АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2283/16 Справа № 202/7104/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Кочкова Н.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючої - судді Кочкової Н.О.

суддів - Григорченко Е.І., Повєткіна В.В.,

при секретарі Назаренко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання третейської угоди, яка викладена у вигляді третейського застереження у договорі про надання споживчого кредиту, недійсною, - за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2015 року, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 28 березня 2008 року між сторонами було укладено кредитний договір б/н на суму 10000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. В договорі міститься третейське застереження, яке не відповідає чинному законодавству. З тексту третейської угоди (застереження) вбачається, що регламент Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Дніпропетровський банківський союз» не розглядався як невідємна частина угоди, також не визначений предмет спору, з яким сторони можуть звернутися до третейського суду, не вказані сторони та їх місце знаходження, не зазначено дату та місце укладання третейського застереження, або посилання на умови договору, які містять відповідні відомості. Крім того, зазначення у типовій формі договору конкретного третейського суду та суддів також позбавило його права на вибір третейського судді та третейського суду, що є порушенням статті 14 Закону України «Про третейські суди», якою передбачено, що сторони мають право вільно призначати чи обирати третейський суд та третейських суддів. Третейське застереження, зазначене у договорі, порушує його права, оскільки позбавляє права на судовий захист, право вибору суду щодо підсудності справи, право на звільнення від сплати державного мита, передбаченого ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» (а.с.2-5 ).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено (а.с. 47-49).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с. 51-54).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_2 та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (назву змінено на Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», 28 березня 2008 року було укладено договір про отримання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції правильно виходив із того, що відсутнє порушення прав позивача на судовий захист, оскільки укладення сторонами третейської угоди про передачу спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За правилами ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди, а відповідно до статті 5 цього ж Закону, статті 17 ЦПК України сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом. На час виникнення спірних правовідносин (березень 2008 р.) вказаний Закон України не містив заборони на укладення третейської угоди, яка була у виді третейського застереження у кредитному договорі.

З урахуванням викладеного, а також висновків, що містяться у Рішенні Конституційного Суду України від 10 січня 2008 р. N 1-рп/2008 (справа про завдання третейського суду), у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 р. N 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав, гарантованих Конституцією України (ч.5 ст. 55), тому суд не мав підстав для визнання третейської угоди недійсною Саме така правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України № N 6-75цс11 від 26 грудня 2011 року,. N 6-50цс12 від 6 червня 2012 року, які згідно із ч.1 ст. 360-7 ЦПК України є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень та для всіх судів України.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що у момент укладення кредитного договору позивач був позбавлений можливості внести до нього зміни, що банк був у більш вигідному становищі, що у 2013 році він дізнався про наявність ухвали Постійного діючого третейського суду при Асоціації «Дніпровський банківський союз» від 18 січня 2013 року про порушення провадження у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості, - не мають правового значення для вирішення спору, як і посилання на те, що у третейському застереженні назва суду зазначена як Постійно діючий третейський суд при Асоціації «Дніпропетровський банківський союз», а справа розглядалась Постійно діючим третейським судом при Асоціації «Дніпровський банківський союз».

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до повторення обставин справи і цитування норм діючого законодавства, зокрема, Закону України «Про захист прав споживачів», і суттєвими не являються, оскільки не спростовують правильність висновків суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, підстав для виходу за межі апеляційної скарги не вбачається, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити. Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: