АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/62/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2549/16Головуючий у 1-й інстанції Гриб М. В. Доповідач ап. інст. Чічіль В. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого - судді: Чічіля В.А.,

Суддів: Кузнєцової О.Ю., Мартєва С.Ю.,

за участі секретаря: Шевченко І.М.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28 липня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду Полтавської області, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2016 року до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області надійшла позовна заява ПАТ «Банк Форум» до ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Надалі, представник позивача уточнив позовні вимоги, вказавши, що 23.05.2008 року між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №0041/08/25-ZNv, згідно з умовами якого ОСОБА_4 отримав кредит в сумі 26750 доларів США на строк до 22.05.2018 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 13,5% річних. У забезпечення виконання вказаного зобов`язання позичальником ОСОБА_4 між ПАТ «Банк Форум» та відповідачами ОСОБА_2 і ОСОБА_5 того ж дня було укладено іпотечний договір №0041/08/25- ZNv/S-1, за яким останні передали, а позивач прийняв в іпотеку нерухоме майно: житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 та складається в цілому з житлового будинку, житловою площею 33,3 кв.м., загальною площею 61,4 кв.м., сараю, вбиральні та споруд. Посилаючись на те, що станом на 24.12.2015 року позичальник заборгував позивачу за умовами кредитного договору 39731,48 доларів США (із яких: 25943,61 доларів США заборгованість за кредитом; 13787,87 доларів США заборгованість по процентах), а також 524702,32 грн. пені за порушення кредитних зобов'язань, позивач просив для погашення згаданої заборгованості позичальника звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 23.05.2008 року, укладеного між позивачем та відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_5

З огляду на викладене, позивач прохав кошти, отримані від реалізації предмета іпотеки по іпотечному договору № 0041/08/25-ZNv/S-1 від 23.05.2008 року, направити на погашення заборгованості ОСОБА_4 перед ПАТ «Банк Форум» за кредитим договором № 0041/08/25-ZNv від 23 травня 2008 року, в розмірі 39731,48 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 25943,61 доларів США, заборгованість по сплаті процентів - 13787,87 доларів США; 524702,32 грн. - пеня, нарахована за несвоєчасне повернення кредиту та сплату процентів.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28 липня 2016 року позов Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 перед ПАТ «Банк Форум» за укладеним між ними кредитним договором №0041/08/25-ZNv, від 23 травня 2008 року, в розмірі 864513 грн. 05 коп. та 486,45 доларів США (еквівалентних за курсом НБУ на день розгляду справи судом 12071 грн. 40 коп), звернути стягнення на предмет іпотеки по іпотечному договору №0041/08/25-ZNv/S-1 від 23.05.2008 року, а саме на жилий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складається в цілому з : жилого будинку «А-1», житловою площею 33,3 кв.м, загальною площею 61,4 кв.м; сараю «Б»; вбиральні «В» та споруд №1-3, що перебуває на земельній ділянці, норма землекористування якої не встановлена, власниками якого в рівних частках є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі договору дарування жилого будинку, посвідченого державним нотаріусом Другої Миргородської державної нотаріальної контори 16 березня 2004 року, зареєстрованого в реєстрі за №393, зареєстрованого в Дочірньому комунальному підприємстві «Миргородтехінвентаризація» 13.08.2004 року в книзі 20, № запису 68, реєстраційний № 4036026 шляхом продажу з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження за ціною, що буде визначена на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності в ході виконавчого провадження на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Кошти, отримані від реалізації предмету іпотеки по іпотечному договору №0041/08/25-ZNv/S-1 від 23.05.2008 року направити на погашення заборгованості ОСОБА_4 перед ПАТ «Банк Форум» за кредитним договором №0041/08/25-ZNv від 23 травня 2008 року в розмірі 864513 грн. 05 коп. та 486,45 доларів США (еквівалентних за курсом НБУ на день розгляду справи судом 12071 грн. 40 коп). Відстрочено виконання рішення суду в частині звернення стягнення ПАТ «Банк Форум» на предмет іпотеки - належний в рівних частках ОСОБА_2 та ОСОБА_3 жилий будинок №73 по вулиці Гурамішвілі міста Миргорода Полтавської області, на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року № 1304-VII. Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рахунок відшкодування судових витрат по 6574 грн. 38 коп. з кожної. В задоволенні решти частини позовних вимог ПАТ «Банк Форум», відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Банк Форум», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки в іноземній валюті - доларах США та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. В іншій частині рішення, щодо задоволення позовних вимог та відстрочення виконання рішення, апеллянтом не оскаржується.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на норми ст. 526 ЦК України, ст. 1054 ЦК України, норми ст. ст. 1, 7, 33 Закону України «Про іпотеку», вказавши, що за рахунок предмету іпотеки позивач має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням (кредитним договором) в чітко встановленій сумі, включаючи проценти, неустойку, основну суму боргу, що визначена основним зобов`язанням. Оскільки, валютою кредиту є долари США - отримати задоволення своїх вимог за договором, позивач має також у доларах США. Миргородський міськрайонний суд в рішенні від 28.07.2016 року вказує, що рішення суду від 21.05.2013 року до цьогу часу залишається невиконаним, й є обов`язковим до виконання, але, вказане рішення стосується стягнення заборгованості, а не звернення стягнення на предмет іпотеки, боржником за ним є ОСОБА_4, а не майнові поручителі. Наявність вищевказаного рішення не змінює будь-які умови кредитного договору, не припиняє зобов`язання сторін за кредитним договором, не є підставою для розірвання кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, не позбавляє кредитора права на отримання суми боргу шляхом звернення стягнення на передане майновим поручителям в іпотеку, нерухоме майно.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку про відмову у її задоволенні, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з нормою п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до норм ч.ч.1,2 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Частково задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд вірно встановив фактичні обставини справи, а саме, що 03 травня 2008 року між ПАТ «Банком Форум» і ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №0041/08/25ZNv, згідно якого ОСОБА_4 отримав кредит в сумі 26750 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 13,5% річних (а.с.8-9).

Рішенням Миргородського міськрайонного суду від 21 березня 2013 року були повністю задоволені позовні вимоги позивача до ОСОБА_4 і стягнуто з нього на користь позивача 339810 грн. 73 коп. в рахунок погашення заборгованості за вказаним договором, що утворилась станом на 23 січня 2013 року, із яких: 91553,50 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 115813,77 грн. - поточна заборгованість по кредиту; 104607,51 грн. - прострочена заборгованість за процентами; 26125,20 грн. пені. Стягнута сума за курсом НБУ на момент вирішення справи судом відповідала 42513,54 доларам США, що також підтверджується згаданим рішенням суду. Вказане рішення набрало законної сили 12.06.2013 року (а.с.22-23). Вищевказане рішення залишається невиконаним (а.с. 157, 177).

Суд першої інстанції частково відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що на час розгляду справи по суті, боржником ОСОБА_4 не виконано рішення Миргородського міськрайонного суду від 21 травня 2013 року про стягнення заборгованості по кредитному договору №0041/08/25-ZNv від 23.05.2008 року в сумі 339810 грн. 73 коп. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Відповідно до пункту 4.1 кредитного договору, від 23.05.2008 року, несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів, позичальник сплачує неустойку у вигляді пені у розмірі 0,2% за кожен день прострочення, що обчислюється з суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів. Отже, за користування кредитними коштами в період з 24.01.2013 року по 13.03.2013 року відповідачу ОСОБА_4 нараховано процентів в сумі 486,45 доларів США (що еквівалентно за курсом НБУ 12071,40 грн. на день розгляду справи судом). З тих же підстав ОСОБА_4 зобов`язаний сплатити позивачу пеню в розмірі 524702,32 грн. за простроченим кредитом та сплатою процентів за період з 30.12.2014 року по 23.12.2015 року, тобто за 358 днів, що передували зверненню позивача до суду з цим позовом. Отже, загальний борг ОСОБА_4 перед позивачем станом на 24 грудня 2015 року становить 486,45 доларів США (що еквівалентно 12071,40 грн. на день розгляду справи судом), та 864513,05 грн (із розрахунку: 339810,73 грн (розмір боргу за кредитним договором, встановленого рішенням суду від 21.05.2013 року станом на 23.01.2013 року та невиконаного на момент розгляду цієї справи) + 524702,32 грн. (пені за 358 днів, що передували зверненню позивача до суду з цим позовом) = 864513,05 грн.)).

