АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

24 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Саліхова В.В.,Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Печерської районної в м. Києві державної адміністрації

на рішення Печерського районного суду м.Києва від 07 червня 2016 року

в цивільній справі за позовом Печерської районної в м. Києві державної адміністрації до ОСОБА_1,державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві Сливка АндріяІвановича,приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Золотухіної Ольги Миколаївни,треті особи : ОСОБА_4,Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Печерського району м.Києва «Хрещатик»,ОСОБА_5,ОСОБА_6 про визнання недійсним та скасування свідоцтва,акту про реалізацію майна ,-

ВСТАНОВИЛА :

У квітні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідачів.

Посилаючись на те,що нежитлового приміщення АДРЕСА_1, на яке ОСОБА_1 приватним нотаріусом Золотухіною О.М. видане свідоцтво про право власності на підставі акту про реалізацію майна,належного ОСОБА_6 з прилюдних торгів на виконання судового рішення, у цьому будинку не існує,а перевіркою встановлено,що відсутні й саме таке рішення суду ,а також виконавче провадження та документи по проведенню прилюдних торгів ,що дає підстави для висновку про те,що прилюдні торги з продажу цих нежитлових приміщень не проводилися, позивач просив визнати недійсними та скасувати свідоцтво про право власності та акт про реалізацію вказаного об'єкту нерухомості .

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 07.06.2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду Печерська района в м.Києві державна адміністрація, діючи через свого представника, подала апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування оскаржуваного судового рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин,що мають значення для справи,помилковість висновків суду. Позивач зазначає,що судом безпідставно не ураховано того,що нежилих приміщень № 70 розміром 123.8 кв.м. у спірному будинку не існує,що приміщення під цим номером є технічним з розміром близько 40 кв.м., його приватизація не відбувалася. До того ж оскільки прилюдні торги не призначалися та не відбувалися за відсутності судового рішення, немає підстав визнавати протокол проведення прилюдних торгів недійсним,оскільки він є нікчемним у силу закону і видані на його підставі акт про реалізацію майна та свідоцтво про право власності є недійсними.

В суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримала з підстав,наведених в ній.

ОСОБА_8,який є представником третьої особи ОСОБА_5. просив апеляційну скаргу задовольнити.

Представник третьої особи ОСОБА_4 - ОСОБА_9 просив апеляційну скаргу відхилити.

Державний виконавець відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві СливкаА. І.,приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотухіна О.М.,представник Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Печерського району м.Києва «Хрещатик»,ОСОБА_6 у судове засідання не з'явилися.

З огляду на положення ч.5 ст.74,ч.5 ст.76,ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів визнала їх повідомлення належним,а неявку такою,що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги,перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає,що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволені позову, суд виходив з того,що позивачем обрано невірний спосіб захисту,порушене право у данному випадку підлягає захисту шляхом пред'явлення віндикаційного позову в порядку, визначеному ст. 388 ЦК України, а не шляхом визнання свідоцтва про право власності та акту прилюдних торгів недійсними.

Колегія суддів з такими висновками суду погоджується і вважає їх правильними.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом Печерська районна в м. Києві державна адміністрація утворена 31 жовтня 2010 року за розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) «Про організаційно-правові заходи, пов'язані з виконанням рішення Київської міської ради від 09.09.2010 №7/4819 «Про питання організації управління районами в місті Києві» від 30.09.2010 року № 787) та підпорядкована Київській міській державній адміністрації.

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 10.12.2012 року №1112 «Про питання організації управління районами в м. Києві» Київська міська державна адміністрація передала до сфери управління Печерської районної в місті Києві державної адміністрації будинок АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 4.16 цього розпорядження Київської міської державної адміністрації Печерська районна в м. Києві державна адміністрація забезпечує захист майнових та немайнових прав - територіальної громади м. Києва.

У 1995 році за ОСОБА_6 було зареєстровано право власності на нежилі приміщення АДРЕСА_1

Разом із цим вказані приміщення на підставі розпорядження Печерської РДА м.Києва № 211-р від 05.04.2006 року надавалися в оренду ПП «Софія 1» для розміщення органу управління в АДРЕСА_1 та було зобов'язано КП УЖГ «Печерськжитло» укласти відповідний договір .

14 жовтня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотухіною О.М., на підставі акту про реалізацію майна, належного ОСОБА_6, виданого державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Сливкою А.І. при примусовому виконанні виконавчого провадження № 38493816 по виконанню виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва № 32604/6087/12 від 28.09.2012 року, ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право власності на нежилі приміщення АДРЕСА_1 .

