У х в а л а

іменем україни

18 травня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Закропивного О.В., Мазур Л.М.,

Мартинюка В.І., Нагорняка В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути зі ОСОБА_3 на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 47 210 грн 29 коп. та витрати на юридичну допомогу у розмірі 3 200 грн, а також стягнути солідарно зі ОСОБА_3 та публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк») 10 000 грн.

На обґрунтування позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалося на те, що 07 лютого 2007 року відповідно до укладеного між ним та ОСОБА_3 кредитного договору останній отримав кредит у розмірі 2 757 грн 59 коп. зі сплатою за користування кредитним лімітом 12,00 % на рік та кінцевим терміном повернення до 07 лютого 2008 року, виконання зобов'язання за яким було забезпечено договором поруки від 20 жовтня 2010 року № 167, укладеним із ПАТ «Акцент-Банк».

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 порушив умови вказаного кредитного договору, у зв'язку із чим станом на 26 листопада 2013 року виникла заборгованість у розмірі 57 210 грн 29 грн., ПАТ КБ «ПриватБанк» просило позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2015 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2015 року скасовано.

Стягнуто зі ОСОБА_3 та ПАТ «Акцент-Банк» на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором від 07 лютого 2007 року № IFXRRX07230152 у розмірі 2 757 грн 59 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у задоволенні позовних вимог і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції врахував роз'яснення, викладені у п. 31 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», дійшовши висновку, що позовна давність за позовами про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у справі.

Апеляційний суд, скасовуючи заочне рішення місцевого суду та частково задовольняючи позов, виходив з того, що в матеріалах справи відсутня заява відповідача про застосування строку позовної давності, проте враховуючи, що позивачу було відомо про порушення своїх прав з 07 лютого 2008 року, а з позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося лише 06 лютого 2014 року, у зв'язку із чим апеляційний суд вважав, що заборгованість стала наслідком умисних дій банку, які сприяли збільшенню розміру збитків, завданих порушенням відповідачем своїх зобов'язань, дійшовши висновку про наявність підстав для застосування ч. 2 ст. 616 ЦК України та стягнення у солідарному порядку з відповідачів лише заборгованості за кредитом у розмірі 2 757 грн 59 коп., яка становить саме тіло кредиту.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що зазначеним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до договору від 07 лютого 2007 року № IFXRRX07230152 ОСОБА_3 отримав кредит на споживчі цілі у розмірі 2 757 грн 59 коп. зі сплатою за користування кредитним лімітом 12,00 % на рік та кінцевим терміном повернення до 07 лютого 2008 року.

Зобов'язання за вказаним договором було забезпечене договором поруки на суму 10 000 грн, укладеним 20 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк».

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що відповідач порушив умови укладеного договору, у зв'язку із чим станом на 26 листопада 2013 року виникла заборгованість у розмірі 57 210 грн 29 коп., з яких: 2757 грн 60 коп. - заборгованість за кредитом, 17 035 грн 51 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 810 грн 72 коп. - заборгованість з комісії за користування кредитом, 33 405 грн 97 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Крім того, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Разом з тим, виходячи із основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин та аналізуючи норми розділу V «Строки та терміни. Позовна давність» ЦК України у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми ч. 3 ст. 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише із наявністю про це заяви сторони.

Таким чином, суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року у справі № 6-25цс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Частково задовольняючи позовні вимоги, апеляційний суд врахував відсутність в матеріалах справи заяви відповідача про застосування строку позовної давності, проте з огляду на вимоги ч. 2 ст. 616 ЦК України дійшов висновку про наявність підстав для солідарного стягнення з відповідачів тільки суми основної заборгованості за тілом кредитом.

Відповідно до ч. 2 ст. 616 ЦК України суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

При цьому питання про зменшення розміру збитків та неустойки вирішується в конкретній ситуації на підставі певних доказів і розрахунків.

Таким чином, розмір заборгованості та штрафних санкцій, обставини, які дають суду право застосувати або не застосувати ч. 2 ст. 616 ЦК України, є фактичними обставинами справи, встановлення яких судом відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 214 ЦПК України є обов'язковою умовою при розгляді справи та ухваленні судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У порушення ст. 215 ЦПК України суд апеляційної інстанції належним чином не вирішив питання про наявність чи відсутність відповідно до вимог ч. 2 ст. 616 ЦК України підстав для зменшення розміру неустойки, не навів у рішенні мотивів, із яких він виходив, та якими доказами вони підтверджуються, а також не врахував, що за наявності підстав суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, а не відмовити як у їх стягненні взагалі, так і у стягненні відсотків за користування кредитом, нарахованих відповідно до умов кредитного договору.

Крім того з огляду на те, що заочне рішення оскаржене до апеляційного суду в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 232 ЦПК України, судом не враховано, що рішення суду першої інстанції ухвалене за відсутності відповідача, проте будь-яких доказів його належного повідомлення про день і час розгляду справи матеріали справи не містять, апеляційний суд не обговорив питання чи мав можливість за таких обставин відповідач подати заяву про застосування строків позовної давності.

За таких обставин ухвалене судом апеляційної інстанції рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим відповідно до ст. 338 ЦПК України воно підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до цього ж суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргупублічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2015 рокускасувати, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: О.В. Закропивний

Л.М. Мазур

В.І. Мартинюк

В.А.Нагорняк