Справа № 473/977/16-ц
"23" травня 2016 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої - судді Лузан Л.В., при секретарі судового засідання - Багрін І.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
В С Т А Н О В И В :
В березні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ОСОБА_2) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 15 385 грн. 01 коп. та судових витрат по справі.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між Банком та відповідачем 23.06.2007 року був укладений кредитний договір № NKXRRХ00270059, відповідно до умов якого ОСОБА_2 надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 6 696 грн. 00 коп. зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної комісії в розмірі 80 грн. 35 коп., а також інших витрат згідно умов договору.
Взяті на себе зобов'язання, відповідно до умов кредитного договору, ОСОБА_2 виконав у повному обсязі. Проте, відповідач, незважаючи на це, порушив його, оскільки, своєчасно не погашав кредит та не сплачував проценти за користування ним, комісію, що стало підставою для стягнення заборгованості за кредитним договором у судовому порядку.
Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07.07.2011 року з відповідача було стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 45 204 грн. 70 коп., яка виникла станом на 10.05.2011 року.
Посилаючись на те, що вищевказане рішення суду відповідачем не виконано, позивач просив стягнути заборгованість за кредитним договором в розмірі 15 385 грн. 01 коп.
В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив.
Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку, оскільки представник позивача в своїй заяві не заперечував проти такого порядку вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного.
Зокрема, судом встановлено, що між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_1, 23.06.2007 року був укладений кредитний договір № NKXRRХ00270059, в якому сторони узгодили всі його умови.
Договір складається з письмової заяви позичальника з відмітками банку, а також Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт).
Відповідно до договору ОСОБА_2 зобовязався надати та в подальшому надав позичальнику на споживчі потреби кредитні кошти в розмірі 6 696 грн. 00 коп. на строк до 23.06.2009 року (включно).
Зі своєї сторони позичальник зобовязався щомісячно (в період з 20 по 25 число кожного місяця) частинами повертати отриманий кредит, сплачувати проценти за користування ним в розмірі 1,0 % на місяць від суми залишку заборгованості по кредиту, а також сплачувати щомісячно винагороду за надання фінансового інструменту (комісію) в розмірі 80 грн. 35 коп., а всього вносити 396 грн. 08 коп. Крім того, сплатити одноразову винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 1 116 грн. 00 коп.
ОСОБА_2 сторони узгодили інші його умови.
Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07.07.2011 року з відповідача на користь Банку стягнуто заборгованість за вищевказаним кредитним договором у розмірі 45 204 грн. 70 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 6 335 грн. 11 коп., заборгованість за процентами в розмірі 18 711 грн. 55 коп., заборгованість по комісії в розмірі 1 205 грн. 25 коп., пеня в розмірі 16 323 грн. 99 коп., штрафи в загальному розмірі 2 628 грн. 80 коп.
Вищевказане рішення суду в повному обсязі відповідачем не виконане (частково сплачена заборгованість в розмірі 5 203 грн. 62 коп.), як вбачається з довідки, виданої ВДВС Вознесенського МРУЮ в Миколаївській області за № 6008 від 19.05.2016 року.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно ст. 611, ч. 2 ст. 612, ст.ст. 623-625, ч. 1 ст. 1049, ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки, відповідно до ст.ст. 553-554 ЦК України.
Разом з тим, зобовязання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1ст. 598 ЦК України). ОСОБА_2 підстави зазначені в ст. ст.599,600,601,604-609ЦК України, які не передбачають таку підставу припинення зобовязання як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора.
Отже, відповідно до наведеного та ст. 599 ЦК України за відсутності інших підстав припинення зобовязання, передбачених договором або законом, зобовязання припиняється його виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобовязання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання.
За такого, саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не проведено, не припиняє зобовязальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від виконання передбаченого договором зобов'язання й не позбавляє права на отримання кредитором штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України
Обумовлена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-1206цс15 від 23.09.2015 року, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України має враховуватись судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Таким чином, враховуючи, що заборгованість за тілом кредиту була стягнута з відповідача в повному обсязі за рішенням суду, яке не виконано повністю (кошти, що були сплачені відповідачем у порядку виконання рішення суду зараховуються на погашення заборгованості за тілом кредиту), позивач має право вимагати від відповідача сплати процентів за користування кредитом, комісії, штрафних санкцій, нарахованих після ухвалення рішення судом та за час, який не увійшов в попередні розрахунки Банку.
Отже, враховуючи вищевикладене, на користь Банку підлягають стягненню нараховані ним проценти в розмірі 2 818 грн. 07 коп. (21 529 грн. 62 коп. (проценти нараховані станом на 17.02.2016 року) 18 711 грн. 55 коп. (проценти, які були стягнуті за рішенням суду)).
ОСОБА_2 нарахував пеню в розмірі 33 524 грн. 99 коп. станом на 17.02.2016 року, з яких 16 323 грн. 99 коп. стягнуто з відповідача за рішенням суду.
Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, якими, зокрема, може бути ступень виконання зобовязань боржником, майновий стан чи інші інтереси позичальника.
Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» від 22 листопада 1996 року дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Вимога позивача про стягнення пені в розмірі, який в декілька разів перевищує заборгованість спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобовязання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
ОСОБА_2 висновок Конституційного Суду України узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, а тому принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Конституційний Суд України визначив, що захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема ч.3 ст.551 ЦК України.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також положення п.6 ч.1 ст. 3 ЦПК України, суд вважає за можливе зменшити розмір пені до 3 000 грн. 00 коп.
Проте, не підлягають задоволенню вимоги щодо стягнення штрафу, виходячи з наступного.
Так, згідно ч. 1 ст.546, ст.549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1ст. 611 ЦК України).
Штрафом є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2ст. 549 ЦК України).
Виходячи з наведеного, штраф є відповідальністю, яка визначається з настанням однієї з подій, а саме: невиконання або неналежне виконання зобов'язання та вичерпується з настанням обумовлених фактів, оскільки має разовий характер.
Відповідно до п. 5.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. 00 коп. + 5 % від суми позову.
Вказаний штраф було стягнуто за рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07.07.2011 року. Разом з тим, умовами договору не передбачено порядок стягнення штрафу на суму заборгованості, яка виникла після ухвалення рішення суду.
ОСОБА_2 не підлягає стягненню заборгованість за комісією в розмірі 1 205 грн. 25 коп., оскільки стягнута з відповідача за вищевказаним рішенням суду. В подальшому комісія позивачем не нараховувалася.
Таким чином, з ОСОБА_1 на користь Банку належить до стягнення заборгованість за кредитним договором № NKXRRХ00270059 від 23.06.2007 року в розмірі 5 818 грн. 07 коп., а саме: заборгованість за процентами в розмірі 2 818 грн. 07 коп., пеня в розмірі 3 000 грн. 00 коп.
В силу ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, з урахуванням ступеня їх задоволення (38 %) в розмірі 523 грн. 64 коп. (1378 грн. 00 коп. х 38 %).
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212 215, 224-228, 233 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № NKXRRХ00270059 від 23.06.2007 року в розмірі 5 818 грн. 07 коп., а саме: заборгованість за процентами в розмірі 2 818 грн. 07 коп., пеня в розмірі 3 000 грн. 00 коп., що утворилася станом на 17.02.2016 року.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати в розмірі 523 грн. 64 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області шляхом подачі заяви відповідачем про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Суддя Л.В. Лузан