АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6542/16 Справа № 186/754/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Рудь В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Глущенко Н.Г., Повєткіна В.В.

при секретарі: Назаренко А.С.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 07 липня 2016 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди(індексу інфляції) та процентів від простроченої суми, -

В с т а н о в и л а :

У травні 2016 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди(індексу інфляції) та процентів від простроченої суми(а.с.2).

Позивач зазначав, що на виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2010 року, яким на його користь стягнуто з відповідача суму боргу за договором позики в розмірі 15000 грн. та судові витрати у справі 375 грн., а всього стягнуто 15375 грн., міським судом було видано виконавчий лист №2-72, 30 березня 2010 року відділом державної виконавчої служби Першотравенського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №18323027 про стягнення з ОСОБА_2 на його користь 15375 грн.

Згідно довідки державної виконавчої служби м.Першотравенська, кошти в сумі 752,24 гривень були стягнуті з боржника ОСОБА_2 в липні 2013 року та перераховані на його користь в рахунок повернення боргу згідно виконавчого листа №2-72 від 29 грудня 2009 року, який не повернуто ОСОБА_2 в грудні 2007 року.

Залишок боргу станом на 01 серпня 2013 року складав 9 914,35 гривень.

Посилаючись на порушення ОСОБА_2 положень діючого законодваства та договору позики від 20 жовтня 2007 року, за умовами якого позичальник зобов'язався повернути суму позики в установлений договором строк - до 20 грудня 2007 року, а у випадку несвоєчасного повернення позики сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 10 % від простроченої суми, ОСОБА_3 просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість з інфляції за весь час прострочення (грудень 2007 року липень 2013 року) у сумі 519,50 грн. та відсотки від простроченої суми у розмірі 991,44 грн. станом на 01 серпня 2013 року.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 07 липня 2016 року позов задоволено(а.с.28-32).

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в рахунок заборгованості по відсотках від простроченої суми 991,44 гривень та інфляційне збільшення 519,50 гривень, а всього стягнуто 1 510,94 грн.

Компенсовано за рахунок держави ОСОБА_3 витрати на сплату судового збору в розмірі 551,20 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати в частині стягнення 10% від простроченої суми, а саме грошової суми у розмірі 991,44 грн., посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Рішення суду в частині стягнення інфляційного збільшення у сумі 519,50 гривень не оскаржується(а.с.33-34).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, зокрема в частині стягнення з ОСОБА_2 відсотків від простроченої суми у розмірі 991,44 грн., колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно ст.ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ст.16 ЦК України.

Статтею 60 ЦПК україни передбачено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Із справи видно, що 20 жовтня 2007 року сторони уклали договір позики, за яким ОСОБА_3Ф.(позикодавець) надав ОСОБА_2М.(позичальнику) грошову позику у сумі 15000 грн. строком до 20 грудня 2007 року. В п.6 договору зазначено, що у випадку несвоєчасного повернення позики позичальник сплачує позикодавцю суму з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 10% від простроченої суми(а.с.23). Тобто, сторонами визначено розмір відсотків, що підлягає сплаті у разі порушення умов договору позики, а саме - 10% від простроченої суми.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2010 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто борг за договором позики від 20 жовтня 2007 року у сумі 15000 грн. та судові витрати у сумі 375 грн.(а.с.24).

Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Першотравенського МУЮ від 30 березня 2010 року відкрито виконавче провадження щодо стягнення зазначених грошових коштів з ОСОБА_2

Згідно даних довідки ВДВС Першотравенського МУЮ від 28 серпня 2015 року №4846, кошти в розмірі 752,24 грн. перераховані стягувачу в липні 2013 року, станом на 01 серпня 2013 року заборгованість ОСОБА_2 по виконавчому листу №2-72 від 29.12.2009 року становить 9 914,35 грн.(а.с.8).

За правилами ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання.

Згідно ст.509 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом - ст.611 ЦК України.

За положеннми ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно положень ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом(ст.ст.559, 599-601, 604-609 ЦК України), зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Ухвалення судом рішення про стягнення боргу, який не повернуто, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним угоди та не позбавляє позичальника права вимагати від відповідача його належного виконання.

Як видно із справи, умови договору позики від 20 жовтня 2007 року позичальник не виконав, станом на 01 серпня 2013 року заборгованість становить 9 914,35 грн. (а.с.8). Розмір відсотків, що підлягає сплаті у разі порушення умов договору позики, позивач визначив у розмірі 991,44 грн., що становить 10% від простроченої суми - 9 914,35 грн.(а.с.8).

Враховуючи наведені обставини та докази в їх підтвердження, суд прийшов до правильного висновку, що боржник ОСОБА_2, як такий, що прострочив виконання грошового зобов'язання за договором позики від 20 жовтня 2007 року, несе відповідальність відповідно до наведених положень діючого законодавства та умов договору позики, і обгрунтовано задовольнив позов ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_2 10% від простроченої суми у розмірі 991,44 грн.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на неповне з'ясування обставин справи стосовно вимог ОСОБА_3 про стягнення 10% від простроченої суми необгрунтовані, оскільки суд повно та всебічно з'ясував обставини справи, права та обов'язки сторін, що визначені договором позики від 20 жовтня 2007 року, зокрема, щодо відповідальності боржника у разі порушення умов договору позики та обгрунтовано зазначив, що такою відповідальністю є сплата 10% від простроченої суми.

Твердження ОСОБА_2 про пропуск позивачем строку позовної давності безпідставні. Судом встановлено, що кошти в розмірі 752,24 грн. перераховані на користь ОСОБА_3 в липні 2013 року, з позовом до суду останній звернувся 31 травня 2016 року(а.с.2), тобто в межах строку позовної давності.

Таким чином, рішення суду першої інстанції відповідає встановленим обставинам та положенням діючого законодавства, підстав для скасування судового рішення в оскаржуваній частині не встановлено.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 07 липня 2016 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий-

Судді-