АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Прокопчук Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі: Юрченко А.С.

за участю: представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Заболотного С.Г.

представника третьої особи ОСОБА_2

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року у справі з позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», третя особа: ОСОБА_6 про визнання договору поруки припиненим, -

Справа №761/6588/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-796/2022/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Осаулов А.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 23 серпня 2006 року між АКБ «Мрія» правонаступником якого є ПАТ «ВТБ Банк», та третьою особою ОСОБА_6 був укладений кредитний договір, відповідно до якого останній отримав в кредит кошти в сумі 170000 доларів США строком до 22 серпня 2011 року, з відсотковою ставкою 14 % річних. В якості забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором, позивач на підставі договору поруки від 23.08.2006 року виступила поручителем.

Після укладання кредитного договору, між банком та позичальником було укладено ряд договорів про внесення змін до кредитного договору. Договорами про внесення змін до кредитного договору № 3 від 08 липня 2009 року, № 4 від 29 вересня 2009 року та № 6 від 27 січня 2011 року було збільшено обсяг відповідальності позичальника. При цьому, дані договори укладалися без її згоди, як поручителя.

З урахуванням викладеного, позивач просила визнати договір поруки від 23 серпня 2006 року припиненим.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року Позовну заяву ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» третя особа: ОСОБА_6 про визнання припиненим договір поруки від 23 серпня 2006 року, - залишити без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, представником відповідача ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_5 подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду в частині застосування строків позовної давності є протиправним та таким, що не відповідає нормам діючого законодавства.

В судовому засіданні представник позивача та третьої особи ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреностей в інтересах ОСОБА_5 та ОСОБА_6, підтримала доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності в інтересах ПАТ «ВТБ Банк», проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 23 серпня 2006 року між АКБ «Мрія», правонаступником якого є ПАТ «ВТБ Банк», та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № 74/08, згідно якого позичальник отримав в кредит кошти в розмірі 170000 доларів США, з відсотковою ставкою 14 % річних, строком до 22 серпня 2011 року (а.с.6-7).

23 серпня 2006 року між АКБ «Мрія» та ОСОБА_5 було укладено договір поруки.

Відповідно до даного договору ОСОБА_5 виступила поручителем для забезпечення виконання позичальником ОСОБА_6 зобов'язань в повному обсязі за кредитним договором № 74/06 від 23.08.2006 року (а.с.40-41).

Пунктом 3 договору поруки визначено, що поручитель відповідає перед банком в тому ж обсязі, що і позичальник, включаючи сплату кредиту, процентів, неустойки, інших платежів, передбачених кредитним договором, відшкодування збитків.

08 липня 2009 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_6 було укладено договір про внесення змін № 3 до кредитного договору № від 23.08.2006 року № 74/06. Даним договором замінено розділ № 7 «Порядок нарахування процентів за користування кредитом» та розділ № 8 «Порядок сплати процентів за користування кредитом та погашення кредиту» на розділ 8 в новій редакції. Так, доповненим п. 8.6 кредитного договору встановлено, що при розрахунку процентів за кількість днів у рот приймається 360 днів, якщо кредит надавався в іноземній валюті (а.с. 17-21).

При цьому в п.7.5 кредитного договору, за який поручалась позивач визначено, що проценти нараховуються, виходячи з кількості 365 (366) днів у році. Отже, плата за користування кредитом була збільшена без згоди поручителя.

Крім того, 29 вересня 2009 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_6 було укладено договір про внесення змін № 4 до кредитного договору від 23 серпня 2006 року (а.с.22-24).

Даним договором було доповнено розділ 8 «Порядок сплати процентів за користування кредитом та погашення кредиту» кредитного договору п.8.22, яким встановлено, що з 29 вересня 2009 року по 28 лютого 2010 року позичальнику надається відтермінування по погашенню залишку суми кредиту. Позичальнику оформлюється та надається відповідний графік. Новий графік починає діяти, а старий втрачає силу з дня внесення змін. Пункт 8.23, який також є доповненням до кредитного договору, встановлює, що у разі наявності у позичальника простроченої заборгованості по кредиту станом на 29.09.2009 року, відповідна сума простроченої заборгованості додається до суми кредиту позичальника.

Крім того, в п. 9.2 кредитного договору змінено позовну давність за вимогами по сплаті штрафних санкцій з одного року на три роки.

Аналогічним чином встановлено позовну давність у 3 роки до вимог про стягнення пені і штрафу за Розділом 10, яким доповнено кредитний договір за умовами договору про внесення змін №5 від 28 травня 2010 року (а.с.25).

Дана обставина також свідчить про збільшення обсягу відповідальності поручителя.

27 січня 2011 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_6 було укладено договір про внесення змін № 6 до кредитного договору від 23 серпня 2006 року № 74/06. Вказаним договором було змінено п. 6.3 кредитного договору, а саме щодо можливості односторонньої зміни розміру процентної ставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Частиною 1 ст. 559 ЦК України визначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі змін зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності.

У відповідності до п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання.

Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

Так, у договорі поруки поручитель погодився відповідати за зобов'язання, які можуть виникнути у позичальника в майбутньому, проте, в оскаржуваному договорі відсутня умова, що збільшення обсягу відповідальності можливе без узгодження з ним, тобто без його повідомлення про такі зміни.

27 січня 2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_5 було укладено договір про внесення змін № 3 до договору поруки від 23 серпня 2006 року.

Так, п.6.5 договору про внесення змін № 3 до договору поруки визначено, що поручитель підтверджує, що він ознайомлений з умовами, зокрема, договорів про внесення змін до кредитного договору № 3 від 08 липня 2009 року, № 4 від 29 вересня 2009 року та № 6 від 27 січня 2011 року, тобто про погодження нести відповідальність за збільшені кредитні зобов'язання третьої особи ОСОБА_6

Відтак, договір від 27 січня 2012 року був укладений після підвищення обсягу відповідальності поручителя.

Встановлено, що з боку відповідача мало місце збільшення обсягу відповідальності поручителя без його згоди, а тому позовні вимоги про визнання договору поруки припиненим з наведених підстав є обґрунтованими.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.4 та 5 ст.267 ЦК України сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення строку позовної давності, порушено право підлягає захисту.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами даної цивільної справи, позивачу стало відомо про її порушене право 27 січня 2012 року, коли між нею та відповідачем було укладено договір про внесення змін № 3 до договору поруки від 23 серпня 2006 року.

Виходячи з положень ст. 257 та ч. 1 ст. 261 ЦК України, позивач мала звернутись до суду з даним позовом до 27 січня 2015 року, проте, як вбачається із позовної заяви, позивач звернулась до суду лише 06 березня 2015 року.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, по застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки позивач пропустила передбачений законом строк для звернення до суду за захистом порушеного права, а відповідачем по справі заявлено про застосування спливу позовної давності.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: