АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2733/16 Справа № 209/433/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Замкова Я. В. Доповідач - Григорченко Е.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого: Григорченка Е.І.

Суддів колегії: Кочкової Н.О., Каратаєвої Л.О.

при секретарі Григор'євій В.А.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_8, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Крона», Дніпровський районний відділ в м. Дніпродзержинську Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою та виключення відомостей про дитину з особового рахунку, та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю «Абонент - ХХІ», Дніпровський районний відділ в м. Дніпродзержинську Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

встановила:

ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулись з апеляційною скаргою на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 січня 2016 року, де ставлять питання про його скасування в частині відмови у скасуванні реєстрації ОСОБА_6 і малолітньої дитини ОСОБА_8 з виключенням відомостей з особистого рахунку та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в цій частині, посилаючись на те, що рішення ухвалено з порушенням матеріального та процесуального права.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22.01.2016 року позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_8, треті особи: ТОВ «Крона», Дніпровський районний відділ в м. Дніпродзержинськ державної міграційної служби України про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою - задоволено частково.

Визнано ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право у користуванні житловим приміщенням - квартирою за адресою : АДРЕСА_2. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи - ТОВ "Абонент ХХІ", Дніпровський районний відділ в м. Дніпродзержинськ ГУ ДМС України у Дніпропетровській області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - відмовити.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач за первісним позовом ОСОБА_4 є донькою відповідача, співпозивач ОСОБА_5 є онукою відповідача, співвідповідач є дружиною відповідача, з яким вони мають малолітнього сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_4, актовий запис № 3256 від 11.11.1977 р. (а.с.11), свідоцтвом про народження ОСОБА_5, актовий запис № 01 від 20.01.1995р. (а.с. 13), свідоцтвом про народження ОСОБА_8, актовий запис № 616 від 13.09.2007 року (а.с. 23), а також визнано сторонами по справі у судовому засіданні.

У 1982 році відповідачу ОСОБА_6 була видана квартира АДРЕСА_1 на родину у кількості 3 осіб (ОСОБА_6, його дружина ОСОБА_10 і їх дитина ОСОБА_4А.), що підтверджується витягом з протоколу № 2 від 19.02.1982 року виконавчого комітету Заводської районної Ради народних депутатів рішення від 04.02.1982 № 36 (а.с. 19, 20). 27.08.2014 року померла мати позивача ОСОБА_10 (а.с. 14).

На теперішній час у зазначеній квартирі зареєстровані позивач ОСОБА_11 з 29.11.1982 року, позивач ОСОБА_5 з 03.06.2005 року, відповідач ОСОБА_6 з 29.11.1982 року, і його малолітній син ОСОБА_8 з 29.01.2015 року, що підтверджується, особистими рахунками № 294082 на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 16, 24), довідкою про склад сім'ї ТОВ «Інфо-Ком» від 02.02.2015 року (а.с. 18).

В квартирі за адресою: АДРЕСА_2, постійно проживають позивачі по справі, сплачують комунальні послуги (а.с. 44-45, 91, 163-165).

Відповідач ОСОБА_6 в 2004 році добровільно залишив житлове приміщення по АДРЕСА_2, і не проживає у вказаній квартирі по теперішній час, як не проживає там і його малолітній син ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, та останні не користуються цим житловим приміщенням, що підтверджується Актом про непроживання ТОВ «Крона» від 27.10.2014 року (а.с. 17), Актом про не проживання від 03.02.2015 року (а.с. 47), довідкою ТОВ «Абонент ХХІ» від 06.12.2014 року (а.с. 21) і листом Дніпровського РВ Дніпродзержинського МУ УМВС України у Дніпропетровській області вих. № 23038 від 11.12.2014 року (а.с. 22) щодо відсутності вчинення будь-яких перешкод у проживанні ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідач з 2007 року по 31.01.2015 року проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 разом з сином ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується Актом про проживання від 07.02.2015 року (а.с. 48).

Відповідач мав доступ до спірного житлового приміщення, раніше не звертався до суду із заявою про вселення, і не вчиняв інших дій, які б свідчили про поважність причин його непроживання в спірній квартирі. Відсутність відповідача у квартирі мала добровільний характер і не викликана неправомірними діями позивачів.

Враховуючи встановлені обставини, вимоги законодавства, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач і його малолітній син втратили право у користуванні спірним житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2, проте позивачами не заявлені позовні вимоги щодо визнання втратившим право сина відповідача ОСОБА_9, тому в межах заявлених позовних вимог, суд вважає можливим визнати втративши право відповідача ОСОБА_6, а в іншій частині первісних позовних вимог відмовити.

Також суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про скасування реєстрації не підлягає задоволенню, оскільки, згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідним органом.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах оскарження судового рішення, доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, суд достатньо в повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін.

При вищенаведених обствинах, суд відповідано до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місяця проживання в Україні» прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у знятті ОСОБА_6 та ОСОБА_8 з реєстраційного обліку із виключенням відомостей з особового рахунку.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції помилково відмовив у скасуванні реєстрації за вказаною адресою відповідача та його малолітнього сина, не можуть бути підставою для скасування рішення суду в цій частині, оскільки суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про безпідставність цих позовних вимог, так як відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місяця проживання в Україні», підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідним органом, є рішення суду, зокрема, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Інші доводи, приведені в апеляційних скаргах, не можуть бути підставою для скасування рішення суду в оскаржуваній частині, оскільки вони зводяться до особистого тлумачення апелянтом норм права та до іншої оцінки фактичних обставин справи, яка відрізняється від зробленої судом першої інстанції оцінки і висновків суду не спростовують.

Районний суд розглянув справу у відповідності із вимогами ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України про змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, в межах заявлених вимог та на підставі наданих суду доказів.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень матеріального або процесуального закону, які могли б потягти за собою скасування рішення суду в оскаржуваній частині.

Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції в частині оскарження залишити без змін. В іншій частині рішення не оскаржено, тому апеляційним судом не переглядається.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -.

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 січня 2016 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Ухвала суду набуває законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів, з дня проголошення.

СУДДІ: