Справа № 159/4755/15-ц
Провадження № 2/159/42/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2016 року м. Ковель

Ковельський міськрайсуд Волинської обл..

в складі: головуючого - судді Логвинюк І. М.,

при секретарі судового засідання Щесюк Н.Й.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі Волинської обл. цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення як із спадкоємця суми 294 104 грн. 20 коп. шляхом звернення стягнення на квартиру, належну спадкодавцеві ОСОБА_4; визнання права власності на квартиру,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з вказаним вище позовом, мотивуючи тим, що 21.05.15 р. помер ОСОБА_4, гр. РФ, який був власником АДРЕСА_1. Відкрилась спадщина і вказана квартира увійшла до складу спадкового майна. За заповітом, посвідченим 16.12.14 р. нотаріально, відповідач є спадкоємцем майна батька. У вказаній вище квартирі вона проживала згідно з договорами, що укладались з ОСОБА_4, оплачувала комунпослуги, земельний податок, щомісячно суму, обумовлену укладеними договорами. ОСОБА_4 проживав у РФ, перебував у дружніх стосунках з її батьком, мав намір, зрештою, продати їй вказану вище квартиру. ОСОБА_4 народився у 1937 р., як літня людина повертатись в Україну наміру не мав, але було бажання ще деякий час приїздити для побачення з друзями, знайомими. Зі згоди ОСОБА_4 у 2008 р. з нею укладається договір на користування електроенергією у вищезазначеній квартирі у ВАТ «Волиньобленерго» і відкрито особовий рахунок № 67 046. У 2009 р. вже існувала домовленість, що вона буде власними коштами оплачувати, спільно із сусідами, проект влаштування водовідведення у пров. Богдана Хмельницького, 1, а це враховується при узгодженні ціни продажу квартири. Крім того, вона мала влаштувати огорожу. 15.10.09 р. ОСОБА_4 надав їй нотаріально посвідчену довіреність з терміном дії до 15.10.12 р., на представництво його інтересів, у т. ч., з питань, що стосуються вказаної квартири, належної йому на праві власності. У 2010 р. вона сплатила 5 000 грн. для спільного проекту, закупила щебінь і оплатила будівельні роботи по влаштуванню огорожі на суму 1 500 грн.. Укладаючи договір 30.09.11 р., було досягнуто згоди щодо проведення ремонтних робіт за її власні кошти. Вони, дійсно, за період проживання у вказаній вище квартирі, з сім»єю провели роботи за власні кошти оплату водовідведення нового водогону, підведення води до будинку, заміну каналізації, зроблено також зміни у газовому проекті, встановлено залізобетонну огорожу, замінено у будинку внутрішній водогін, закуплено матеріали для будівництва огорожі по вул. Богдана Хмельницького (щебінь, пісок, цемент, металеві прути, металопрофіль для виготовлення воріт), радіатори на опалення, котел, закуплено «євро вікна», проведено їх заміну, монтаж опалення. На все перераховане разом витрачено понад 10 000 грн.. У договорі, укладеному 30.09.11 р., ОСОБА_4 підтверджується, що він обіцяв їм дозволити робити усе на їх розсуд і зазначалось, що він укладається до 01.01.13 р. ОСОБА_4 мав намір підлікуватись у 2012 р., а у 2013 р. приїхати в Україну і укласти з ними договір купівлі продажу. Було обумовлено ціну продажу з врахуванням вкладених ними коштів в облаштування вказаної вище квартири в сумі 13 000 доларів США. Оскільки на лікування потрібні були кошти, ОСОБА_4 отримав 13 000 доларів США як завдаток за продаж квартири, про що відомо відповідачеві. Трапилось так, що внаслідок хвороби ОСОБА_4 в Україну приїхати ні у 2013, ні у 2014 р. р. не зміг. За станом на 26.08.15 р. курс долара, встановлений Нацбанком України, складає за 100 доларів США 2 262 грн. 34 коп., а тому ціна її позову становить 294 104 грн. 50 коп. (2 262, 34 грн. х 130). Відповідач надав їй копію заповіту та свідоцтва про смерть. Просить позов задовольнити, стягнути з відповідача як спадкоємця ОСОБА_4 на її користь 294 104 грн. 20 коп. шляхом звернення стягнення на вищевказану квартиру, належну на праві власності ОСОБА_4, визнавши її власником вказаної вище квартири.

Позивач у судове засідання не з»явилась, належно оповіщена.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала повністю, обґрунтувавши його вищенаведеними доводами. Суду додатково пояснила, що аванс ОСОБА_4 30.09.11 р. надавався лише позивачем. У спадкову масу увійшло ще й інше майно, що зазначено у заповіті. Відповідач прийняв спадщину після смерті свого батька, але своїх спадкових прав на спірну квартиру на своє ім»я не оформляв. Будь - якого переобладнання комунікаційних систем загального користування у квартирі позивач не здійснювала. Просить позов задовольнити.

Відповідач попередньо подав до суду заяву з проханням справу розглядати у його відсутності, зазначивши що позов визнає у повному обсязі.

На думку суду, розгляд справи можливий у відсутності осіб, які не з»явились.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення.

Позивач на обґрунтування своїх вимог покликається на ст. 1 281 ЦК України.

Ст. 1 281 ЦК України врегульовує питання пред'явлення кредитором спадкодавця

вимог до спадкоємців наступним чином: спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті. Особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як слідує з оригіналу договору від 30.09.11 р., укладеного між ОСОБА_4 та позивачем (а. с. 9), наданого суду позивачем, ОСОБА_4, дійсно, зобов»язався у 2013 р. продати позивачеві вищезазначену квартиру за 13 000 доларів. Зазначив, що 13 000 доларів як завдаток ним отримано.

Як слідує з копії свідоцтва про право власності на житло від 28.02.96 р., виданого відділом розвитку підприємництва, реєстрації та приватизації житла виконкому Ковельської міськради Волинської області (а. с. 10), ОСОБА_4 та ОСОБА_5 стали співвласниками в рівних частках квартири АДРЕСА_2. Копією технічного паспорта на квартиру, що, як зазначено, знаходиться у власності ОСОБА_5, що виготовлений у 1996 р., також стверджується, що вищевказана квартира, що зареєстрована у ВОБТІ за № 10 409 05.03.96 р., складається з 2 кімнат, має заг. пл. 63,1 кв. м, житлову пл. 34, 6 кв. м., мається також кухня, ванна кімната, коридор, вбудована шафа.

У подальшому ОСОБА_5 помер 22.06.05 р. у м. Ковелі Волинської області. Це слідує з копії свідоцтва про смерть серії 1 ЕГ № 001717, виданого 22.06.05 р. відділом реєстрації ацс по м. Ковелю Ковельського МРУЮ Волинської області.

Відповідно до копії заяви ОСОБА_4, адресованої Ковельській держнотконторі 31.10.05 р., ОСОБА_4 заявив про прийняття спадщини, що складалась із земельної ділянки та ? частки житлового будинку, розташованого за адресою: м. Ковель Волинської області, вул. Богдана Хмельницького, 14/2, після смерті ОСОБА_5. А відповідно до копії технічного паспорта на квартиру, що, як зазначено, знаходиться у власності ОСОБА_4, що виготовлений у 2006 р., вищевказана квартира, складається з 2 кімнат, має загальну пл.. 63, 1 кв. м., житлову пл. 34, 6 кв. м., мається також кухня, вбиральня, коридор, вбудована шафа. ОСОБА_4 за станом на 30.09.11 р. дата укладення угоди з позивачем - був власником згаданої вище квартири як за вищезазначеним свідоцтвом про право власності на житло від 28.02.96 р. № 2 053, так і за рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області від 09.03.05 р..

Як слідує з оригіналу договору від 30.09.11 р., укладеного між ОСОБА_4 та позивачем (а. с. 9), наданого суду позивачем, ОСОБА_4, дійсно, зобов»язався у 2013 р. продати позивачеві вищезазначену квартиру за 13 000 доларів. Зазначив, що 13 000 доларів як завдаток ним отримано.

ОСОБА_4, як стверджується копією свідоцтва про його смерть, виданого 21.05.15 р. відділом ЗАГС Адміністрації Чаунського муніципального району Чукотського АО, РФ, помер 18.05.15 р. у м. Певеку Чаунського району Чукотського автономного округу РФ.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як слідує зі змісту ст. 657 ЦК України, договір купівлі - продажу квартири або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Як вбачається із змісту ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума, що видається кредиторові боржником на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання.

Як слідує із тексту договору від 30.09.11 р., укладеного між ОСОБА_4 та позивачем (а. с. 9), з врахування посилання позивача на те, що вона є кредитором ОСОБА_4 як боржника, який не відчужив їй за свого життя квартиру, слід зазначити, що ОСОБА_4 у цьому договорі зобов»язався у 2013 р. продати позивачеві вищезазначену квартиру і, як кредитор по відношенню до позивача як боржниці, підтвердив отримання від останньої 13 000 доларів завдатку.

Відповідно до копії договору на користування електроенергією для побутових потреб від 25.02.08. (а. с. 4, 5), між ВАТ «Волиньобленерго» та позивачем, дійсно, було укладено такий договір, з вказівкою, що електроустановка позивача як споживача розташована у будинку, розміщеному за адресою: м. Ковель Волинської області, вул. Богдана Хмельницького, 14, вказано квартиру № 2.

Нотаріально посвідченою довіреністю, наданою позивачеві від імені ОСОБА_4 15.10.09 р., стверджується. що останній, дійсно, уповноважив позивача на представництво його інтересів у питаннях, що будуть стосуватись вищезазначеної квартири як його власності. Дія такої довіреності тривала три роки та закінчилась 16.10.12 р., тобто, задовго до смерті ОСОБА_4.

Посилання позивача на те, що вона у вищезазначеній квартирі проживала згідно з договорами, укладеними між нею та ОСОБА_4, стверджуються копіями договорів про оплатне проживання в певні періоди (а. с. 6 8):

-від 18.12.07 р., укладеним між ОСОБА_4, Кравцовою

ОСОБА_6, з одного, та ОСОБА_7, позивачем, з іншого боку;

-від 12.10.09 р., укладеним між ОСОБА_4, з одного, та

ОСОБА_7, позивачем, з іншого боку;

-від 30.09.11 р., укладеним між ОСОБА_4, з одного, та

ОСОБА_7, позивачем, з іншого боку.

Суд вважає, що наведені вище документи свідчать про те, що у позивача та ОСОБА_4, дійсно, після кількох років найму частини спірної квартири, виникла домовленість про отримання завдатку для забезпечення у подальшому реалізації між собою договору купівлі продажу спірної квартири.

Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого завдатком, зазначені у ст. 571 ЦК України: якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. У разі припинення зобов'язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.

Як зазначено вище, ОСОБА_4 помер у 2015 р. та доказів того, що він виконав своє зобов»язання по продажу квартири позивачеві, з урахуванням отриманого завдатку, немає.

Відповідно до ст. ст. 1 233, 1 236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

До складу спадщини, як випливає зі ст. ст. 1 216, 1 218 ЦК, входять не лише права, але також і обов'язки спадкодавця. Обов'язки спадкодавця - це договірні та недоговірні майнові зобов'язання, які в силу їх правової природи можуть бути успадковані, тобто не є невід'ємно пов'язаними з особою їх попереднього носія - спадкодавця (ст. 1 219 ЦК).

Зобов»язання, зазначене ОСОБА_4 у договорі від 30.09.11 р., укладеному між ним та позивачем (а. с. 9), на думку суду, є таким, що може бути успадковане відповідачем як спадкоємцем, а отримана спадкодавцем сума завдатку з огляду не невідчудження квартири на користь позивача у подальшому, є боргом спадкодавця ОСОБА_4 перед позивачем у розумінні ст. 1 281 ЦК України.

Як слідує з копії заповіту, складеного ОСОБА_4 16.12.14 р., посвідченого нотаріально (а. с. 11), все своє майно він заповів відповідачеві.

Відповідач не оспорює доводів позивача про прийняття ним спадщини після смерті спадкодавця. Суд враховує, що відповідач є таким, що належно прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 за вищезазначеним заповітом.

Відповідно до положень ст. 1 282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Визначити початок строку, встановленого законом строку на заявлення позивачем про свої претензії відповідачеві, суд можливості позбавлений через відсутність у розпорядженні суду доказів про дату, коли позивач, вважаючи себе кредитором ОСОБА_4 як спадкодавця, дізналась або могла дізнатися про відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4, та коло спадкоємців.

Відомостей про те, чи було відомо відповідачеві як спадкоємцеві ОСОБА_4 про будь - які борги останнього, зокрема, перед позивачем; та чи повідомив відповідач, а якщо повідомив, то коли саме, позивача, зокрема, про відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4, у розпорядження суду не надано.

Однак, суд враховує, що позов до відповідача було закладено в межах 6 ти місячного строку, відведеного для прийняття спадщини.

Тому суд вважає правомірним покладення на відповідача як на спадкоємця спадкодавця ОСОБА_4 зобов»язання по задоволенню вимоги позивача по поверненню суми отриманого спадкодавцем за життя авансу з огляду на невиконання у подальшому спадкодавцем за життя зобов»язань, що забезпечувались вказаним авансом.

З огляду на те що сторонами договору від 30.09.11 р. було узгоджено розмір авансу, його сума не перевищує розміру вартості квартири, а також того майна, що прийнято у спадок відповідачем за заповітом після смерті ОСОБА_4 у їх сукупності.

Тому вимога позивача про стягнення з відповідача як із спадкоємця ОСОБА_4 на її користь суми вказаного вище авансу, що за станом на 26.08.15 р. є еквівалентним сумі 294 104 грн. 20 коп. з огляду на курси валют за розпорядженням Нацбанку України, підлягає до задоволення.

Однак, вимога позивача про стягнення цієї суми таким шляхом як звернення стягнення на спірну квартиру, а також визнання за нею права власності на спірну квартиру - задоволеною бути не може.

Так, ст. ст. 1 281, 1 282 ЦК України, на які посилається позивач, не передбачено реалізації стягнення шляхом звернення стягнення на конкретне майно, обране позивачем як на таке, що увійшло у спадкову масу. Такі вимоги відповідача мають задовольнятись шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У розпорядженні суду відсутні відомості про те, що між відповідачем як спадкоємцем майна ОСОБА_4 та позивачем мається домовленість, якою встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора може накласти стягнення на майно, що було передане спадкоємцеві у натурі. У розпорядженні суду відсутні відомості про те, що на час розгляду справи відповідач як спадкоємець оформив своє право власності на спірну квартиру в порядку спадкування після смерті батька. Позивач зазначає про проведення нею у квартирі ремонтних робіт, оплату влаштування водовідведення та водопостачання, наявності змін у газовому проекті, однак, у розпорядження суду не надано техпаспорта на квартиру, що був би виготовлений у 2016 р., а тому суд не має можливості з»ясувати і таку обставину, як наявність чи відсутність самочинного будівництва.

Як зазначено у ст. 328 ЦК Ураїни, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів.

Тому підстав звертати стягнення на спірну квартиру і одночасно визнавати за позивачем право власності на спірну квартиру на даний час, до вирішення питань, що врегульовуються ст. ст. 1 281, 1 282 ЦК України, суд не вбачає та вважає така вимога позивача є передчасною.

А тому позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача суму завдатку, з врахуванням зміни курсу національної валюти гривні щодо долара США за станом на 26.08.15 р., а саме, в сумі 294 104 грн. 20 коп..

В решті позову слід відмовити.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат, суд вважає, що ці витрати має бути покладено на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 13, 213 - 218, 88 ЦПК України, ст. ст. 11, 16, 328, 655, 570, 1 281, 1 282 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 як спадкоємця ОСОБА_4, який помер 18.05.15 р., на користьОСОБА_2 294 104 (двісті дев»яносто чотири тисячі сто чотири) грн. 20 коп. боргу (отриманого завдатку), що за станом на 26.08.15 р. є еквівалентним сумі 13 000 (тринадцять тисяч) доларів США отриманого спадкодавцем ОСОБА_4 30.09.11 р. завдатку за договором від 30.09.11 р..

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користьОСОБА_2 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. судових витрат.

Рішення бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської обл. через Ковельський міськрайсуд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу подано не було.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий:ОСОБА_8