про можливість призначення судово-почеркознавчої експертизи.

Згідно поданої представником позивачів заяви щодо залишення позовної заяви без розгляду таке клопотання у даній справі заявлятись не буде (а.с. 107).

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст.58 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.64 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, відповідно до ст.ст.21, 22 Закону України «Про оренду землі» відповідачем доведено виплату орендної плати позивачам та відсутність заборгованості, що відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України не спростовано позивачами.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції (ч.1 ст.303 ЦПК України).

Враховуючи, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, неправильно застосовані норми матеріального права, порушено норми процесуального права, відповідно до ст.309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог за недоведеністю та безпідставністю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу задовольнити.

Заочне рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 4 серпня 2015 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до приватного сільськогосподарського підприємства «Благодатне - ВСВ» про стягнення орендної плати - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча:

Судді: