Справа № 363/238/15-ц Головуючий у І інстанції Чірков Г. Є.
Провадження № 22-ц/780/6313/16 Доповідач у 2 інстанції Іванова І. В.
Категорія 26 13.12.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

13 грудня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Гуля В.В., Сліпченка О.І.

при секретарі - Тимошевській С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 17 жовтня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «КБ «Надра» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року ПАТ КБ «Надра» звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи тим, що 15 лютого 2008 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №09/П/79/2008-840, за яким остання зобов'язалася повернути отримані грошові кошти в сумі 123 687 доларів США у строк до 14 лютого 2029 року на придбання позичальником квартири АДРЕСА_1, здійснюючи щомісячні виплати повернення кредиту до 10 числа поточного місяця, здійснюючи мінімальні платежі у розмірі 1 448 доларів США разом зі сплатою відсотків за користуванням кредитом в розмірі 12,99% річних. Однак, ОСОБА_2 порушила умови договору що призвело до заборгованості в розмірі 197 887,18 доларів США та пені за прострочення сплати кредиту в розмірі 236 131 грн. 77 коп. тому Банк просив стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вказану заборгованість.

ОСОБА_2 заперечувала проти позову та посилалася на те, що в порушення вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» при підписанні кредитного договору їй не повідомлено про всі його умови, не надано детальний розпис загальної вартості кредиту та графік його погашення, що призвело до укладання договору на несправедливих для неї умовах, який суперечить принципу добросовісності внаслідок істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на погіршення становища споживача. Крім того вважала завищеним розмір нарахованої банком пені, який згідно проведеного аудиторського дослідження має розмір 186 482 грн. 04 коп.

ОСОБА_3 позов визнав частково, не погоджувався з розміром нарахованих банком штрафних санкцій, який вважав значно завищеним.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 17 жовтня 2016 року позов задоволено в повному обсязі.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційного банку «Надра» суму заборгованості за кредитним договором №09/П/79/2008-840 від 15 лютого 2008 року у розмірі 197 887,18 доларів США, що еквівалентно 3 072 338 грн. 97 коп., пеню за прострочення сплати кредиту в розмірі 236 131 грн. 77 коп. та судовий збір в розмірі 3654 грн., а всього 3 312 124 грн. 74 (сімдесят чотири) коп.

Не погоджуючись з таким рішенням ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу в якій просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Зазначають, що суд не дослідив належним чином матеріали справи, не врахував практику Верховного суду України та безпідставно послався на те, що Соломянським районним судом міста Києва 02 лютого 2016 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання недійсним кредитного договору, договору іпотеки та договору поруки, оскільки відмовлено було лише з процесуальних підстав.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений законом строк.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась та сплати процентів.

Згідно з ч.1 ст.549, ч.2 ст.551 ЦК України у разі порушення зобов'язання боржник повинен передати кредиторові пеню (грошові кошти) у розмірі, передбаченому в договорі.

Судом встановлено, що 15 лютого 2008 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за яким остання зобов'язалася повернути отримані грошові кошти в сумі 123 687 доларів США у строк до 14 лютого 2029 року (п.п. 1.1. та 1.4 кредитного договору), здійснюючи щомісячні виплати повернення кредиту до 10 числа поточного місяця, здійснюючи мінімальні платежі у розмірі 1 448 доларів США (п.п. 3.3.1 та 3.3.2 кредитного договору) разом зі сплатою відсотків за користуванням кредитом в розмірі 12,99% річних (п. 1.3.1 кредитного договору).

Згідно п. 1.2 кредитного договору цільовим використанням вказаного кредиту є придбання позичальником квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 2.1 кредитного договору в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором позичальник уклав з банком договір іпотеки, предметом якого є вказана квартира.

Згідно п. 5.2. кредитного договору у разі прострочення виконання зобов'язань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій у строк визначений п. 3.3.3 договору, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 4.2.4 кредитного договору, позивач має право вимагати дострокового виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених кредитним договором, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник несвоєчасно чи не в повному обсязі сплатив черговий платіж.

15 лютого 2007 року, з метою забезпечення зобов'язань за кредитним договором, між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 укладено договір поруки.

Відповідно до п. 1.1. договору поруки поручитель поручається перед кредитором за належне виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору від 15 лютого 2008 року.

Згідно п. 1.2 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі. Позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право кредитора вимагати виконання зобов'язань, вказаних у п. 1.1. цього договору повністю (чи у будь-якій його частині) як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо.

Як убачається з п. 2.1 договору поруки кредитор набуває право вимагати від поручителя виконання зобов'язання, що витікає із кредитного договору при умові, якщо в установлений кредитним договором строк виконання позичальником зобов'язання в цілому чи в будь-якій його частині не будуть виконані, а також при умові обов'язкового направлення поручителю повідомлення з вимогою виконати зобов'язання позичальника в цілому (або в тій чи іншій частині).

На виконання кредитного договору позивач надав відповідачці ОСОБА_2 кредитні кошти в сумі 121 500 доларів США, що еквівалентно 613 575 грн., що підтверджується заявою на видачу готівки №222 від 15 лютого 2008 року.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором з січня 2009 року відповідачка сплачувала щомісячні платежі не в повному обсязі. Востаннє плату по кредиту ОСОБА_2 здійснено в листопаді 2012 року.

В подальшому відповідачка ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання по виплаті кредитних коштів у строки визначені кредитним договором не виконувала, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яку банк просив стягнути з відповідачів солідарно.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 02 лютого 2016 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 23 червня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання недійсним кредитного договору, договору іпотеки та договору поруки відмовлено.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник ОСОБА_2 свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, має заборгованість, тому позивач має право вимагати стягнення солідарно з відповідачів коштів, нарахованих згідно з умовами договору.

Колегія суддів погоджується з таким висновком враховуючи, що відповідачі дійсно ухилялися від взятих на себе зобов'язань по кредитному договору.

Проте на думку колегії суддів вирішуючи спір, суд першої інстанції помилково не взяв до уваги аудиторську довідку АФ «ІНОП» від 09 вересня 2015 року відповідно до якої розмір пені за прострочення сплати кредиту має складати 186 482 грн. 04 коп., оскільки цей розрахунок є вірним, проведеним суб'єктом аудиторської діяльності на підставі відомостей про суми та дати фактично здійснених платежів за кредитним договором, які банком не спростовані (а.с.88).

Таким чином, враховуючи розрахунок наданий АФ «ІНОП» від 09 вересня 2015 року, стягненню підлягає пеня у сумі 186 482 грн. 04 коп., тому відповідно до вимог ст.309 ЦПК України рішення суду підлягає зміні в частині розміру стягнутої з відповідача на користь Банку пені та у зв'язку з цим, рішення суду в частині визначення загальної суми стягнення у розмірі підлягає скасуванню.

Також згідно приписів ст. 88 ЦПК України підлягає зміні рішення суду в частині порядку стягнення судового збору, оскільки його належить стягнути з відповідачів, з кожного у розмірі 1827 грн.

Рішення суду в частині стягнення з відповідачів боргу за тілом кредиту, в розмірі 121 939,15 доларів США, що еквівалентно 1 893 191 грн. 88 коп., відсотків за кредитом в розмірі 75 948,03 доларів США, що еквівалентно 1 179 147 грн. 09 коп., та загалом складає 197 887,18 доларів США, що еквівалентно 3 072 338 грн. 97 коп. -підлягає залишенню без змін.

При цьому колегія суддів не може взяти до уваги доводи апеляційної скарги відповідачів, що кредитний договір не відповідає Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, оскільки вони не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст. 309,314,316 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 17 жовтня 2016 року щодо розміру стягнутої пені за прострочення сплати кредиту та порядку стягнення судового збору змінити, стягнувши солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційного банку «Надра» пеню за прострочення сплати кредиту в розмірі 186 482 грн. 04 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційного банку «Надра» судові витрати з кожного у розмірі 1827 грн.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 17 жовтня 2016 року в частині визначення загальної суми стягнення у розмірі 3 312 124 грн. 74 коп. скасувати.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :