Провадження № 22ц/790/3804/16 Головуючий 1-ї інстанції - Єрмак Н.В.
Категорія - договірні
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2016 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - Бровченко І.О.,

суддів - Бурлака І.В., Малійської С.М.,

при секретарі - Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 квітня 2016 року по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1, яка до переходу права власності до відповідача перебувала під іпотекою за договором №16/08-Б від 09 червня 2008 року, укладеного між банком та ОСОБА_2, ОСОБА_3, на виконання умов договору кредиту від 26 грудня 2007 року, укладеного між банком та ОСОБА_2 В зв'язку з переходом права власності до відповідача від попередніх іпотекодавців, банк посилаючись на положення ст.23 ЗУ "Про іпотеку", вважає, що іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, і тому відповідач став іпотекодавцем вищезгаданої квартири, в зв'язку з чим банк має право звернути стягнення на цю квартиру в рахунок погашення заборгованості позичальника ОСОБА_2 по кредитному договору від 26 грудня 2007 року.

За таких обставин банк просив в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № 20 від 26 грудня 2007 року позичальника ОСОБА_2 у загальному розмірі 3664801,99 доларів США та 23800945 грн. 13 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру НОМЕР_1, що розташована у АДРЕСА_1, що є частиною житлового будинку АДРЕСА_1 та яка належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Широковою В.А. 22 вересня 2009 року за реєстровим НОМЕР_2.

Реалізацію предмета іпотеки - квартири НОМЕР_1, що розташована у АДРЕСА_1, що є частиною житлового будинку АДРЕСА_1 та яка належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Широковою В.А. 22 вересня 2009 року за реєстровим НОМЕР_2, провести шляхом надання публічному акціонерному товариству акціонерному банку «Укргазбанк» права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу за початковою ціною 347200 грн., з наданням публічному акціонерному товариству акціонерному банку «Укргазбанк» всіх повноважень продавця, в тому числі права отримання у нотаріуса дублікату Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Широковою В.А. 22 вересня 2009 року за реєстровим НОМЕР_2, реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно дублікату договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Широковою В.А. 22 вересня 2009 року за реєстровим НОМЕР_2, здійснювати будь-які платежі за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти позову, вважали, що позивачем не надано доказів того, що саме спірна квартира, а не житловий будинок АДРЕСА_1, знаходилася в іпотеці. Також посилалися на те, що спірна квартира не була обтяжена іпотекою під час її придбання відповідачем, а тому ст. 23 Закону України «Про іпотеку» не може застосовуватися до даних правовідносин. Крім того, заявили про пропуск строку позовної давності позивачем.

Треті особи до суду не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені судом належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18 квітня 2016 року позов ПАБ АБ «Укргазбанк» задоволено.

В рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № 20 від 26 грудня 2007 року позичальника ОСОБА_5 у загальному розмірі 3664801,99 доларів США та 23800945,13 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру НОМЕР_1, що розташована у АДРЕСА_1, що є частиною житлового будинку АДРЕСА_1 та яка належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Широковою В.А. 22 вересня 2009 року за реєстровим НОМЕР_2.

Вирішено питання щодо проведення реалізації предмета іпотеки - квартири НОМЕР_1, що розташована у АДРЕСА_1, що є частиною житлового будинку АДРЕСА_1 та яка належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Широковою В.А. 22 вересня 2009 року за реєстровим НОМЕР_2, шляхом надання ПАТ АБ «Укргазбанк» права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу за початковою ціною 347200 грн., з наданням ПАТ АБ «Укргазбанк» всіх повноважень продавця, в тому числі права отримання у нотаріуса дублікату договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Широковою В.А. 22 вересня 2009 року за реєстровим НОМЕР_2, реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно дублікату договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Широковою В.А. 22 вересня 2009 року за реєстровим НОМЕР_2, здійснювати будь-які платежі за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволені позовних вимог посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вислухав доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, встановивши обставини справи, перевірив зібрані по справі докази, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні з підстав, передбачених п. 4 ч.1 ст.309 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що між ВАТ «АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ «АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_2 26 грудня 2007 року укладений кредитний договір № 20, за умовами якого банк надав ОСОБА_2 кредит у сумі 2644000 дол. США на строк з 26 грудня 2007 року по 25 грудня 2012 року зі сплатою процентів за користування кредитними коштами, виходячи із 12,5% річних.

На забезпечення виконання кредитного зобов'язання 09 червня 2008 року між ВАТ «АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ «АБ «Укргазбанк», ОСОБА_2, ОСОБА_3 укладено договір іпотеки № 16/08-Б.

Відповідно до п. 2.1.1 договору предметом іпотеки є нерухоме майно - житловий будинок літ. В-5, загальною площею 6422,9 кв. м, житловою площею 2285,6 кв. м, (в житловому будинку розташовано 123 квартири), що находиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відомості про іпотеку внесені до Державного реєстру іпотек, реєстраційний НОМЕР_4, що підтверджено Витягом з Державного реєстру іпотек НОМЕР_3 від 09 червня 2008 року. На відчуження предмету іпотеки накладено заборону, реєстраційний НОМЕР_6, що підтверджено Витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна НОМЕР_5 від 09 червня 2008 року.

Пунктом 3.2.8 кредитного договору передбачено, що в разі невиконання позичальником зобов'язань, передбачених цим договором, відшкодування заборгованості здійснюється банком шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором іпотеки.

Пунктом 3.1.6 договору іпотеки визначено, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі одноразового чи неодноразового прострочення іпотекодавцем сплати процентів за користування кредитними коштами, неповернення кредиту або порушення інших умов кредитного договору за рахунок коштів, виручених від реалізації предмета іпотеки, одержати задоволення своїх вимог на свій розсуд переважно перед іншими кредиторами.

У зв'язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору, рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 травня 2010 року по справі № 2-1404/10 та рішенням апеляційного суду Харківської області від 07 липня 2010 року по справі № 22-ц-10856/2010 на користь банку стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 1 664 543,02 грн., 2630252,33 дол. США, а також судові витрати у сумі 1700 грн. та 120 грн.

Постановою ВП № 31363558 від 22 лютого 2012 року відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України відкрито виконавче провадження щодо ОСОБА_2 на суму 1664543,02 грн. та 2630252,33 дол. США.

Постановою ВП №29965421 від 11 листопада 2011 року відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України відкрито виконавче провадження щодо ОСОБА_3 на суму 1664543,02 грн. та 2630252,33 дол. США.

Рішення суду на даний час не виконане.

Проценти за користування кредитними коштами та пеня продовжують нараховуватись, тому заборгованість ОСОБА_2 по кредитному договору станом на 01 червня 2013 року становить 3644 801 доларів США 99 центів, з яких: 2382796,72 доларів США - непогашений кредит; 282005,27 доларів США - прострочена заборгованість по процентам; 23800945,13 грн. - пеня ( 16956872,78 грн. - пеня за прострочення погашення кредиту та 6844072,35 грн. - пеня за прострочення погашення процентів).

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2009 року договір іпотеки № 16/9-Б було визнано недійсним, запис про іпотеку виключений з реєстру іпотек.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 22 вересня 2009 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності відповідачу.

У подальшому, 04 червня 2012 року судовою колегією судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2009 року по справі № 2-9061 скасоване. В задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до банку про визнання договору іпотеки недійсним відмовлено.

Відомості у Державному реєстрі іпотек щодо предмету іпотеки поновлено, реєстраційний номер НОМЕР_7, що підтверджено Витягом з Державного реєстру іпотек НОМЕР_9 від 14 травня 2012 року. Відомості у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна також поновлено, реєстраційний номер НОМЕР_8, що підтверджено Витягом від 14 травня 2012 року НОМЕР_10.

Звертаючи стягнення на предмет іпотеки, який на праві власності належить ОСОБА_1 - новому власнику нерухомого майна, суд виходив з наявності підстав, передбачених ст. 23 Закону України «Про іпотеку», згідно з якою у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права та несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Задовольняючи позов банку суд першої інстанції виходив з тих обставин, що дія іпотечного договору розповсюджується спірну квартиру НОМЕР_1, що розташована у АДРЕСА_1, як складову квартирного житлового будинку.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого іпотекою, передбачені Законом України «Про іпотеку».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх.

Забезпечувальне зобов'язання (взаємні права та обов'язки) виникає між іпотекодержателем (кредитором за основним зобов'язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов'язанням).

Виконання забезпечувального зобов'язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов'язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).

Частиною 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Як убачається з кредитного договору строк його дії - до 25 грудня 2012 року. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на час укладення договору іпотеки) обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.

Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначені правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.

Аналогічні положення містяться й у ч. 2 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» , відповідно до якої взаємні права й обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Крім того, порядок державної реєстрації іпотек під час виникнення спірних правовідносин регулювався Тимчасовим порядком державної реєстрації іпотек, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 року № 410 (утратив чинність 1 січня 2013 року) та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 .

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Пунктами 74, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 , передбачено, що рішення суду щодо обтяження прав на нерухоме майно, яке набрало законної сили, є документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно.

Якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.

За таких умов у разі скасування судового рішення про визнання іпотеки недійсною, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек, оскільки відпала підстава виключення цього запису.

Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек.

Зазначений висновок узгоджується і з положенням ст. 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору (а у випадку, що переглядається, у зв'язку зі скасуванням судового рішення) всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Відтак ухвалення судом рішення про недійсність договору іпотеки, яке згодом було скасоване, не спростовує презумпції правомірності правочину, а договір іпотеки (права й обов'язки сторін) залишається чинним з моменту його первинної реєстрації в Державному реєстрі іпотек.

Аналогічні правові позиції висловлені в постановах Верховного Суду України № 53цс15 від 13 травня 2015 року та № 6-639цс15 від 02 вересня 2015 року.

Що стосується посилання апелянта, що в іпотеку передано житлового будинку літ. В-5, а звернено стягнення на квартиру АДРЕСА_3, то судова колегія виходить з наступного.

Матеріали справи свідчать про те, що судом першої інстанції звернуто стягнення на окрему квартиру як на предмет іпотеки, в той час як предметом іпотеки за договором іпотеки від 9 червня 2008 року визначено будинок в цілому (який складається із 123 квартир).

Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 5 Закону «Про іпотеку», частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Нерухоме майно передається в іпотеку разом з усіма його при належностями, якщо інше не встановлено іпотечним договором.

На момент укладання іпотечного договору банк та іпотекодавець не могли визначити окремі квартири в якості предмета договору, оскільки квартири не були виділені в натурі, не було оформлено майнові права на них. Тобто в іпотеку передавався весь житловий будинок (включаючи усі 123 квартири, з яких він складався) та приналежності.

В договорі іпотеки предмет іпотеки був описаний, як житловий будинок житловий будинок літ. В-5, загальною площею 6422,9 кв. м, житловою площею 2285,6 кв. м, (в житловому будинку розташовано 123 квартири), що находиться за адресою: АДРЕСА_1.

Пізніше квартира АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_1, стала самостійним об'єктом нерухомого майна, не змінивши при цьому статусу за договором іпотеки.

В розумінні ст. 5 Закону України «Про іпотеку» на момент укладання договору іпотеки спірна квартира була складовою частиною предмета іпотеки, а після її виділення в натурі стала самостійним предметом іпотеки, що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок та договором купівлі - продажу квартири.

Викладене свідчить про тотожність складової частини житлового будинку, що існувала до виділення квартири в натурі та спірної квартири, як окремого об'єкту цивільних прав, оскільки співпадають адреси нерухомого майна, а саме: вул. Тимурівців, 31, площа квартири, що зазначена в технічному плані та в договорі купівлі продажу, кількість квартир, що значаться в технічному паспорті та в договорі іпотеки.

З витягу з Державного реєстру іпотек від 14 травня 2012 року та витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 14 травня 2012 року вбачається, що об'єктом обтяження є квартири, розташовані в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1, в тому числі і спірна квартира НОМЕР_1.

Таким чином, вказана квартира є складовою частиною предмета іпотеки, визначеного умовами договору.

Визначаючи співмірність суми заборгованості та вартості квартири, судова колегія враховує, що під час судового розгляду справи було встановлено, що в судах розглядаються інші справи щодо звернення стягнення на квартири у цьому будинку.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність звернення стягнення на спірну квартиру.

Разом з тим, правильно визнавши порушення зобов'язань за кредитним договором та звернувши стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції не врахував, що резолютивна частина рішення суду у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням п.4 ч.1 ст. 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Згідно роз'яснень, викладених в п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає за необхідне змінити резолютивну частину рішення суду, в частині задоволення позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, виклавши його у відповідності до вимог ст. 39 ЗУ «Про іпотеку» та положенням п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України.

В іншій частині рішення є таким, що відповідає вимогам ст. ст. 213-214 ЦПК України, підстав для його скасування чи зміни судова колегія не вбачає.

За таких обставин судова колегія доходить висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції зміні.

Керуючись ч.1 ст.303, ст.304, п.3 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309, ст. 313, п.2 ч.1 ст.314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 квітня 2016 року змінити в частині задоволення позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, виклавши в наступній редакції: «В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 по кредитному договору №20 від 26 грудня 2007 року у розмірі 3 644 801 доларів США 99 центів, з яких: 2 382 796,72 доларів США - непогашений кредит; 282 005,27 доларів США - прострочена заборгованість по процентам; 23 800 945,13 грн. - пеня ( 16 956 872,78 грн. - пеня за прострочення погашення кредиту та 6 844 072,35 грн. - пеня за прострочення погашення процентів) - звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру НОМЕР_1, що розташована у АДРЕСА_1, що є частиною житлового будинку АДРЕСА_1 та яка належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Широковою В.А. 22 вересня 2009 року за реєстровим НОМЕР_2.

Реалізацію предмета іпотеки - квартири НОМЕР_1, що розташована у АДРЕСА_1, що є частиною житлового будинку АДРЕСА_1 та яка належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Широковою В.А. 22 вересня 2009 року за реєстровим НОМЕР_2, здійснити шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, передбаченого Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, визначеної суб'єктом оціночної діяльності у розмірі 347200 грн., але не нижчої за звичайні ціни на цей вид майна.».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді -