№ 207/931/16-ц
№ 2/207/804/16
24 травня 2016 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Бистрової Л.О.
при секретарі Мозоль О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпродзержинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1.
В зазначеній квартирі на теперішній час зареєстровано троє осіб: ОСОБА_3 (її батько), ОСОБА_4 (її мати) та її син - ОСОБА_2. В грудні 2014 року, відповідач зібрав свої особисті речі і виїхав проживати до квартири АДРЕСА_3. З цього часу відповідач в квартирі не мешкає, його речей там не має.
Наявність реєстрації відповідача перешкоджає позивачці отримати субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг. Просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі та про відсутність заперечень проти проведення заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився. Заяву про розгляд справи за його відсутності не надав, про причини неявки суд не повідомив. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином у відповідності до вимог ч. 3 ст. 76 ЦПК України, судовим викликом за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (далі- ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що пред'явлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав:
У судовому засіданні встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав (а.с. 13).
Отже спірне житлове приміщення належить до приватного житлового фонду, тому правовідносини сторін регулюються Главою 6 Житлового кодексу Української РСР та ст. 405 ЦК України.
Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частку будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 156 Житлового кодексу Української РСР з урахуванням положень ч.1 ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.
Частиною 2 ст. 405 Цивільного кодексу України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до довідки № 000879879 про склад сім'ї, виданої ТОВ «ІНФО-КОМ» 04.04.2016 року, в спірному житловому приміщенні зареєстровані: ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с. 8).
Згідно акту, складеного техніком дільниці № 2 КЖЕП «Оріон» та сусідами від 04.04.2016 року (а.с. 9), ОСОБА_2 з грудня 2014 року за місцем реєстрації не проживає.
З огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, оскільки відповідач відсутній за місцем реєстрації понад один рік без поважних причин, іншої домовленості між ним та власником житла не встановлено, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 214, 215-218, 224 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 71, 72 ЖК УРСР, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області.
Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів.

Суддя: Л.О.Бистрова