АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/279/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Миколаєць Ю.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі: Горбачовій В.С.

за участю: позивача ОСОБА_3

представника позивача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

представника третьої особи ЖБК „Алмаз -6" - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_9 в інтересах якої діє ОСОБА_3, Житлово- будівельний кооператив «Алмаз-6», Київська міська рада, Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві про визнання частково недійсним свідоцтва на право на спадщину за заповітом та визнання права власності на квартиру,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року позивачі ОСОБА_10 та ОСОБА_3 звернулися до суду з вищезазначеним позовом. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 померла. У подальшому, ОСОБА_3 із урахуванням уточнення позовних вимог ставила питання про визнання частково недійсним реєстраційне посвідчення № 0015585 виданого 18.12.2009 року Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на нерухоме майно на ім'я ОСОБА_7, яка набула права власності на квартиру АДРЕСА_1; в результаті його спадкування за заповітом ; визнання за нею права власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1; визнання за нею право власності на 1/4 частину зазначеної квартири в порядку спадкування після смерті батька - ОСОБА_11 та право власності на ј частини квартири в порядку спадкування після смерті матері - ОСОБА_10

Свої вимоги обгрунтовуючи тим, що померла ОСОБА_12, яка заповіла все своє майно ОСОБА_7 хоча і була членом житлово - будівельного кооперативу «Алмаз - 6», пайовий внесок, а також подальші платежі за кооперативну квартиру не сплачувала, у квартирі не проживала. Тому членство ОСОБА_12 в ЖБК «Алмаз - 6» є формальним, оскільки саме її мати з батьком, сплатили пайовий внесок за квартиру в повному обсязі, отже можуть вважатись власниками квартири.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_7, третя особа ОСОБА_9 в інтересах якої діє ОСОБА_3, Житлово-будівельний кооператив «Алмаз-6», Київська міська Рада, Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві про визнання права власності було задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 3/4 частини квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_7 право власності на 1/4 частини квартири АДРЕСА_1.

Додатковим рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 3 лютого 2016 року було вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_7 - ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, оскільки судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.

Зазначаючи також при цьому, що судом першої інстанції не було взято до уваги існуючі судові рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24.09.2008 року у справі №2-89-1/08 та ухвали Апеляційного суду м. Києва від 02.04.2009 року, яким за відповідачем було визнано право власності на квартиру в порядку спадкування, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. На підставі вказаних судових рішень було оформлене спірне реєстраційного посвідчення №0015585 від 18.12.2009 року.

Крім цього, позивачем не було надано документів, які підтверджують прийняття нею спадщини померлого ОСОБА_11 та відмови нотаріуса щодо такого прийняття або видачі свідоцтва про право на спадщину.

Також, представник відповідача зазначав, що судом не було застосовано позовну давність, незважаючи на заяву про його застосування, оскільки кожна позовна вимога позивача заявлена після спливу позовної давності з 1992 року по 2015 рік.

У судовому засіданні позивач, представник позивача та представник третьої особи не визнали подану апеляційну скаргу, заперечували проти її задоволення.

Представник відповідача підтримав подану апеляційну скаргу, просив суд її задовольнити.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення осіб, що з'явилися у судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так судом при розгляді справи було встановлено, що квартира АДРЕСА_1 відповідно до ордеру на житлове приміщення в будинку НОМЕР_1 від 27.07.1982 року була надана члену ЖБК «Алмаз-6» ОСОБА_12 на сім'ю з чотирьох осіб: ОСОБА_12,на її сина - ОСОБА_11, дружину сина - ОСОБА_10 та на онуку - ОСОБА_13 ).

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Київської ради народних депутатів № 325 від 23.01.1981 року вартість квартири становила 12054 крб. 72 коп.

ОСОБА_12 сплатила частину пайового внеску за квартиру в розмірі 4820 крб. 89 коп., що складало 40% від всієї вартості. У період 05.07.1988 року по 01.03.1992 року нею було виплачено 10738 крб. 43 коп. 06.03.1992 року був здійснений останній платіж в розмірі 1316 крб. 29 коп. і повному обсязі сплачено вартість квартири.

ОСОБА_12, як член кооперативу ЖБК «Алмаз-6», після повної сплати пайового внеску за кооперативну квартиру набула права власності на неї.

ОСОБА_11 та ОСОБА_10 перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.07.1980 р. по 17.09.1987 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_11 помер, ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_12. яка була власником даної квартири та зареєстрована у ній з дня її отримання та знята з реєстрації 06.09.2005 року у зв'язку зі смертю.

.

За життя 26.03.2003 року ОСОБА_12 перебуваючи в м. Цимлянськ, Ростовська область ( Російська Федерація) склала заповіт на ім'я своєї доньки ОСОБА_7, яким заповіла їй все своє майно з чого б воно не складалося та де б воно не знаходилось.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24.09.2008 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02 квітня 2009 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_10 відмовлено. Позовні вимоги ОСОБА_7 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_7 право власності на квартиру в порядку спадкування на квартиру АДРЕСА_1. У задоволенні інших вимог відмовлено. Дане рішення набрало законної сили.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20 лютого 2013 року в позові ОСОБА_3 до ОСОБА_7, третя особа Головне управління юстиції в м. Києві про визнання заповіту недійсним відмовлено.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 26 березня 2013 року відмовлено у відкритті провадження за нововиявленими обставинами за заявою ОСОБА_10 про перегляд рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24.09.2008 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ЖБК «Алмаз - 6», ОСОБА_10, ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування та об'єднаним позовом ОСОБА_10 до ЖБК «Алмаз - 6» про визнання права власності на квартиру.

Задовольняючи вимоги позивача суд першої інстанції виходив з того, що прийняв довідку ЖБК «Алмаз - 6» від 29.09.2015 року за належний доказ по справі та вважав, що саме ОСОБА_3 було доведено факт внесення пайових внесків батьками за спірну квартиру, а відтак доведено їхнє право власності на неї поряд із ОСОБА_12

Оскільки на час прийняття спадщини після померлої ОСОБА_12 ОСОБА_7 не було доведено право власності батьків ОСОБА_3 на спірну квартиру, суд вважав, що можна вважати існували причини які унеможливлювали прийняття ОСОБА_3 спадщини, а отже остання мала право на її перерозподіл.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна виходячи з наступного.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обгрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при розгляді справи не було взято до уваги те, що позовні вимоги позивача вказували на визнання за нею права власності після смерті батьків в порядку спадкування з урахуванням того, що після смерті ОСОБА_11 та ОСОБА_10 відкрилася спадщина, про що свідчать витяги про реєстрацію в спадковому реєстрі. Спадщину після їх смертей прийняла їхня донька ОСОБА_3, яка була зареєстрована в спірній квартирі, де проживала з батьками, а тому після їх смерті вона вважала, що прийняла спадщину, не відмовилася від неї у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Пунктом 1,2 ст. 1223 ЦК України передбачено , що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст..ст. 1261 - 1265 ЦК України.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Пунктом 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини

недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею

свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 « Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Обставини, що входять до предмету доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при досліджені документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право на спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово - експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Як вбачається із матеріалів справи в ході її розгляду у суді першої інстанції зазначені спадкові справи не витребувалися судом та не досліджувалися.

За зверненням апеляційного суду на його адресу приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Трубінською О.О. було направлено копію спадкової справи № 57358638 що була відкрита 20.04.2015 року, де спадкодавцем є ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ( т. 2 а.с. 164 - 234).

та копія спадкової справи № 57950577 відкрита 17.09.2015 року , де спадкодавцем є ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ( т. 2 а.с. 235 -246).

Матеріали зазначених спадкових справ не містять у собі доказів щодо видачі спадкоємцю ( позивачу) за її письмовою заявою свідоцтва про право на спадщину на спірну квартиру. Як і відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину щодо квартири.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 « Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають.

Лише винесення нотаріусом постанови про відмову у видачі свідоцтв про право на спадщину свідчить про наявність спору, що дозволяє особі звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину це є підставою для відмов у позові.

Відтак, колегія суддів вважає, що заявлені вимоги позивача щодо визнання за нею права власності на частину спірної квартири в порядку спадкування після смерті своїх батьків за відсутності відмови нотаріуса у видачі свідоцтв про право на спадщину є передчасними

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів вважає, що рішення суду як таке що постановлено з порушенням норм матеріального права підлягає скасуванню з постановленням нового за правилами ст.. 309 ЦПК України про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог з зазначених вище підстав.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305, 307, 309, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту:

у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_9 в інтересах якої діє ОСОБА_3, Житлово- будівельний кооператив «Алмаз-6», Київська міська рада, Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві про визнання права власності, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення. Може бути оскаржено в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: