Головуючий суду 1 інстанції - Нестеренко Н.В.
Доповідач - Дронська І.О.
Справа № 415/1401/16-ц
Провадження № 22ц/782/746/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого судді Дронської І.О.

суддів: Єрмакова Ю.В., Назарової М.В.

за участю секретаря Попової Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку Луганської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 18 серпня 2016року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання спадкового договору

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2016року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що 01.10.2010року між нею та відповідачем ОСОБА_2 було укладено нотаріально посвідчений спадковий договір, за умовами якого позивач, як відчужувач, передає у власність відповідача належну їй на праві власності 1/4 частину житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 після її смерті, та для цього відповідач бере на себе відповідні зобов'язання, а саме: забезпечувати відчужувача згідно з рецептами лікарів належними лікувальними засобами незалежно від їх вартості; виконувати доручення по догляду відчужувача ( в тому числі водні процедури, природні потреби, годування) по пранню білизни, біжучому ремонту будинку, догляд за подвір'ям, тощо; у разі смерті відчужувача поховати її на кладовищі м.Привілля, по православному обряду. Як зазначає позивач, відповідач ОСОБА_2, після укладання спадкового договору, виселив позивача з належної їй квартири в літню кухню, забрав правовстановлюючі документи, змінив в квартирі замки, свої зобов'язання за договором не виконує у повному обсязі. Просила розірвати спадковий договір між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, укладений 01.10.2010року та посвідчений приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Жихар В.М., реєстр НОМЕР_1, згідно якого ОСОБА_2 набуває право власності на ? частину житлового будинку АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_3

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 18.08.2016року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені. Розірвано спадковий договір між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, укладений 01.10.2010року та посвідчений приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Жихар В.М., реєстр НОМЕР_1, згідно якого ОСОБА_2 набуває право власності на ? частину житлового будинку АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_3

Не погоджуючись із зазначеним рішенням відповідачем ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в обґрунтування якої апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи щодо відсутності підстав для розірвання спадкового договору, відсутність юридичної оцінки щодо потреби позивача у сторонньому догляді, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просив скасувати рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову повністю.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 01.10.2010року ОСОБА_3 уклала з ОСОБА_2 спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Жихар В.М., реєстровий № НОМЕР_1, відповідно до умов якого, після смерті ОСОБА_3 передає у власність ОСОБА_2 належну їй на праві особистої власності ? частину житлового будинку АДРЕСА_1. За угодою сторін на набувача майна покладаються такі обов'язки: забезпечення згідно з рецептами лікарів належними засобами незалежно від їх вартості; виконувати доручення по догляду вдчужувача ( в тому числі водні процедури, природні потреби, годування) по пранню білизни, біжучому ремонту будинку, догляду за подвір'ям тощо; в разі смерті відчужувача поховати її на кладовищі м.Привілля по православному обряду.

Згідно довідки, виданої головою вуличного комітету, ОСОБА_2 у 2010році провів газ та зробив ремонт у будинку АДРЕСА_1.

Зазначені обставини повністю відповідають матеріалам справи та сторонами не заперечувались.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції вважав, що позивачем, з урахуванням наданих доказів та пояснень свідків, доведено неналежне виконання відповідачем умов договору, що є підставою для задоволення позовних вимог.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини по справі та матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та розірвання спадкового договору.

Згідно з Цивільним кодексом України сутність спадкового договору полягає в тому, що за таким договором відбувається розпорядження належним відчужувачеві майном ще за життя, але із набуттям набувачем права власності на майно після смерті відчужувача.

Інститут спадкового договору має більш тісний зв'язок з підгалуззю зобов'язального, а не спадкового права, оскільки виступає різновидом договорів про передачу майна у власність.

Отже, спадковий договір має подвійну правову природу: він одночасно є і розпорядженням на випадок смерті, і договором, змістом якого обумовлюються його істотні умови.

Так, відповідно до ст.1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов'язується виконувати розпорядження другої сторонни (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

Статтею 1305 ЦК України передбачено, що набувач у спадковому договорі може бути зобов'язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття.

Зазначені дії мають здійснюватись в залежності від розпоряджень відчужувача, до або після настання його смерті.

Із положень глави 90 Цивільного кодексу України вбачається, що набувач здійснює покладені на нього договором обов'язки за свій рахунок і не має права на відшкодування витрат та сплату винагороди за рахунок майна, призначеного йому відчужувачем.Важливою умовою договору є виконання обов'язків набувачем. У випадку невиконання обов'язків договір може бути розірвано за рішення суду на користь відчужувача (ст. 1308 ЦК).

Відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 651 ЦК України зазначається, що істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

За доводами позовної заяви, позивач ОСОБА_3 посилається на те, що відповідачем ОСОБА_2 у повному обсязі не виконуються умови спадкового договору, останній, після підписання спадкового договору, виселив позивача з належної їй квартири в літню кухню, забрав правовстановлюючі документи, змінив в квартирі замки, своїх обов'язків за договором у повному обсязі не виконує, а тому позивач наполягає на розірванні спадкового договору.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У судових засіданнях суду першої та апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_2 визнав факт не проживання позивача ОСОБА_3 у належній їй на праві власності квартирі, але, наполягав на тому, що позивач за власним бажанням перейшла жити до літньої кухні.

Колегія суддів вважає, що відповідачем не спростовані доводи позивача ОСОБА_3 про те, що відповідач виселив її з належної їй ? житлового будинку (квартири), що є предметом спадкового договору.

Також відповідачем не спростовані доводи позивача про те, що він змінив замки та позивач не має можливості потрапити до власної квартири.

Як встановлено колегією суддів, відповідач дійсно провів до квартири позивача ( ? частину житлового будинку) газ, при цьому до літньої кухні, в якій проживає позивач, газопостачання не підведено, як зазначає позивач, вона вимушено мешкає у приміщенні, яке не опалюється, з пояснень представника позивача вбачається, що газифікація квартири позивача позбавила останню права на безоплатне забезпечення вугіллям на побутові потреби, яке вона раніше отримувала, але відповідач не забезпечив мати вугіллям, до квартири ( ? житлового будинку), яка має газове опалення не пускає, ключі від квартири не дає.

На підставі вищезазначеного, колегія суддів вважає, що позивач ОСОБА_3 значною мірою позбавлена відповідачем того, на що вона розраховувала при укладенні договору, а саме- проживання у належній їй на праві власності квартирі ( ? житлового будинку) до дня своєї смерті.

Як вбачається з доводів апеляційної скарги суд першої інстанції невірно надав оцінку доказам по справі, неповно та однобічно з'ясував обставини справи щодо проведеного відповідачем ремонту квартири, що є предметом спадкового договору та не з'ясував суму витрат відповідача на цей ремонт.

Колегією суддів досліджено умови спадкового договору щодо взятих на себе відповідачем ОСОБА_2 зобов'язань.

Так, відповідно до п.5 зазначеного договору, за згодою сторін на Набувача майна покладаються такі обов'язки щодо здійснення ремонту: виконувати доручення Відчужувача по біжучому ремонту будинку, а.с.5.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач провів газ та зробив ремонт у будинку.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень ОСОБА_2 у судовому засіданні, останній за свої кошти провів газ до будинку, зробив ремонт у будинку, у т.ч. змінив підлогу та вікна у будинку, при цьому відповідачем не надано доказів наявності доручення позивача на проведення ремонту саме у такому обсязі, оскільки, за умовами договору, ремонт проводиться за дорученням відчужувача та цей ремонт має бути біжучим.

Слово «біжучий» є синонімом слова «поточний».

Так, на Форумі СЛОВНИКa.ua : Українська мова: вчора, сьогодні, завтра зазначено: ... Хоча в обох випадках є записи, що стосуються відповідно поточного, біжучого ремонтів, ясно, що варіанту поточний віддається перевага.

Відповідно до Листа Державного комітету України з будівництва та архітектури від 30.04.2003року №7/7-401 «Щодо віднесення ремонтно-будівельних робіт до капітального та поточного ремонтів» капітальний ремонт будівлі - це комплекс ремонтно-будівельних, робіт, який передбачає заміну, відновлювання та модернізацію конструкцій і обладнання будівель в зв'язку з їх фізичною зношеністю та руйнуванням, поліпшення експлуатаційних показників, а також покращення планування будівлі і благоустрою території без зміни будівельних габаритів об'єкта.

Поточний ремонт - це комплекс ремонтно-будівельних робіт, який передбачає систематичне та своєчасне підтримання експлуатаційних якостей та попередження передчасного зносу конструкцій і інженерного обладнання. Якщо будівля в цілому не підлягає капітальному ремонту, комплекс робіт поточного ремонту може враховувати окремі роботи, які класифікуються як такі, що відносяться до капітального ремонту (крім робіт, які передбачають заміну та модернізацію конструктивних елементів будівлі).

Відповідно до п.5.2.1. Державних будівельних норм України «Експлуатаційна придатність будівель та споруд. Основні положення» ДБН В.1.2-ХХ-201Х. Поточні ремонтні роботи виконують для своєчасного захисту конструкцій та інженерних систем шляхом виконання запобіжних заходів і усунення дрібних пошкоджень.

На підставі вищезазначеного, колегія суддів вважає, що відповідачем у квартирі позивача (1/4 частині житлового будинку), що є предметом спадкового договору, було здійснено капітальний ремонт ( заміна підлоги, вікон на металопластикові вікна), проведення якого не передбачено умовами спадкового договору, метою якого було поліпшення умов проживання відповідача.

