У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

Черненко В.А., Журавель В.І., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Національної академії медичних наук України, третя особа: державна установа «Національний інститут хірургії трансплантології ім. О.О. Шалімова НАМН України» про визнання незаконними та скасування актів Національної академії медичних наук України; зобов'язання вчинити дії за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою його представником ОСОБА_5, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконною та скасувати постанову президії Національної академії медичних наук України (далі - НАМН України) від 22 січня 2014 року №1/1; визнати незаконним та скасувати наказ президента НАМН України від 29 січня 2014 року № 4-ос; зобов'язати президію НАМН України прийняти рішення про оголошення обрання за конкурсом кандидатури на посаду директора державної установи (далі - ДУ) «Національний інститут хірургії та трансплантології ім. О.О. Шалімова НАМН України» та провести нові вибори керівника ДУ «Національний інститут хірургії та трансплантології ім. О.О. Шалімова НАМН України».

Свої вимоги позивач мотивував тим, що він був одним із кандидатів на посаду директора ДУ «Національний інститут хірургії та трансплантології ім. О.О. Шалімова НАМН України». Вказував, що 22 січня 2014 року президією НАМН України затверджено постанову за № 1/1, якою на посаду директора призначено ОСОБА_6, а 29 січня 2014 року наказом Президента НАМН України № 4-ос зазначену особу призначено директором ДУ «Національний інститут хірургії та трансплантології ім. О.О. Шалімова НАМН України».

На його думку, зазначені вище постанова президії НАМН України від 22 січня 2014 року № 1/1 та наказ президента НАМН України від 29 січня 2014 року № 4-ос є незаконними, оскільки кандидатура одного з учасників, а саме діючого директора третьої особи не проходила обговорення на засіданні розширеної вченої ради, тобто було порушено порядок проведення конкурсу на посаду директора ДУ «Національний інститут хірургії та трансплантології ім. О.О. Шалімова НАМН України».

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року, у задоволенні позовних вимоги відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням норм процесуального права.

Зокрема, суди, ухвалюючи рішення, на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), правильно виходили із того, що позивач пройшов етап обговорення на засіданні розширеної вченої ради третьої особи, отже твердження, що кандидатуру ОСОБА_6 не підтримано розширеною вченою радою третьою особою безпідставні.

Суди врахували, що позивачем не доведено порушення порядку проведення процедури обрання директора ДУ «Національний інститут хірургії та трансплантології ім. О.О. Шалімова НАМН України», а також не доведено, яким чином порушує його права оспорюваний наказ від 29 січня 2014 року № 4-ос, враховуючи те, що він був виданий після звільнення позивача з займаної посади за власним бажанням, тобто позивачем не доведені ті обставини, на які він посилався в обґрунтування позовних вимог.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану його представником ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.А. Черненко

В.І.Журавель

С.П.Штелик