Ухвала

іменем україни

5 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Іваненко Ю.Г.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитом за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 24 листопада 2015 року,

встановила:

У січні 2015 року публічне акціонерне товариство «ОТП Факторинг Україна» (далі - ПАТ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з указаним позовом, мотивуючи тим, що за умовами кредитного договору від 30 травня 2006 року, укладеного між акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та ОСОБА_3, останній отримав кредит у розмірі 100 000 доларів США зі сплатою 12 % річних на строк до 25 травня

2026 року. Виконання умов кредитного договору забезпечено договором поруки від 30 травня 2006 року, укладеним між акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_4, за умовами якого поручитель зобов'язався солідарно з позичальником відповідати перед банком за виконання зобов'язань по кредитному договору, в тому числі повернення сум кредиту, нарахованих процентів, комісій та неустойки (штрафу, пені) та витрат банку пов'язаних із стягненням заборгованості.

5 листопада 2010 року між публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був укладений договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за яким останнє прийняло право вимоги за вищевказаним кредитним договором.

Неналежне виконання ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором призвело до утворення заборгованості, яка станом на

6 серпня 2014 року склала 102 955,03 доларів США та 4 621 260,81 грн.

Ураховуючи наведене, позивач просив стягнути суму заборгованості з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у солідарному порядку.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 24 листопада 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «ОТП Факторинг Україна» просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову до поручителя, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, суди вважали, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 559 ЦК України порука поручителя припинилася, оскільки зміна відсоткової ставки без згоди поручителя призвело до збільшення обсягу його відповідальності.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог до боржника, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із пропуску банком строку позовної давності звернення до суду.

Висновки суду відповідають вимогам закону та матеріалам справи.

Установлено, що 30 травня 2006 року між акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, за ямовами якого останній було надано кредит у розмірі

100 000 доларів США під 12 % річних на строк до 25 травня 2026 року, шляхом перерахування на транзитний рахунок коштів трьома траншами у строки, визначені договором. Цільове використання кредиту - на будівництво нерухомого майна.

У рахунок забезпечення виконання умов кредитного договору того ж дня між акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»,та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався солідарно з позичальником відповідати перед банком за виконання зобов'язань по кредитному договору, в тому числі повернення сум кредиту, нарахованих процентів, комісій та неустойки (штрафу, пені) та витрат банку пов'язаних із стягненням заборгованості.

Відповідно до п. 7.2 договору поруки зміни та доповнення до цього договору вважаються його невід'ємною частиною, якщо вони укладені у письмовій формі та підписані належним чином уповноваженими представниками сторін (кредитором та поручителем).

Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За положеннями ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Виходячи з аналізу зазначеної правової норми порука припиняється за дії двох умов:внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання; ці зміни призвели, або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Зокрема, до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; установлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Установлено, що 27 квітня 2009 року між ЗАТ «ОТП Банк» та

ОСОБА_3 був укладений додатковий договір № 1, яким внесено зміни та доповнення до кредитного договору. Відповідно до його умов на період з

27 квітня 2009 року до 25 вересня 2009 року встановлена фіксована процентна ставка в розмірі 7,22 % річних, а на період з 25 вересня 2009 року до повного виконання зобов'язань - фіксована процентна ставка в розмірі 12,10 % річних.

26 жовтня 2009 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 було укладено додатковий договір № 2, яким внесено зміни та доповнення до Кредитного договору. Відповідно до його умов на період з 26 жовтня

2009 року до 24 березня 2010 року встановлена фіксована процентна ставка в розмірі 9,66 % річних, а на період з 25 березня 2010 року до повного виконання зобов'язань 12, 28 % річних.

Згода поручителя ОСОБА_4 на внесення зазначених змін і доповнень до основного договору отримана не була, це питання з поручителем не узгоджувалось.

5 листопада 2010 року між публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був укладений договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за яким останнє прийняло право вимоги за вищевказаним кредитним договором.

Установлено, що 2 березня 2009 року ЗАТ «ОТП Банк» надіслав

ОСОБА_3 іпотечне повідомлення, в якому використовуючи своє право, передбачене п. 1.9 кредитного договору, вимагав погасити заборгованість у повному обсязі протягом 30 днів з моменту його направлення. Зокрема, зазначав, що станом на 12 березня 2009 року заборгованість за договором становить: сума неповернутого кредиту - 91 711,18 доларів США, сума відсотків за користування кредитом - 3 146,38 доларів США, сума пені за порушення строків повернення кредиту та сплати процентів - 25 824,88 гривень. Повідомив, що у разі непогашення зазначених сум банк змушений буде звернути стягнення на предмет іпотеки: земельну ділянку, площею 0,10 га,по вул. Родгоспній, 43 в с. Лісові Гринівці Хмельницького району та будь-яке нерухоме майно, що знаходиться чи буде збудоване на даній земельній ділянці і яке стане власністю іпотекодавця.

30 вересня 2009 року ОСОБА_3 було останній раз внесено черговий платіж по кредиту в розмірі 124,83 доларів США.

7 червня 2011 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на адресу за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 направило досудові вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором. Зазначало, що в порушення умов кредитного договору ОСОБА_3 не погашено належні до сплати суми кредиту та не сплачено відсотки. Враховуючи наведене, на підставі п. 1.9. кредитного договору (Дострокове виконання боргових зобов'язань),

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» пропонувало достроково виконати боргові зобов'язання позичальника за кредитним договором в повному обсязі, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати отримання цієї вимоги, шляхом сплати на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» наступних сум: залишок заборгованості за кредитом - 94 800,42 доларів США; суму відсотків за користування кредитом - 15 074,84 доларів США.

При цьому, попередило, що внаслідок невиконання нею умов Кредитного договору, фактор має право задовольнити свої вимоги за Кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, в тому числі шляхом вчинення виконавчого напису на Договорі іпотеки/застави, з відшкодуванням витрат по отриманню виконавчого напису за рахунок сум, отриманих від реалізації предмета іпотеки/застави. У випадку примусового стягнення з останньої заборгованості за Кредитним договором, відповідно до вимог чинного в Україні законодавства, їй буде заборонено виїзд за межі України, та на неї, додатково до суми заборгованості за Кредитним договором, буде покладено витрати пов'язані з веденням претензійно позовної роботи.

19 серпня 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» повторно надіслав відповідачам досудові вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, з посиланням на п. 1.9. Кредитного договору, тобто на право вимагання дострокового виконання боргових зобов'язань та розірвання договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 цього Кодексу).

Визначення поняття «зобов'язання» міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до частини п'ятої цієї статті за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Згідно з пунктом п. 1.9.1 кредитного договору незважаючи на інші положення цього договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових зобов'язань та інших зобов'язань за цим договором та/або умов договору іпотеки, та/або умов договору поруки. При цьому, виконання боргових зобов'язань повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів.

Суди встановили, що досудова вимога від 7 червня 2011 року отримана боржником 10 червня 2011 року, а тому за пунктом 1.9.1 договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив протягом 30 днів, тобто з 1 липня 2011 року.

Оскільки строк виконання основного зобов'язання було змінено на

1 липня 2011 року, то саме з цього моменту в позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду із зазначеним позовом лише 13 січня 2015 року, тобто зі спливом строку позовної давності.

За змістом ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Таким чином, під час розгляду справи судом не були порушені норми матеріального й процесуального права, а наведені в скарзі доводи висновок суду не спростовують, тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 24 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук

Судді:
В.С. Висоцька
Ю.Г. Іваненко

О.В. Умнова

І.М. Фаловська