Щодо нез'ясування судом першої інстанції суми витрат відповідача на проведення ремонту, за доводами апеляційної скарги, то колегія суддів приходить до наступного.

Як було зазначено вище, умовами спадкового договору передбачено виконання набувачем майна доручення відчужувача по біжучому ( поточному) ремонту будинку, при цьому сума витрат на цей ремонт сторонами не узгоджувалась, а тому сама по собі вартість цих витрат не є предметом спору та визначення судом не потребує. Факт проведення відповідачем ремонту та здійснення газопостачання до квартири (1/4 частки житлового будинку) позивачем не заперечується.

Також, за доводами апеляційної скарги, апелянт вважає, що суд першої інстанції не дав правової оцінки тому, що позивачем не надано лікарських рецептів, за якими відповідачем відмовлено позивачеві у придбанні ліків.

Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 у позовній заяві не містить посилання на те, що відповідач, за дорученням позивача, не забезпечував останню ліками, а тому у рішенні, що оскаржується, висновок суду першої інстанції щодо невиконання відповідачем умов спадкового договору в частині забезпечення позивача ліками, відсутній.

Колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не надав юридичної оцінки тому, що позивач, на даний час, не є інвалідом будь-якої групи та не має довідки про необхідність стороннього догляду.

Як вбачається з записів паспорту ОСОБА_3, а.с.6, остання народилась 13.10.1941року, тобто на час звернення до суду за захистом порушеного права мала повних 72роки, та, за законодавством України, є непрацездатною особою. Укладаючи саме спадковий договір та визначаючи коло обов'язків відповідача, остання розраховувала на отримання від ОСОБА_2 у разі необхідності догляду, при цьому будь-яких застережень щодо настання права на такий догляд ( наявність інвалідності або довідки про необхідність стороннього догляду) договір не містить.

Як вбачається з пояснень свідків ОСОБА_6, ОСОБА_5 відповідач ОСОБА_2 більше 2-х років (ОСОБА_6) та відповідно 3-х років (ОСОБА_5) у спірному будинку не мешкає.

Зазначені пояснення відповідачем не спростовані, будь-яких сумнівів у правдивості пояснень зазначених свідків у колегії суддів не виникає, зацікавленості свідків у результаті розгляду справи не встановлено, крім того, свідок ОСОБА_5 була допитана у якості свідка за клопотанням відповідача, а.с.35.

Також, з пояснень свідка ОСОБА_6 вбачається, що відповідач більше двох років матері не допомагає.

У судовому засіданні апеляційного суду відповідач пояснив, що пішов жити до іншого будинку, оскільки весь час виникали сварки матері або з ним або з його дружиною, мати його ні про що не просила, вона у повній мірі має можливість самостійно забезпечувати себе усім необхідним немайнового характеру та його допомоги не потребує. Після її звернення до суду взагалі спілкуватися з матір'ю відповідач припинив.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що відповідачем не надано доказів виконання останнім, у повному обсязі, умов спадкового договору та отримання у повній мірі позивачем ОСОБА_3 того, на що вона розраховувала при укладенні спадкового договору та узгодженні його умов з ОСОБА_2, а також не спростовані належними та допустимими доказами твердження позивача про те, що відповідач не виконує у повному обсязі свої обов'язки за спадковим договором, а тому, підстав для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, колегія суддів не вбачає.

Інші доводи апеляційної скарги щодо відсутності оцінки судом першої інстанції пояснень свідка ОСОБА_7 про витрачання відповідачем власних коштів на проведення ремонту, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки безпосередньо пояснення зазначеного свідка відображені у рішенні суду першої інстанції. Питання приналежності коштів на проведення ремонту позовна заява ОСОБА_8 не містить та не є предметом спору.

Також колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції повинен був залучити до розгляду справи у якості 3-ї особи іншого сина позивача ОСОБА_9, оскільки, як вважає апелянт, у разі задоволення позову, ОСОБА_9 буде мати право на спадкування після смерті позивача.

Рішення суду першої інстанції, ухвалене по суті позовних вимог, не впливає на права та обов'язки ОСОБА_9 щодо однієї із сторін. Питання спадщини та встановлення спадкоємців не є предметом спору та за життя позивача ОСОБА_3 судовому вирішенню не підлягає. Згоди на залучення ОСОБА_9 до участі у справі у якості 3-ї особи сторона позивача суду першої інстанції не надала.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апелянтом, за доводами апеляційної скарги, не доведено порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи щодо відсутності підстав для розірвання спадкового договору, відсутності юридичної оцінки щодо потреби позивача у сторонньому догляді, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції, за доводами апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313, 314, 315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 18 серпня 2016року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання спадкового договору залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: