22-ц/775/286/2016(м)
Головуючий у 1 інстанції Папаценко П.І.
Доповідач Лопатіна М.Ю
У Х В А Л А

Іменем України

16 березня 2016 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Лопатіної М.Ю.

суддів Бугрим Л.М., Биліни Т.І.,

при секретарі Зал Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції,

за апеляційною скаргою Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції на ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 08 лютого 2016 року,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 08 лютого 2016 року скарга ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції задоволена частково.

Дії державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції Крилової Л.Ю. щодо винесення рішення про примусове вселення ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_1 визнані протиправними. В решті вимог скарги відмовлено.

З даною ухвалою суду не погодився Жовтневий відділ державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції та подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою скаргу ОСОБА_1 відхилити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що державний виконавець ухвалив безпідставне рішення про примусове виконання рішення суду про вселення ОСОБА_3, оскільки боржник ОСОБА_1 отримав постанову про відкриття виконавчого провадження 03 листопада 2015 року та повинен був самостійно виконати рішення суду протягом семи календарних днів і цю постанову не оскаржував та не повідомив про неможливість виконання рішення суду добровільно.

Представник Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції Крилова Л.Ю. в суді апеляційного суду підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити.

ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційної інстанції заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч.1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Задовольняючи частково скаргу ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що дії державного виконавця в ході примусового виконання рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 травня 2015 року щодо вселення ОСОБА_3 в квартиру за адресою: АДРЕСА_1 є такими, що не відповідають вимогам закону.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними.

Судом встановлено, що в Жовтневому відділі державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції знаходиться на виконанні рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 травня 2015 року про вселення ОСОБА_3 в квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Постановою державного виконавця Крилової Л.Ю. від 30 жовтня 2015 року було відкрито виконавче провадження з виконання зазначеного судового рішення за виконавчим листом №263/1974/15ц, виданим Жовтневим районним судом міста Маріуполя 14 липня 2015 року (а.с.4) .

Згідно даної постанови державним виконавцем боржнику ОСОБА_1 наданий строк до 06 листопада 2013 року для добровільного виконання рішення суду про вселення ОСОБА_3 та роз'яснено, що при невиконанні рішення в наданий строк виконання буде проведено в примусовому порядку. Копія даної постанови була надіслана боржнику рекомендованим листом з повідомленням та отримана ОСОБА_1 03 листопада 2015 року .

Інтереси ОСОБА_3 за нотаріально посвідченими довіреностями від 11 березня 2013 року та 22 жовтня 2015 року представляє ОСОБА_4 (а.с.6,44), яка 01 листопада 2015 року звернулась до начальника Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції із заявою про примусове вселення її до спірної квартири згідно рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 травня 2015 року, так як добровільно передати ключі ОСОБА_5 відмовився і вона не має можливості користуватися своєю власністю (а.с.50)

14 грудня 2015 року державний виконавець Крилова Л.Ю. прийняла рішення про здійснення нею 25 грудня 2015 року примусового виконання рішення суду, про що поставила до відома боржника (а.с.5).

Згідно акту державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції від 25 грудня 2015 року, рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 травня 2015 року ним виконано примусово, в квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 вселена ОСОБА_4, діюча на підставі довіреності від 11 березня 2013 року. Даний акт підписаний державним виконавцем, понятими, інспектором Жовтневого ВП МВНП, стягувачем в особі ОСОБА_4 та боржником. Боржник ОСОБА_1 підписав акт із зауваженнями про те, що всупереч рішенню суду державний виконавиць Крилова Л.Ю. вселила громадянку ОСОБА_4, яка не вказана у рішенні суду (а.с.68).

25 грудня 2015 року головним державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції була винесена постанова про закінчення даного виконавчого провадження у зв'язку з виконанням рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 травня 2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦПК України учасники виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документу за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення (п.1).

Частинами 2,5 ст.25, ч.2 ст.31 даного Закону передбачено, що у постанові про відкриття виконавчого провадження державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій. Копія постанови про відкриття виконавчого провадження надсилається не пізніше наступного дня стягувану та боржнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Згідно з вимогами ст.79 цього Закону державний виконавець перевіряє виконання рішення про вселення стягувача на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. У разі невиконання боржником рішення державний виконавець виконує його примусово.

Примусове вселення полягає у забезпеченні державним виконавцем безперешкодного входження стягувача у приміщення, зазначене у виконавчому документу, та його проживання (перебування) в ньому.

Державний виконавець зобов'язаний письмово повідомити боржника і стягувача про день і час примусового вселення. Боржник вважається повідомленим про примусове вселення стягувача, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися вселення, чи іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем. Відсутність боржника, повідомленого про день та час вселення, не є перешкодою для виконання рішення про вселення.

У разі якщо боржник перешкоджає виконанню рішення про вселення стягувача, на нього накладається штраф та застосовуються заходи, передбачені законом. При цьому вселення здійснюється у присутності понятих із залученням працівників органів внутрішніх справ.

Про примусове вселення стягувача державний виконавець складає акт. Після складання акта виноситься постанова про закінчення виконавчого провадження.

Крім того, згідно ст. 272 ЦК України, фізична особа здійснює особисті немайнові права самостійно. В інтересах малолітніх, неповнолітніх, а також повнолітніх фізичних осіб, які за віком або за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої особисті немайнові права, їхні права здійснюють батьки (усиновлювачі), опікуни, піклувальники.

Фізична особа має право вимагати від посадових і службових осіб вчинення відповідних дій, спрямованих на забезпечення здійснення нею особистих немайнових прав.

Отже, специфіка здійснення особистих немайнових прав проявляється, насамперед, в їх правовій природі. Так, будучи тісно пов'язаними з особою носія, особисті немайнові права фізичних осіб повинні здійснюватися нею самостійно, тобто самій вчиняти юридично значимі дії, які спрямовані на здійснення відповідних особистих немайнових прав.

Проте фізична особа за окремих обставин може передавати право здійснення особистих немайнових прав іншим особам. Як правило, законодавець пов'язує цю можливість з недостатнім життєвим досвідом чи станом здоров'я, які не дозволяють фізичній особі самостійно здійснювати особисті немайнові права з метою задоволення власних інтересів.

Саме через це законодавець і визначає окремі випадки, коли здійснення особистих немайнових прав може передаватись іншим фізичним особам з метою захисту інтересу фізичної особи носія цього права.

Однак, слід зауважити, що така передача можливості щодо здійснення особистих немайнових прав іншими особами не тотожна поняттю їх передачі іншим особам. Річ в тім, що передача особистих немайнових прав фізичних осіб неможлива, внаслідок того, що вони тісно пов'язані з особою-носієм.

Аналізуючи наведені норми права, можливо дійти висновку, що вселення за рішенням суду повнолітньої фізичної особи, яка за віком та станом здоров'я може самостійно здійснювати свої особисті немайнові права, повинно відбуватись виключно за участю цієї особи ( стягувача) і її відсутність є перешкодою для виконання такого судового акту. В даному випадку, особа, яка представляє стягувача за довіреністю, має право брати участь у провадженні такої виконавчої дії, як вселення, але не бути вселеною замість стягувача.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про те, що дії державного виконавця в ході примусового виконання рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 травня 2015 року про вселення ОСОБА_3 є неправомірними, оскільки вчинені не у відповідності до закону, в результаті чого були порушені права заявника.

За таких обставин, оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону, а тому апеляційна скарга Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.307, 312, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції відхилити.

Ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 08 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Судді: