АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Соколової В.В.

суддів: Чобіток А.О., Немировської О.В.

при секретарі: Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 08.06.2015 у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» про визнання кредитного договору частково недійсним.

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним Розділ № 2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб» («Сідай за кермо») кредитного договору № 700006062 від 23.04.2008, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Альфа-банк» та ОСОБА_1.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 08.06.2015 в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» про визнання кредитного договору часткового недійсним - відмовлено.

Справа № 760/6233/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/14138/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Козленко Г.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Не погоджуючись із вказаним рішення суду в частині, що стосується позовної давності в 50 років, перeдбаченої пунктом 11.3 розділу № 2 «Загальні мови кредитування фізичних осіб» («Сідай за кермо») кредитного договору № 700006062 від 23.04.2008, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність і необґрунтованість рішення суду першої інстанції, як такого, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Позивач вважає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що розділ №2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб», пунктом 11.3 якого встановлено позовну давність тривалістю в 50 років, взагалі не містять підписів сторін. Також зазначає, що судом не надано правової оцінки тому факту, що позичальник ОСОБА_1 не підписував вказаний кредитний договір (розділ 2), не був ознайомлений та не отримував на руки вказаний розділ № 2. Вказує, що також відсутні належні і допустимі докази, які підтверджують, що саме ці умови розділу кредитного договору були доведені до нього як до споживача при підписанні розділу № 1 кредитного договору, а також те, що умови містили збільшений строк позовної давності саме в момент підписання ОСОБА_1 розділу № 1 кредитного договору, або в подальшому такі умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались.

Вважаючи рішення суду таким, що ухвалене без повного з'ясування обставин справи, які мають значення для її вирішення, просить його скасувати частково та ухвалити нове, яким визнати недійсним пункт 11.3 розділу № 2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб» («Сідай за кермо») кредитного договору № 7.04.2008 щодо встановлення завищеного строку позовної давності 50 років.

Позивач та його представники в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просили рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення заявлених позовних вимог.

Відповідач свого представника в судове засідання не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомили. Тому, в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України, його неявка не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до положень ст.ст.526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За правилами ч.1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Положенням ч. 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не заперечувався факт підписання Кредитного договору, в якому у п. 5 зазначено про невід'ємність розділу № 2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб», до того ж всі подальші дії позивача свідчать про його згоду з умовами. Також судом зазначено, що позивач з пропозиціями про внесення змін до умов спірного кредитного договору, зокрема щодо зменшення строку позовної давності не звертався, що також свідчить про його згоду з усіма умовами даного договору.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Перевіряючи обставини справи апеляційним судом встановлено, що 23.04.2008 між Закритим акціонерним товариством «Альфа Банк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №700006062, згідно з умовами якого відповідач надав позивачу кредит в розмірі 25752,78 дол. США.

Відповідно до п.5 розділу № 1 Кредитного договору інші істотні умови цього договору викладені в розділі № 2, яка є невід'ємною частиною цього договору.

Пунктом 8 розділу №1 Кредитного договору визначено, що підпис позичальника на цьому договорі є також письмовим підтвердженням того, що позичальник в письмовій формі ознайомлений з Загальними умовами кредитування фізичних осіб ЗАТ «Альфабанк», затвердженими наказом ЗАТ «Альфа-Банк» від 14.01.2008, які йому роз'яснені і зрозумілі і з якими він цілком згодний.

Згідно з п.10 розділу №1 Кредитного договору цей договір складено українською мовою в двох примірниках, кожний з яких має однакову юридичну силу по одному для кожної сторони. Договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та скріплення печаткою банку і діє до повного виконання позичальником своїх зобов'язань за договором (а.с.5-7).

Відтак, між ОСОБА_1 та ЗАТ «Альфабанк» виникли правовідносини внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився, про що зазначено в умовах кредитного договору. Таке приєднання відповідачем вчинено у письмовій формі, що ґрунтується на положеннях ст. 634 ЦК України.

Договір приєднання, як і публічний договір, є узагальненою категорією таких цивільно-правових договорів, в яких умови договору встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах і які укладаються лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого тексту. Друга сторона при цьому не може запропонувати свої умови договору, але саме вона вирішує та виявляє волевиявлення на укладення договору на запропонованих їй умовах. Таким чином, додержується принцип свободи договору.

Отже, діючим законодавством передбачено укладення договору лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованих умов в цілому. А тому твердження позивача про недійсність його умов за відсутності його підпису під ними є необґрунтованими, оскільки в умовах кредитного договору ним вказано про приєднання до Загальних умов кредитування фізичних осіб ЗАТ «Альфабанк». До того ж за відсутності підписів сторін договір не є укладеним, відповідно, неукладений договір не може бути визнаний недійсним, тому посилання позивача як на підставу недійсності умов договору на відсутність підписів сторін є взагалі безпідставним і не узгоджуються з фактичними обставинами, оскільки як вбачається відповідачем був виконаний обов'язок по наданню кредитних коштів, а позивачем були прийняті вказані кошти. Тобто сторонами були вчинені дії, які свідчать про укладення договору кредиту.

В силу ч. 2 ст. 634 ЦК України договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

З наведеного вбачається, що у разі якщо умови договору приєднання порушують права особи, яка приєдналась до нього, то вона вправі поставити питання про його зміну або розірвання. Як вірно вказав суд першої інстанції, позивач з такими вимогами не звертався, відповідно погодився на умови запропонованого договору в цілому.

Також слід звернути увагу, що положення ч. 1 ст. 634 ЦК України передбачають приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, а положення ч. 2 цієї норми передбачають право сторони на зміну або розірвання цього договору у разі наявності порушення її прав. Тобто особа яка приєдналась може ставити питання про зміну або розірвання договору, а не визнання його недійсним, оскільки вона вправі діяти лише у власних інтересах, з метою захисту лише власних прав і законних інтересів, а умови договору приєднання діють для значно ширшого кола осіб.

Позивач вказує на відсутність належних і допустимих доказів та підтвердження того, що саме з цими умовами він був ознайомлений і що вони містили умови щодо збільшеного строку позовної давності. Разом з тим, виходячи з п. 10 кредитного договору він був укладений в двох примірних, один з яких для позивача, натомість ним не надано доказів, які підтверджували б посилання, що на момент укладення договору приєднання були дійсними інші Загальні умови кредитування фізичних осіб ПАТ «Альфабанк» з іншими умовами, зокрема, щодо строку позовної даності.

У наведеній позивачем постанові Верховного Суду України у справі №6-16 цс15 зазначено про те, що певний пункт Умов містить розбіжності із заявою позичальника, у зв'язку цим Суд вказав, що доводи позичальника про не ознайомлення його з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт) не можна визнавати необґрунтованими.

Обставини щодо наявності відмінностей в певних пунктах Умов надання споживчого кредиту наданих кредитором і різних справах між тими ж сторонами була встановлена і при розгляду справ № 6-240цс14, № 6-698цс15, № 6-757 цс15, на які також посилається позивач.

Проте, в даній справі таких обставин не встановлено, а тому і застосування вказаної правової позиції не вбачається можливим, оскільки правові висновки Верховного Суду України у справах № 6-16цс15, № 6-240цс14, № 6-698цс15, № 6-757 цс15 прийняті за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах. При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону, зібраним доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 08.06.2015 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: