АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Унікальний номер справи 753/2817/15-ц Головуючий в І інстанції: Лужецька О.Р.
Апеляційне провадження 22-ц/796/8379/2016 Доповідач: Слободянюк С.В
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 року суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді - Слободянюк С.В.,

суддів - Махлай Л.Д., Левенця Б.Б.

при секретарі - Гоін В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 квітня 2016 року за позовом ОСОБА_3, як правонаступника ОСОБА_4, до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_5 про поділ майна, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Свої позовні вимоги обгрунтовував тим, що 17 серпня 2007 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Під час спільного проживання у шлюбі, сторонами за спільні кошти було придбано квартиру АДРЕСА_1, яку було оформлено на відповідача. Позивач просив суд визнати на Ѕ частини вказаної квартири право власності.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 квітня 2016 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва віл 01 липня 2016 року виправлено рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 квітня 2016 року, зокрема щодо адреси спірної квартири та назви позивача (а.с.235).

На рішення суду першої інстанції ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на порушення норм матеріального і процесуального права, ставиться питання про скасування рішення, ухвалення нового рішення про відмову у позові.

Ухвалою суду від 18 грудня 2015 року залучено до участі справі правонаступника позивача, у зв*язку з його смертю, ОСОБА_3 (а.с.92).

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_1, підтримали апеляційну скаргу, представник ОСОБА_3, який є правонаступником ОСОБА_4 -ОСОБА_6- скаргу не визнала.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про відхилення скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17 серпня 2007 року між сторонами було зареєстровано шлюб Центральним відділом реєстрації шлюбів м.Києва з держаним центром розвитку сім'ї, про що а Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 2255 (а.с.10,12).

За час перебування у шлюбі сторонами придбано квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 16 травня 2012 року, виданим головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), яке оформлено на ОСОБА_2

У відповідності до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372ЦК

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 3 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 була придбана під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, а тому є спільним майном подружжя.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що в порядку поділу майна слід визнати за ОСОБА_4 та ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо критичного ставлення стосовного тверджень сторони відповідача відносно того, що спірна квартира є особистою приватною власністю ОСОБА_2, оскільки 16 липня 2001 року між сторонами було укладено шлюбний контракт, який не розірваний в установленому законом порядку і діє до цього часу.

З матеріалів справи вбачається, що 16 липня 2001 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено шлюбний договір, відповідно до якого сторони визначили, що майном, набутим дружиною до шлюбу, а також придбаним подружжям в шлюбі, буде розпоряджатися дружина (а.с.45).

18 липня 2001 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, укладено шлюб, який було зареєстровано Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з держаним центром розвитку сім'ї, про що зроблено актовий запис № 1124, що підтверджується відміткою у паспорті (а.с.6-7).

23 січня 2002 року шлюб між подружжям було розірвано, що підтверджується відміткою в паспорті та не заперечується представниками.

Відповідно до ч.1 ст. 92 СК України шлюбний договір може бути укладено особами, які подали заяву про реєстрацію шлюбу, а також подружжям.

З аналізу ч.2 ст. 92 СК України вбачається, що шлюбний договір - це домовленість осіб, які вступають в шлюб або які є подружжям, щодо розпорядження майном, його поділу в період спільного проживання, а також після розірвання шлюбу як особистим приватним майном, так і приватною власністю.

Суд першої інстанції правильно зазначав, що дія шлюбного договору, укладеного сторонами 16 липня 2001 року поширюється на шлюбні відносини між сторонами, які були зареєстровані 18 липня 2001 року. Дія цього шлюбного договору не поширюється на нові шлюбні відносини, зареєстровані сторонами 17 серпня 2007 року.

Відтак, посилання апелянта на вказаний шлюбний контракт є безпідставним.

Безпідставними є посилання ОСОБА_2 на письмові записи ОСОБА_4 від 27 липня 2013 року стосовно домовленості між сторонами щодо поділу спірної квартири, оскільки вони не є належним та допустимим доказом визнання такої домовленості.

Крім того, відповідачем не було надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження того факту, що грошові кошти, отримані ОСОБА_2 за розписками від її сина ОСОБА_8, були витрачені саме на придбання спірної квартири, оскільки копії розписок, що містяться в матеріалах справи (а.с.46-50) не є належними доказами на підтвердження придбання квартири за власні кошти.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги. Оскаржуване рішення ухвалення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги правильність висновку суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст.303,307,308 313 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: