Справа № 163/2801/16-ц
Провадження № 2/163/438/16
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2016 року Любомльський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Павлуся О.С.,

за участі секретаря Семенюк К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Любомль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вишнівської сільської ради Любомльського району Волинської області, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до відповідачів про визнання права власності на нерухоме спадкове майно.

Свій позов мотивує тим, що після смерті її чоловіка, ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1

Позивач зазначає, що спадкодавець ОСОБА_4 на випадок своєї смерті залишив заповіт від 14 березня 2002 року, яким вищезазначений будинок заповів - сину ОСОБА_3 та дочці ОСОБА_2, в рівних частинах. Проте останні, спадщину не прийняли. З огляду на положення ст.1223 ЦК України вона отримала право на спадкування за законом будучи спадкоємцем першої черги після смерті - ОСОБА_4. Спадщину прийняла, оскільки постійно, в тому числі і на день смерті, проживала в будинку разом з чоловіком. Інших спадкоємців немає. Оформити свої спадкові права належним чином не має можливості, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок.

Просить визнати за нею право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_4, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по АДРЕСА_1

В судове засідання позивач та її представник не з'явились, останній подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, вказавши, що позов підтримує повністю.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися, подали до суду заяви, кожен зокрема, про розгляд справи у їх відсутності, зазначивши, що вони не заперечують щодо задоволення позову.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.197 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

З довідки виконкому Вишнівської сільської ради Любомльського району Волинської області №292 від 29 серпня 2016 року вбачається, що згідно погосподарської книги №2.11 за 2011-2015 роки по АДРЕСА_1 постійно проживав і був прописаний ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.15).

Витягом з погосподарської книги №2.11 за 2011-2015 роки стверджується, що по особовому рахунку НОМЕР_1, за адресою: АДРЕСА_1, знаходиться житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який належав ОСОБА_4 (а.с.16).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2

Отже, після смерті останнього, відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по АДРЕСА_1

Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадкодавець ОСОБА_4 на випадок своєї смерті залишив заповіт від 14 березня 2002 року, яким вищезазначений будинок заповів - сину ОСОБА_3 та дочці ОСОБА_2, в рівних частинах.

З матеріалів спадкової справи №78/2016 вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 спадщини не прийняли. У поданих до суду заявах останні вказали, що не заперечують проти визнання за їх матір'ю, ОСОБА_1, права власності на спадкове майно, що залишилось після смерті їх батька ОСОБА_4.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу.

Ст.1261 ЦК України передбачено, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом першої черги після смерті ОСОБА_4, відповідно як дружина спадкодавця. Даний факт стверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_3

ОСОБА_1, у відповідності до ч.3 ст. 1268 ЦК України фактично спадщину прийняла, оскільки постійно проживала в будинку разом з спадкодавцем, і надалі продовжує в ньому проживати. Проте постановою державного нотаріуса від 02.11.2016 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1 останньому було відмовлено, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває права власності в порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.

Частиною 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 цього Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

З копії техпаспорта вбачається, що нерухомі об'єкти, які знаходяться по АДРЕСА_1 були побудовані в 1960, 1970 та 1980 роках.

На час побудови спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами питання державної реєстрації права власності на нерухоме майно регулювалося Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР, і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, що передбачала державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Комплексним висновком відповідності державним будівельним, санітарним, протипожежним нормам, містобудівній документації, правилам забудови, земельному та природоохоронному законодавству стверджено факт відповідності нерухомого майна: житлового будинку, погріба, веранди, літні кухні, гаража, сарая, вбиральні, воріт та колодязя, які знаходяться по АДРЕСА_1, та їх придатність до експлуатації, а будинку - для проживання.

Стаття 328 ЦК України вказує на те, що право власності набувається на підставах, які не заборонені законом.

Відповідачі у своїх заявах до суду позов визнали, що в силу ст.ст. 60, 61 ЦПК України, дає підстави суду вважати доведеними обставини, на які посилається позивач, як такі, що не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч. 4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що слід визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно за законом, що залишилось після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по АДРЕСА_1

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно за законом, що залишилось після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Любомльського районного суду О.С. Павлусь