У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Мазур Л.М.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 23 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів, що стягуються на малолітню дитину,

в с т а н о в и л а:

До Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ОСОБА_2, у прохальній частині якої заявник просить поновити строк на касаційне оскарження судових рішень.

Клопотання підлягає задоволенню, оскільки наведені заявником причини пропуску строку на касаційне оскарження можна визнати поважними.

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з указаним позовом, у якому просила збільшити розмір аліментів, що стягуються у твердій грошовій сумі на малолітню доньку ОСОБА_4, до 1 500 грн.

На обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що згідно з рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2013 року з ОСОБА_3 на її користь стягуються аліменти на неповнолітню дитину в твердій грошовій сумі у розмірі 600 грн на місяць до досягнення дитиною повноліття.

Позивачка зазначала, що на час ухвалення судом вказаного рішення відповідач ніде не працював, мав непостійний та мінливий дохід, у зв'язку з чим аліменти з нього за рішенням суду було стягнуто у твердій грошовій сумі.

Посилаючись на те, що їй невідомий розмір доходів відповідача, проте, на її думку, на час звернення до суду він збільшився, ОСОБА_2 просила задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 23 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 23 березня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвали нове рішення по суті позовних вимог.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Суд касаційної інстанції перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

Суди попередніх інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували норми матеріального права, які їх регулюють, виходили із того, що ОСОБА_2 не надано суду належних і допустимих у розумінні ст. ст. 10, 60 ЦПК України доказів на підтвердження факту погіршення її матеріального стану, як і не надано доказів зміни матеріального стану відповідача та можливості сплачувати ним аліменти у розмірі 1 500 грн відповідно до вимог 192 СК України, дійшовши обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для зміни розміру аліментів.

Крім того, судами попередніх інстанцій вмотивовано відхилено посилання позивачки на погіршення з часу ухвалення судового рішення про стягнення аліментів економічної ситуації в Україні, оскільки положеннями ст. 192 СК України визначено вичерпний перелік обставин, які мають стосуватися безпосередньо платника або одержувача аліментів, та можуть бути підставами для зміни розміру стягнутих рішенням суду аліментів.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних рішень не дають підстав для висновку, що судами попередніх інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а :

Клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 23 березня 2016 року та ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2016 року задовольнити.

Поновити ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 23 березня 2016 року та ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2016 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 23 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів, що стягуються на малолітню дитину, відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ Л.М. Мазур