Відповідно до акту про реалізацію майна вказані нежилі приміщення були реалізовані Філією № 10 приватного підприємства «Нива - В.Ш.» 10 вересня 2013 року), що також стверджується і протоколом № 22279/1 Філії № 10 приватного підприємства «Нива - В.Ш.» .

У виданому нотаріусом свідоцтві про право власності від 14.10.2013 року також зазначено, що нежитлове приміщення АДРЕСА_1 раніше належало ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу нежилих приміщень, посвідченого державним нотаріусом Двадцятої державної нотаріальної контори 26 вересня 1995 року Голубинською Л.А. за реєстровим № 7821-у.

ОСОБА_4 придбала зазначені нежитлові приміщення на підставі договору купівлі-продажу від 23 жовтня 2013 року укладеному з ОСОБА_11,який придбав ці приміщення в цей же день 23.10.2013 року за договором, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Каплуном Ю.В. в реєстрі за №12550.

Проте, згідно з довідками ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві виконавче провадження № 38493816 на виконанні у ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві не перебувало та не перебуває і на виконання до ВДВС не надходили та не перебувають виконавчі документи, боржником за якими є ОСОБА_6 А державним виконавцем Сливкою А.І. не видавався акт від 27.09.2013 про реалізацію майна, яке належало ОСОБА_6

Згідно з інформацією, наданою Головним управлінням юстиції у м. Києві від 06.02.2015 року № 39275 за даними архівного фонду № 25 Двадцятої київської державної нотаріальної контори у справах 1995 року не знайдено договору купівлі-продажу нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1.

У справах Двадцятої київської державної нотаріальної контори відсутні відомості щодо державного нотаріуса ГолубинськоїО.М. ,за даними КДНА нотаріус з таким прізвищем в 20 КДНК не працював .

Згідно з інформацією, наданою Департаментом комунальної власності м. Києва від 17.01.2014 року №062/10/13-358, приватизація такого майна територіальною громадою м. Києва департаментом не проводилась.

Відповідно до листа ліквідатора приватного підприємства «Нива - В.Ш.» від 16 жовтня 2015 року відсутні документи щодо проведення прилюдних торгів Філією № 10 приватного підприємства «Нива - В.Ш.», що були оформлені протоколом № 22279/1 від 10 вересня 2013 року.

Таким чином судом було встановлено,що спірне приміщення не було предметом продажу з прилюдних торгів.

При цьому право власності ОСОБА_6 на спірні приміщення зареєстровано в Єдиному реєстрі 21.11.1995 року ,реєстр.книга № 38-п, реєстр.№ 724 на підставі договору купівлі-продажу від 26.05.1995 року, посвідченого 20-ю КМНК,нотаріус Голубинська, реєстр.№ 7821-у, тобто до видачі ОСОБА_1 оспорюваного свідоцтва про право власності на підставі неіснуючого акту про реалізацію майна з прилюдних торгів щодо цих приміщень вчинялися інші правочини. Даних про те,що вони були визнані недійсними матеріали справи не містять.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином,який може бути визнано недійсним з підстав, передбачених законом, зокрема, через його невідповідність актам цивільного законодавства.

Суд першої інстанції, виходячи зі змісту позовної заяви, вірно зазначив,що вимог про визнання недійсним правочину позивачем не заявлялося ,а підстави вважати протокол про прилюдні торги від 10 вересня 2013 року нікчемним відсутні.

В правовій позиції, висловленої Верховним Судом України у постановах від 19 листопада 2014 року у справі № 6-170цс14, від 13 травня 2015 року у справі 6-67цс15, від 25 червня 2014 року у справі 6-6714цс зазначено,що стаття 216 ЦК України визначає особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Протезастосування наслідків недійсності правочину, передбачених ст. 216 ЦК України, а саме реституції як способу захисту цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

Норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використання правового механізму, установленого статями 215, 216 ЦК України. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно.

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Доводи апеляційної скарги про неможливість витребування майна у добросовісного набувача у разі якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень ( ч.2 ст.388 ЦК України) не можуть бути прийняті до уваги,оскільки судом встановлено,що прилюдні торги з продажу спірного приміщення не відбувалися,а відтак суд обґрунтовано вважав,що права позивача у разі доведеності його права власності , як власника з володіння якого майно вибуло поза його волею підлягають захисту шляхом пред'явлення віндикаційного позову про витребування майна .

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає,що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення .

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Печерської районної в м. Києві державної адміністрації -відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.Києва від 07 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення ,але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 757/11989/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/10468 /2016

Головуючий у суді першої інстанції: Батрин О.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.