ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 2/753/854/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі ДЕАК Ю.В.

за участю

позивача ОСОБА_1;

представника позивача ОСОБА_2;

відповідача 1 ОСОБА_3;

відповідача 2 ОСОБА_4;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виділення частки земельної ділянки у натурі

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 (далі по тексту - відповідач 1, ОСОБА_3.) та ОСОБА_4 (далі по тексту - відповідач 2, ОСОБА_4) про виділення частки земельної ділянки у натурі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач та відповідачі на праві спільної часткової власності є співвласниками земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, кожному з них належить по 1/3 її частини. Посилаючись на те, що на вказаній земельній ділянці протягом багатьох років склався визначений порядок користування та межі, а відповідач 2 порушує наявні домовленості, шкодить майну, що унеможливлює подальше співіснування без виділу належної їй частки, позивач просить суд виділити їй у натурі частку, яка становить 1/3 частину цієї земельної ділянки, з урахуванням меж землекористування ділянкою, за варіантом №1 визначеному у висновку експерта №1-19/10 від 19.10.2015 року.

В судовому засіданні представником позивача за роз'ясненням суду подано заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просить суд виділити позивачу у натурі частину земельної ділянки, яка позначена у висновку експерта блакитним кольором.

Відповідно до ч. 2 ст. 31 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково.

Дослідивши подану в усній формі представником позивача заяву про уточнення позовних вимог та враховуючи, що вона подана у відповідності до приписів ч. 2 ст. 31 ЦПК України, суд приймає її до розгляду та вважає за необхідне здійснити розгляд справи з урахуванням визначених у заяві уточнень позовних вимог.

У судовому засіданні позивач та її представник уточнені позовні вимоги підтримали, вважали їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідач 1 - ОСОБА_3 позовні вимоги визнав у повному обсязі та просив їх задовольнити. ОСОБА_4 у свою чергу заперечив проти позовних вимог, оскільки визначений варіант поділу порушує його права як власника частини цієї ділянки, а також на неприпустимість висновку експерта у якості доказу.

Суд, вислухавши пояснення позивача, її представника та відповідачів, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з наданих у судовому засіданні пояснень та матеріалів справи, позивачу та відповідачам на праві спільної часткової власності належить земельна ділянка АДРЕСА_1 у рівних частках, по 1/3 її частині кожному.

Посилаючись на те, що на вказаній земельній ділянці протягом багатьох років склався визначений порядок користування та межі, а відповідач 2 порушує наявні домовленості, шкодить майну, вказує на неможливість подальшого співіснування без виділу у натурі належної їй частки.

Відповідно до ст. 361 Цивільного кодексу України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. А згідно частини 1 ст. 364 цього Кодексу співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Водночас, за висновком експерта №1-19/10, складеним 19 жовтня 2015 року судовим експертом Українського центру судових експертиз ОСОБА_5, з технічної точки зору розподіл в натурі земельної ділянки площею 0,0645 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 у відповідності до часток співвласників можливий, а також запропоновано два варіанти розподілу цієї земельної ділянки, які викладені у дослідницькій частині висновку та додатку №2, як варіанти поділу за №1 та №2.

Позивач та її представник у заявлених позовних вимогах, які були уточнені за роз'ясненням головуючого у судовому засіданні, оскільки не чітко викладені, вказують на виділ їй у натурі частини земельної ділянки за варіантом №1 визначеному у наведеному висновку експерта №1-19/10 від 19.10.2015 року та позначеному у додатку до цього висновку блакитним кольором.

При цьому, відповідно до дослідницької частини наведеного висновку експерта, за варіантом №1 визначено розмір часток співвласників земельної ділянки, які пропонується виділити, з позначеними у літерному виразі частками та які перенесені у графічному зображенні у додаток до цього висновку знову ж таки у літерному виразі.

У свою чергу, позивач, вказуючи на варіант №1 поділу спірної земельної ділянки згідно висновку експерта та посилаючись на блакитний колір цієї частки, не визначив яку саме частину земельної ділянки у літерному виразі просить суд виділити їй у натурі, на усі роз'яснення судом її прав щодо уточнення позовних вимог з їх конкретизацією щодо зазначення частини земельної ділянки, ані вона, ані її представник ними не скористались.

Окрім того, зазначений висновок експерта №1-19/10 від 19.10.2015 року не може бути належним та допустимим доказом можливості розподілу в натурі спірної земельної ділянки, так як не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки на ній знаходяться будівлі та споруди, про які ним і зазначено у висновку та доданих до нього матеріалах, однак не враховані під час його виготовлення. Посилання експерта на те, що вони не введені в експлуатацію не можуть бути враховані судом, у зв'язку з тим, що відповідно до доданих до висновку фотоматеріалів на земельній ділянці розташовані не тільки капітальні споруди, але і інші, які повинні бути ним враховані під час дослідження.

Разом з тим, статтею 64 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

А відповідно до приписів ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» встановлено, що під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Згідно з ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Враховуючи вищевикладене та те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів у підтвердженні заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про відмову їй у задоволенні позовних вимог.

Виходячи з положень ст. 88 ЦПК України суд, відмовляючи в задоволенні цивільного позову, також відмовляє позивачу у стягненні з відповідача на його користь понесених ним і документально підтверджених судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись стст. 10, 11, 57, 58, 60, 61, 64, 88, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.