Провадження № 2/331/1099/2016
09 вересня 2016 р. м. Запоріжжя
Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Антоненко М.В., при секретарі Андрієнко С.О., за участю прокурора Якубіної Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування - районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району про позбавлення батьківських прав,
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування - районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району про позбавлення батьківських прав.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що донька позивачки, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, далі - відповідач, - одинока мати, має малолітню доньку (мою онуку) - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 Після розлучення з першим чоловіком мешкала разом з ними, батьками та дітьми, до появи нового співмешканця, біологічного батька онуки, для нього відповідач брала кредити у дев'яти банках, знімала квартири, купувала мобільні телефони, планшети. Державна соціальна допомога при народженні ОСОБА_3 була повністю витрачена відповідачем на погашення боргів з відсотками банкам, співмешканець вів аморальний спосіб життя, колишній в'язень (тричі відбував покарання у місцях позбавлення волі), вживав наркотики, їхнє спільне життя з відповідачем не склалось, тому відповідач з дитиною повернулась жити додому, до позивачки з чоловіком, спочатку відповідач піклувалась про доньку, однак потім почала пити, палити та ухилятись від утримання дитини. В квітні 2015 року відповідач взяла шлюб з ОСОБА_4, він колишній в'язень, що 5 разів відбував покарання у місцях позбавлення волі. З цього часу відповідач проживає з чоловіком на зйомних квартирах, постійного місця роботи обоє не мають, відповідач взагалі перестала піклуватися про свою дитину, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка наразі проживає з позивачем та її чоловіком, ОСОБА_5, весь час вона знаходиться на їх вихованні та утриманні, дитина відвідувала дитячий садок № 66, зараз вона навчається у Запорізькому Академічному Ліцеї, в навчальних закладах відповідач майже не з'являлась, не цікавилась вихованням дитини та станом її здоров'я, відповідач грошей на виховання, утримання та лікування своєї дитини не дає. Позивач разом з чоловіком продовжує забезпечувати онуку, - одягають, купують взуття, продукти харчування, забезпечують навчання та позашкільне виховання, відповідач в житті дитини, її вихованні та розвитку ніякої участі рідна мати не приймає, онука часто хворіє, що вимагає додаткових затрат на лікування. У разі позбавлення батьківських прав позивач має намір оформлювати опіку над своєю онукою.
Посилаючись на зазначені обставини, враховуючи інтереси дитини позивач ОСОБА_1, просить суд позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно її доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просить позов задовольнити у повному обсязі.
Прокурор Якубіна Т.В. у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила, заперечень не надала, її неявка не перешкоджає розгляду справи, оскільки наявних матеріалів в справі достатньо для розгляду її суті.
Представник третьої особи у судовому засіданні наданий суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача підтримав.
Суд, розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вважає, що позов підлягає повному задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини.
Відповідно до розяснень, наданих у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3, 30.03.2007 року, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, тому суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обовязків.
За тими ж розясненнями, позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обовязків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, обєктивного зясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
В абз. 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» розяснено, що ухилення батьків від виконання своїх обовязків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обовязками.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2, є матірю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 22.01.2008 р. Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції.
Відповідно до висновку районної адміністрації як органу опіки та піклування від 06.09.2016 р. № 1946/05-05/04 зазначено про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, стосовно малолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Допитані у попередніх судових засіданнях у якості свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 надали пояснення, згідно з якими ОСОБА_2 не цікавиться дитиною, не приймає участі у вихованні доньки та не надає коштів на її утримання.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток та забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Відповідно до вимог 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини, позбавлення батьківських прав, це спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати.
Як розяснено в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обовязків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обовязками.
Пленум Верховного Суду України в п. 15 зазначеної вище постанови розяснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обовязків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, обєктивного зясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 3 цієї ж статті Закону, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Аналогічним чином питання обовязків доказування та питання доказів регулює ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
При цьому слід зазначити, що доказування не може ґрунтуватися лише на припущеннях.
Відповідач не надав суду жодних заперечень з приводу позовних вимог позивача, а докази, наявні в матеріалах справи вказують на те, що ОСОБА_2 самоусунувся від виконання батьківських обовязків та не виявляє до малолітньої дочки ніякої уваги та турботи, ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків щодо виховання, утримання сина, його долі, стану його здоровя, умовами виховання не цікавиться, матеріально дитину не підтримує, тобто свідомо нехтує своїми батьківськими обовязками.
Враховуючи вищевикладене, вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи і підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 59, 60, 214-215, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування - районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: М.В. Антоненко