Справа № 161/5202/16-ц
Провадження № 2/161/2361/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2016 року місто ОСОБА_1

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого судді Кирилюк В.Ф.

при секретарі Турук І.Р.

з участю : позивача ОСОБА_2

прокурора Куприянчик Т.С.

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Свій позов обґрунтовує тим, що у 2008 році він придбав у ОСОБА_4 чотирьохкімнатну житлову секцію № 15, загальною площею 90,9 кв.м. у житловому будинку по вул.Сагайдачного, 1 в м.Луцьку за 434150 грн., що на момент укладення договору в еквіваленті становило 85970 доларів США. Рішенням господарського суду Волинської області від 23.04.2008 року за позовом першого заступника прокурора Волинської області в інтересах держави в особі Луцької міської ради до ВАТ «Волиньрембуд», Волинської обласної ради, Волинської обласної державної адміністрації про визнання недійсним акту оцінки вартості цілісного майнового комплексу та зобовязання зменшити розмір статутного фонду товариства, яке було залишене без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 23.04.2009 року та постановою Вищого господарського суду України від 07.10.2010 року, було задоволено позов прокурора, яким визнано будівлю гуртожитку по вул..Сагайдачного , 1 в м.Луцьку обєктом комунальної власності м.Луцька.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 22.09.2011 року за позовом прокурора м.Луцька в інтересах держави в особі Луцької міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2, АКІБ «УкрСиббанк», відділення № 391 АКІБ «УкрСиббанк» про витребування з чужого незаконного володіння майна, зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_4 до Луцької міської ради про визнання добросовісним набувачем, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області позов задоволено частково, витребувано з незаконного володіння ОСОБА_2, АКІБ «УкрСиббанк» чотирьохкімнатну житлову секцію № 15, загальною площею 90,9 кв.м. у житловому будинку по власного нерухомого майна АКІБ «УкрСиббанк» 332,76 грн. судового збору. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, ОСОБА_4 до Луцької міської ради про визнання добросовісним набувачем відмовлено. Згідно ухвали Вищого спеціалізованого суду України ОСОБА_2 було відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на вищевказані судові рішення.

У звязку з цим вказує, що суд при розгляді зазначеної справи залишив поза увагою наведені у зустрічному позові обставини, які підтверджують незаконність первинного позову, не дослідив подані ним докази на заперечення позовних вимог первісного позивача, і відповідно у мотивувальній частині рішення не навів мотивів прийняття чи відмови у прийнятті цих доказів, не врахував правові висновки Верховного Суду України, тому вважає, що суд дійшов помилкового висновку та незаконним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.09.2011 року було незаконно витребувано у нього житло в користь Луцької міської ради, при цьому суд не призначив йому компенсацію за витребуване нерухоме майно та не зобовязав орган місцевої влади, Луцьку міську раду надати йому інше житло.

Крім того, вказує, що субєктом зобовязаним відшкодувати йому нанесену судами України матеріальну та моральну шкоду є Держава Україна, оскільки саме вона наділила органи місцевого самоврядування прокуратуру і суди владними повноваженнями, повязаними з втручанням у життя людей, обмеженням їхніх прав і саме суди ухвалюють рішення іменем України.

З врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, на підставі ст.1173 ЦК України просить стягнути з Державного бюджету України на його користь кошти в сумі 2190515 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, завданої незаконним витребуванням з його володіння належного йому на праві приватної власності нерухомого майна (житла): чотирьохкімнатної житлової секції загальною площею 90,9 кв.м. у житловому будинку по вул.Сагайдачного, 1 в м.Луцьку та зобовязати Державну казначейську службу України списати у безспірному порядку з спеціально визначеного казначейського рахунку Державного бюджету України в його користь зазначену суму грошових коштів;

стягнути з Державного бюджету України на його користь кошти в сумі 1500000 грн. на відшкодування моральної шкоди, що полягає у душевних стражданнях яких йому довелося зазнати у звязку з протиправною поведінкою щодо нього та приниження його честі та гідності, внаслідок порушення його цивільних та конституційних прав, зокрема паорушення права приватної власності на нерухоме майно(житло), гарантоване ст.41 Конституції України, а також порушення його права на справедливий суд, гарантованого Конституцією України та ч.1 ст.6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод та зобовязати Державну казначейську службу України списати у безспірному порядку із спеціально визначеного для цього казначейського рахунку Державного бюджету України в його користь зазначену суму грошових коштів.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 заявлені позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позовній заяві і просить задовольнити їх.

Прокурор в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила. Суду пояснила, що усі доводи позивача викладені у позовній заяві досліджувались в ході розгляду зазначених вище справ. Тому, вважає, що безпідставними є вимоги позивача про стягнення на його користь матеріальної та моральної шкоди в порядку ст. 1173 ЦК України, оскільки зазначені рішення судів набрали законної сили та є обовязковими до виконання. Крім того, будь-яке рішення суду про визнання незаконними дій органів державної влади або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень в ході розгляду тих справ не приймалось. Крім того, при розгляді справ ОСОБА_2 не заявлялись вимоги про стягнення в його користь коштів, тому судом рішення з цих питань і не могло бути прийнято. Також вважає безпідставними вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, оскільки позивач не обґрунтував належним чином факту спричинення йому моральної шкоди. Факт заподіяння моральної шкоди не підтверджено жодними документами чи іншими доказами, які б свідчили про характер та обсяг страждань, характер немайнових втрат, стан здоровя. Тому просила в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Представник Державної казначейської служби проти задоволення позову заперечила. Суду пояснила, що при вирішенні спору про відшкодування шкоди обовязковому зясуванню підлягають наявність такої шкоди, протиправність дій, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього. Крім того, позивачем не доведено факт заподіяння моральної шкоди, не підтверджено жодними документами чи іншими доказами, які б свідчили про характер та обсяг страждань, характер немайнових втрат, стан здоровя тощо, позивач також не обґрунтував розмір завданої йому моральної шкоди. Крім того, необхідною підставою для відповідальності органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього органу чи його посадових чи службових осіб. При цьому факт прийняття неправомірного рішення, вчинення дії чи бездіяльності органами державної влади, що призвели до завдання шкоди, повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку, тобто повинен підтверджуватись відповідним рішенням, ухвалою, постановою, вироком суду. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є відповідне судове рішення суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення посадових осіб органу державної влади вищого рівня. Крім того, Казначейство не наділене повноваженнями виступати від мені Держави Україна. Тому просила в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_2 до Держави Україна про відшкодування матеріальної та моральної шкоди до задоволення не підлягає з наступних підстав.

З пояснень сторін, матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 11.01.2008 року придбав у ОСОБА_4 чотирьохкімнатну житлову секцію № 15, загальною площею 90,9 кв.м. у житловому будинку по вул..Сагайдачного, 1 в м.Луцьку за 434150 грн., що на момент укладення договору в еквіваленті становило 85970 доларів США (а.с.7, 8)

Рішенням господарського суду Волинської області від 23.04.2008 року за позовом першого заступника прокурора Волинської області в інтересах держави в особі Луцької міської ради до ВАТ «Волиньрембуд», Волинської обласної ради, Волинської обласної державної адміністрації про визнання недійсним акту оцінки вартості цілісного майнового комплексу та зобовязання зменшити розмір статутного фонду товариства, яке було залишене без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 23.04.2009 року та постановою Вищого господарського суду України від 07.10.2010 року, було задоволено позов прокурора, яким визнано будівлю гуртожитку по вул.Сагайдачного , 1 в м.Луцьку обєктом комунальної власності м.Луцька. Вказане рішення набрало законної сили.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 08.06.2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 26.07.2011 року в позові прокурора м.Луцька в інтересах держави та територіальної громади міста Луцька в особі Луцької міської ради до відкритого акціонерного товариства «Волиньрембуд», ОСОБА_5, ЗАТ «Лізинг-нерухомість» про визнання недійсним договорів міни та купівлі-продажу житлового будинку та витребування майна з чужого незаконного володіння було відмовлено. Рішення набрало законної сили (а.с.14-17).

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 22.09.2011 року у справі за позовом прокурора м.Луцька в інтересах держави в особі Луцької міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2, АКІБ «УкрСиббанк», відділення № 391 АКІБ «УкрСиббанк» про витребування з чужого незаконного володіння майна, зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_4 до Луцької міської ради про визнання добросовісним набувачем, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 19.04.2013 року, позов задоволено частково та витребувано з незаконного володіння ОСОБА_2, АКІБ «УкрСиббанк» майно: чотирьохкімнатну секцію № 15, що знаходиться у місті Луцьку по вулиці Сагайдачного,1 загальною площею 90,9 кв.м, житловою 51,2 кв.м та передано Луцькій міській раді та стягнуто з ОСОБА_2, АКІБ «УкрСиббанк» 332,76 грн. судового збору. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, ОСОБА_4 до Луцької міської ради про визнання добросовісним набувачем відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.07.2013 року було відмовлено ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на вищезазначені судові рішення(а.с.18-23).

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Держави Україна про відшкодування шкоди, заподіяної незаконними рішеннями місцевого, апеляційного та вищого спеціалізованого судів.

Разом з тим, не надав суду та не навів у судовому засіданні жодного доказу на підтвердження тих обставин, на які посилається як на підставу своїх вимог, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній або юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) в порядку, визначеному законом.

Зі змісту ст. 2 ЦК України слідує, що держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. Її в таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах.

Відповідно до ст.43 Бюджетного Кодексу України основним завданням органів Казначейства України є реалізація державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Органи Казначейства здійснюють розрахунково-касове обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів.

Казначейство України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного та місцевого бюджетів на підставі рішення суду.

Відповідно до Положення про Міністерство юстиції України, його завданням є забезпечення представництва інтересів держави у судах України.

Клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача позивачем не заявлено.

На основі наведеного, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди слід відмовити за безпідставністю.

На підставі ст. 1173 ЦК України, ст.ст. 25, 43 Бюджетного Кодексу України, керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 57-60, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Повернути ОСОБА_2 сплачений судовий збір в розмірі 6890 грн. (шість тисяч вісімсот девяносто грн. 00 коп.) згідно оригіналу квитанції № 154 від 12.05.2016 року.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Cуддя Луцького міськрайонного суду В.Ф.Кирилюк