Апеляційний суд Житомирської області
Справа №285/2898/15-ц Головуючий у 1-й інст. Помогаєв А.В.
Категорія 50 Доповідач Григорусь Н. Й.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2016 року

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Григорусь Н.Й.

суддів: Косигіної Л.М., Худякова А.М.

секретаря судового засідання Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 14 серпня 2015 року

в с т а н о в и л а:

27.07.2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила ухвалити рішення про стягнення аліментів на її користь на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка продовжує навчання в твердій грошовій сумі в розмірі 2 000,00 грн щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до закінчення навчання.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 14 серпня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на те, що судом ухвалено необґрунтоване рішення, яке не відповідає фактичним обставинам справи, просить його скасувати, постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про стягнення аліментів на її користь на утримання повнолітньої доньки в повному обсязі.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 29 вересня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано. Позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 700 грн щомісяця на період її навчання, але не більше як до досягнення 23-х років, починаючи з 27 липня 2015 року. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 243,60 грн судового збору. Рішення допущено до негайного виконання в межах платежу за один місяць.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 червня 2016 року рішення Апеляційного суду Житомирської області від 29 вересня 2015 року скасовано, справу повернуто на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу, яка зокрема передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199, 200, 201 Сімейного кодексу України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов'язку сплати аліментів, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Окрім того, глава 16 СК України не містить норми, яка зобов'язує батьків надавати матеріальну допомогу у рівних частках і цей розмір визначається у кожному випадку окремо, з урахуванням обставин, зазначених у ч. ст. 200 та ч. 1 ст. 182 СК України.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний 06 квітня 2007 року (а.с. 7).

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року, батьками є позивачка та відповідач (а.с 8).

З довідки № 3640 від 27.05.2015 вбачається, що ОСОБА_3 дійсно є студенткою першого курсу 13 групи інституту підготовки кадрів органів прокуратури України Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, денної форми навчання та закінчує навчання 30 червня 2018 року (а.с. 5-6). Дочка сторін зареєстрована та мешкає за місцем навчання, а саме за адресою: місто Харків, вулиця Гвардійців Широненців, 43-а, гуртожиток (а.с. 22). ОСОБА_3 є інвалідом другої групи (з дитинства) з 18.04.2016 (а.с. 141). За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_3 є повнолітньою дочкою сторін, не досягла 23 років; навчається на денній формі навчання, на бюджетній основі, отримує стипендію та мешкає у гуртожитку у зв'язку із навчанням.

У пп. 1 п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Тобто на відміну від аліментів на неповнолітню дитину, при стягненні аліментів на дитину, яка досягла повноліття, необхідно враховувати, чи має батько можливість надання такого утримання.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець та згідно довідок № 301/17-01 від 11.08.2015 ним задекларовано 4 720,00 грн доходу у 2013 році, 9 234,00 грн доходу у 2014 році, 2 421,00 грн доходу у 1-ому півріччі 2015 року (а.с. 25-27).

Згідно з довідкою про доходи позивач працює у Новоград-Волинському міськрайТМО та її середньомісячна заробітна плата становить 1 474,00 грн (а.с. 16).

Виходячи із вимог ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Таким чином, можливість стягнення аліментів у твердій грошовій сумі обумовлене наявністю певних обставин, що унеможливлюють сплату аліментів у частці від заробітку (доходу), а необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі.

На виконання вимог ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 червня 2016 року позивачу було роз'яснено її право на надання доказів необхідності отримання ОСОБА_3 матеріальної допомоги від батька з урахуванням того, що її навчання фінансується за рахунок бюджетних коштів та вона отримує стипендію у розмірі 940,00 грн, матеріального стану відповідача, витрат, які несе позивач у зв'язку з навчанням дочки, тощо. Проте, будь-яких належних та допустимих доказів на виконання зазначених вимог позивачем надано не було, а подані нею копії квитанцій та виписок датовані липнем 2016 року та стосуються виключно стану здоров'я дочки.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги щодо необхідності стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, в твердій грошовій сумі у розмірі 2 000,00 грн та можливості відповідачем сплачувати аліменти у вказаному розмірі не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджені належними та допустими доказами, зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Вимогами ст.ст. 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

За змістом зазначених статей ОСОБА_1 має право звернутися з позовом. Однак, такий позов міг бути поданий в інтересах повнолітньої, яка мала б бути позивачем у справі, а з врахуванням того, що остання є дієздатною, то аліменти мають бути стягнуті на її користь, а не інших осіб.

Крім того, пп. 3 п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що у разі заявлення позову одним із батьків суд може залучити до участі у справі (якщо залежно від її обставин визнає необхідним) повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися і на користь яких у зв'язку з цим стягуються аліменти.

Тобто, право на звернення до суду з позовом не наділяє ОСОБА_1 правом матеріально-правової вимоги до відповідача, у своїх інтересах, в т. ч. і щодо стягнення аліментів на свою користь.

Ці положення закону при вирішенні даного позову враховані судом першої інстанції та узгоджуються з правовою позицією, викладеною в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.03.2015, 30.09.2015 та у постанові Верховного Суду України від 29 березня 2016 року, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують та на правильність прийнятого рішення не впливають.

Рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 14 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий Судді