Частково відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, місцевий суд виходив з того, що Миргородським міськрайонним судом 21 березня 2013 року вже було прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_4 на користь позивача 339810 грн. 73 коп., тобто, у національній валюті України , в рахунок погашення заборгованості за вказаним договором, станом на 23 січня 2013 року. Вказане рішення набрало законної сили та у повному обсязі не виконане боржником.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

23.05.2008 року між ПАТ «Банком Форум», з однієї сторони, та відповідачами ОСОБА_2 і ОСОБА_3, з другої сторони, було укладено іпотечний договір №0041/08/25-ZNv/S-1, за яким відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (іпотекодавці) з метою забезпечення належного виконання зобов`язання позичальником ОСОБА_4, що випливає з Кредитного договору, передали в іпотеку, а Іпотекодержатель (ПАТ «Банк Форум») прийняв в іпотеку в порядку і на умовах, визначених в цьому договорі нерухоме майно, а саме: житловий будинок, що знаходиться в м. Миргороді Полтавської області по вул. Гурамішвілі №73, що складається в цілому з: жилого будинку, житловою площею 33.3 кв.м., загальною площею 61,4 кв.м., зазначеного в плані під літерою «А-1», сараю літера «Б», вбиральні літера «В», та споруд №1-3, що перебуває на земельній ділянці норма землекористування якої не встановлена. Вказаний жилий будинок належить відповідачам на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом другої Миргородської державної нотаріальної контори 16 березня 2004 року по реєстру №393.

Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпортекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотека є видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекадержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Відповідно до п. 42 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація, коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення статті 11 Закону України «Про іпотеку».

Як вбачається з матеріалів справи, позичальником у даному кредитному договорі є ОСОБА_4, а іпотекодавцями ОСОБА_2 та ОСОБА_3, тобто особа позичальника є відмінна від іпотекодавців. Наявність невиконаного судового рішення про стягнення з позичальника ОСОБА_4 заборгованості, дійсно не є підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості на предмет іпотеки з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 До того ж, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, визначаючи загальний борг ОСОБА_4 перед позивачем станом на 24 грудня 2015 року у розмірі 486,45 доларів США (що еквівалентно 12071,40 грн. на день розгляду справи судом), та 864513,05 грн. (із розрахунку: 339810,73 грн. (розмір боргу за кредитним договором, встановлений рішенням суду від 21.05.2013 року, станом на 23.01.2013 року) + 524702,32 грн. (пені за 358 днів, що передували зверненню позивача до суду із зазначеним позовом) = 864513,05 грн.)). Отже, висновок суду першої інстанції про те, що сума, що підлягає до задоволення за рахунок предмета іпотеки складає 486,45 доларів США (за курсом НБУ на день розгляду справи - 12071,40 грн.) та 864513,05 грн., є вірним. Натомість, доводи апелянта про відсутність необхідності врахування суми кредитної заборгованості ОСОБА_4 перед банком, за судовим рішенням, що набрало законної сили, є таким, що не відповідають вищевказаним нормам закону, адже іпотекодавець забезпечує виконання зобов`язання нерухомим майном саме в межах розміру заборгованості боржника.

Доводи апелянта про те, що банк отримав банківську ліцензію № 62 на право здійснення банківських операцій та дозвіл № 62-3 на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини 2 та 4 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» згідно з додатком, а отже, видача кредитних коштів в іноземній валюті позичальнику ОСОБА_4 в 2008 році здійснена правомірно, матеріалами справи підтверджується та не заперечувалось відповідачами при розгляді справи у суді першої інстанції у цьому провадженні.

Так, колегія суддів констатує, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України).

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» передбачено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2статті 5 цього Декрету.

Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини,- стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Проте, слід наголосити, що правомірним є висновок суду першої інстанції про необхідність врахування наявності рішення Миргородського міськрайонного суду від 21 березня 2015 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_4, з якого вбачається, що сам банк прохав стягнути з відповідача грошові кошти у грошовій одиниці - гривні (еквівалент), що і було зроблено судом, й саме тому є вірним розрахунок, наведений судом першої інстанції.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 303 ч. 1, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" - відхилити.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28 липня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.А. Чічіль

Судді: С.Ю. Мартєв

О.Ю. Кузнєцова

З оригіналом згідно: В.А. Чічіль