АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/1094/16 Доповідач - Ткач О.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Ткач О.І.

суддів - Бершадська Г. В., Гірський Б. О.,

з участю секретаря Шмигельської І.З. та сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 01 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, визнання недійсним акту приймання-передачі, скасування акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, скасування рішення виконавчого комітету Дружбівської селищної ради, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, визнання права власності,-

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2016 року, у вищезгаданій справі, яка перебуває в провадженні суду понад 2 роки, ОСОБА_2 звернулась із заявою про забезпечення позову. Свої вимоги заявниця мотивувала тим, що майно є нажитим під час шлюбу, тому вона має право на його 1/2 частину відповідно до вимог Сімейного кодексу. Оскільки відповідач може розукомплектувати, знищити чи відчужити майно, тому просить накласти арешт на: земельну ділянку, садівничий будинок, грошові кошти на депозитних рахунках, автомобілі і "до набрання чинності рішенням у справі заборонити будь - яким особам у будь - який спосіб вчиняти будь-які дії щодо даного майна ".

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 01 серпня 2016 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково: накладено арешт на земельну ділянку площею 0,062 га та садівничий будинок з допоміжними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить на праві власності ОСОБА_1

У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду змінити стосовно обраного заходу забезпечення, і конкретно зазначити в чому повинні виразитись обмеження його як власника вищезгаданих об'єктів нерухомості, оскільки позивачка в своїй заяві їх зазначила, а суд першої інстанції в порушення вимог ст.151 ч.2 ЦПК їх не зазначив.

Зокрема, апелянт зазначає, що суд першої інстанції порушив принцип співмірності заявлених позивачем вимог із обраним видом забезпечення позову, адже застосувавши арешт, без конкретизації в чому повинні виражатись обмеження його як власника, порушено його право на використання вказаної нерухомості, оскільки при виконанні вказаної ухвали, державний виконавець описує та опечатує приміщення, тобто він буде позбавлений доступу до об'єктів нерухомості.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, перевіривши законність та обґрунтованість судової ухвали, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Відповідно до частини 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи у апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Ухвала Тернопільського міськрайонного суду від 01 серпня 2016 року в частині відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову щодо автомобілів, будинків та грошових коштів ОСОБА_1 не оскаржується.

Враховуючи зазначене, апеляційним судом перевіряється законність та обґрунтованість ухвали суду лише в частині задоволення заявлених вимог ОСОБА_2 щодо накладення арешту на земельну ділянку та садівничий будинок.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що в провадженні суду знаходиться цивільна справа за позовом майнового характеру про поділ майна подружжя, а тому доцільним є забезпечення позову у вигляді арешту, що забезпечить в майбутньому виконання судового рішення.

З таким висновком суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції погоджується лише частково, виходячи з наступного.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача, яке спрямоване перш за все проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Види забезпечення позову мають бути співмірними та адекватними із заявленими позивачем вимогами. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

У відповідності до ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову здійснюється за письмовою заявою особи, яка бере участь у справі. З власної ініціативи суд забезпечувати позов не може.

В заяві про забезпечення доказів обов'язково зазначається

а) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, тобто обґрунтування, чому невжиття заходів забезпечення може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду і як саме. При цьому заявник виходить з припущення про ймовірність таких дій і не зобов'язаний подавати суду докази;

б) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, тобто вказівка на спосіб забезпечення позову, який, на думку заявника, є найбільш адекватним;

в) інші відомості, потрібні для забезпечення позову (наприклад, якщо заявник просить суд застосувати такий вид забезпечення позову, як заборона вчиняти певні дії, то в заяві необхідно зазначити, про які саме дії йде мова; місцезнаходження майна; найменування осіб, в яких знаходиться майно відповідача, тощо).

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Тернопільського міськрайонного суду знаходиться позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, визнання недійсним акту приймання-передачі, скасування акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта, скасування рішення виконавчого комітету Дружбівської селищної ради, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, визнання права власності.

Відповідно до ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" - арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а у разі потреби - в обмеженні права користування майном, здійсненні опечатування або вилученні його у боржника та переданні на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису. Види, обсяги і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається також на кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах .

Вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст. 152 ЦПК перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті.

Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу, вірно встановив, що в провадженні суду знаходиться позов про поділ майна подружжя, а тому вірно виходив із норм ст. 151, 152 ЦПК України, вважаючи що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, однак упустив, що позивачка в заяві зазначила види обмежень, які слід застосувати до майна.

Таким чином, ухвалу суду першої інстанції слід змінити стосовно конкретизації обраного виду забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 307, 312 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 Олександровича- задовольнити частково.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 01 серпня 2016 року змінити в частині обраного способу забезпечення позову та викласти її в такій редакції: накласти арешт на земельну ділянку площею 0,062 га та садівничий будинок АДРЕСА_1 з допоміжними будівлями і спорудами, що знаходиться в садовому товаристві "Вишневий сад" за адресою: АДРЕСА_1, і належить на праві власності ОСОБА_1 шляхом заборони їх відчуження та передачі в користування іншим особам .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області О.І. Ткач