АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Бреславського О. Г., Лисака І. Н.

секретар Тодоряк Г. Д.

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 25 лютого 2015 року,

встановила:

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та на своє утримання, в подальшому позовні вимоги було змінено.

Зазначала, що ОСОБА_4 визнаний батьком її доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 28 листопада 2013року.

Дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні.

Посилаючись на те, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання доньки, а також не надає матеріальної допомоги їй, як матері дитини, хоча є працездатним, просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання їхньої малолітньої доньки у твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн, щомісячно, до повноліття дитини, а також кошти на її утримання в розмірі по 300 грн, щомісячно, за період з 27 січня 2014 року по 18 червня 2014 року.

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 25 лютого 2015 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

У справі встановлено, що рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 28 листопада 2013 року ОСОБА_4 визнано батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_5 проживає разом із своєю матір'ю ОСОБА_3

Відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає.

Ці обставини визнаються сторонами та стверджуються наявними у справі письмовими доказами.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Випадки визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі передбачені ч. 1 ст.184 СК України.

Відповідно до указаної норми права якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України.

Задовольняючи позовні вимоги у частині стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 800 грн, щомісячно, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, спроможний сплачувати аліменти у цьому розмірі.

Такий висновок суду першої інстанції є по суті правильним та грунтується на наявних у справі доказах, які відповідачем не спростовано.

Під час апеляційного розгляду справи відповідачем надано нові докази, які не були предметом дослідження в суді першої інстанції, а саме: витяги з медичної картки; медичні консультативні висновки; довідка приватного підприємства «Проектор» від 29 січня 2015 року, відповідно до якої відповідач займає посаду менеджера з продажу з 28 січня 2015 року на 1/4 ставки та його заробітна плата становить 580 грн (а.с. 119-127).

Указані докази не спростовують висновок суду першої інстанції про необхідність стягнення аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі та обґрунтованість визначення розміру аліментів у цій частині.

Так, на час пред'явлення позову відповідач не рахувався працюючим менеджером на приватному підприємстві «Проектор».

Зазначення про його роботу 1/4 ставки менеджера не свідчить про його постійний стабільний дохід саме на указаній посаді та на таких умовах оплати його роботи.

Із доданих наявних у справі матеріалів вбачається, що директором приватного підприємства «Проектор» є представник відповідача, який представляє інтереси відповідача під час апеляційного розгляду справи, а згідно з судовим рішенням зазначене підприємство припинено (а.с. 156-158). Крім того, з довідки ДПІ вбачається, що інформація щодо сплати податків відповідачем відсутня (а.с.175).

Наведене свідчить про підставність висновку суду про те, що у справі наявні передбачені ч. 1 ст.184 СК України обставини для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини саме у твердій грошовій сумі.

Тому, доводи відповідача про неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи, порушення норм матеріального права є безпідставними.

Правильним є і висновок суду першої інстанції про визначення розміру аліментів на утримання дитини.

У справі встановлено, що за своїм майновим станом, станом здоров'я, відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 800 грн, щомісячно.

Доводи відповідача про неврахування судом першої інстанції його стану здоров'я є необґрунтованими.

У справі встановлено, що відповідач має деякі захворювання, проте вони не призвели до обмеження чи втрати працездатності відповідача (а.с. 120-126).

Наведене свідчить про те, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини є о суті правильним, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування у цій частині.

Що ж стосується рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідачі аліментів на утримання позивачки, то воно підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення про відмову у позові.

Відповідно до ч. 2 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача на користь позивачки, крім аліментів на утримання дитини, також аліментів на утримання позивачки, суд першої інстанції виходив зі спроможності відповідача надавати таку допомогу у розмірі 300 грн.

Такий висновок суду є помилковим, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи, суд дійшов його внаслідок неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права, що згідно з пп. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції у зазначеній частині та ухвалення нового рішення, яким у позові слід відмовити.

На підтвердження спроможності відповідача надавати матеріальну допомогу позивачці ОСОБА_3 не посилалася на жодні докази і такі докази у справі відсутні.

Відповідач заперечував свою спроможність надавати таку допомогу.

Отже, враховуючи, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання дитини у розмірі 800 грн, щомісячно, з огляду на майновий стан відповідача, стан його здоров'я, слід визнати, що відповідач не може надавати матеріальну допомогу на утримання позивачки.

Тому рішення суду в указаній частині слід скасувати, у задоволенні позову - відмовити.

Відповідно до правил ч. 5 ст. 88 ЦПК України розподіл судових витрат слід змінити.

Зважаючи, що позов ОСОБА_3 задоволено на 72,72%, з відповідача на користь держави слід стягнути 177 грн 17 коп. судового збору (з розрахунку: 72,72% від 243 грн 60 коп.).

На підставі наведеного та керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 25 лютого 2015 року в частині стягнення аліментів з ОСОБА_4 на утримання ОСОБА_3 у розмірі 300 гривень, починаючи з 27 січня 2014 року по 18 червня 2014 року, скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 у цій частині відмовити.

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розподіл судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 177 (сто сімдесят сім) гривень 17 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: О. Г. Бреславський

І. Н. Лисак