АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1076/16 Справа № 204/1431/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Міхеєва В.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Міхеєвої В.Ю.

суддів Свистунової О.В., Ремеза В.А.

за участю секретаря Синенка Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 вересня 2015 року по справі

за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, процентів нарахованих за користування кредитом та пені,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк», Банк) звернулося до суду з даною позовною заявою.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав на те, що відповідно до укладеного Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 15 травня 2008 року (далі кредитний договір) ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 300000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 14 % річних з кінцевим терміном повернення 14 травня 2015 року.

На забезпечення виконання ОСОБА_2 зобовязань за кредитним договором, між Банком та ОСОБА_3 був укладений Договір поруки № 0/2 від 15 травня 2008 року, відповідно до якого поручитель прийняв на себе договірне зобов'язання відповідати перед кредитором по зобов'язанням за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 15 травня 2008 року у тому ж обсязі, що і Боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором, ОСОБА_2 станом на 23 лютого 2015 року, має заборгованість у розмірі 52906,83 доларів США та 118795,05 грн., яку позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на свою користь, а також стягнути з відповідачів судові витрати.

Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 вересня 2015 року позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» були задоволені.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 15 травня 2008 року у розмірі 52906,83 доларів США та 118795,05 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 49729,94 доларів США; заборгованість по процентам - 3176,89 доларів США; пеня за прострочення сплати кредиту - 116028,14 грн.; пеня за прострочення сплати процентів - 2766,91 грн.

Стягнуто судовий збір в рівних частинах з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» в сумі 3654 грн. 00 коп., тобто по 1827 грн. 00 коп. з кожного з них відповідно.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2015 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення було залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2Я, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 вересня 2015 року та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 15 травня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого остання отримала кредит в іноземній валюті в розмірі 300000,00 доларів США в порядку та на умовах, визначених Договором, з кінцевим терміном повернення не пізніше 14 травня 2015 року згідно з графіком погашення кредиту та сплатою за користування кредитом процентів у розмірі 14 % річних.

Згідно п.1.3.1 кредитного договору строк сплати процентів з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані Банком такі проценти (а.с.5-11).

За умовами п.1.4 кредитного договору кредит надається позичальнику для його особистих споживчих потреб (п.1.4. договору).

Крім того, 15 травня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 був укладений Договір поруки № 0/2, згідно якого поручитель зобов'язався перед Банком відповідати за виконання ОСОБА_2 усіх її зобов'язань перед Кредитором в повному обсязі за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 15 травня 2008 року (а.с.25-27).

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки.

Проте, у порушення умов даного договору та чинного законодавства, ОСОБА_2 свої зобовязання належним чином не виконала та не повернула використані нею кредитні кошти з відсотками позивачу.

За розрахунком позивача, станом на 23 лютого 2015 року, ОСОБА_2 має заборгованість за кредитом в сумі 52906,83 доларів США та 118795,05 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 49729,94 доларів США; заборгованість по процентам - 3176,89 доларів США; пеня за прострочення сплати кредиту - 116028,14 грн.; пеня за прострочення сплати процентів - 2766,91 грн. (а.с.23-35).

Позивачем були направлені відповідачам письмові Вимоги від 09 грудня 2014 року за вих. № 30-11/20199 та № 30-11/20200 про дострокове повернення кредиту, що підтверджується списком рекомендованих поштових відправлень від 10 грудня 2014 року, квитанцією «УКРПОШТА» ЦВЗ № 1 від 10 грудня 2014 року та повідомленнями про поштові вручення, згідно яких відповідачі отримали вищевказані вимоги 20 грудня 2014 року (а.с.14-17, 18-19,20,21).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі вищевказані вимоги проігнорували та заборгованість не погасили. Зазначені висновки узгоджуються із встановленими судом обставинами та ґрунтуються на нормах матеріального права, що регулюють дані правовідносини.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на пропуск позивачем строку позовної давності, з чим колегія суддів погодитись не може, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За змістом ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Згідно статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

В ч. 1 ст. 1050 ЦК України вказано, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, а саме: боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, зобовязання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається.

За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Згідно ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Як вбачається з довідки - розрахунку заборгованості за кредитом позичальником протягом 2008-2014 років періодично здійснювалися платежі в рахунок погашення заборгованості (а.с.23-26), тому посилання особи, що подала апеляційну скаргу щодо пропуску позивачем встановленого ст. 257 ЦК України трирічного строку позовної давності, є безпідставними.

Не суперечать нормам матеріального права і висновки суду першої інстанції щодо стягнення з відповідачів пені, нарахованої Банком в межах річного строку з дня звернення з позовом.

Неспроможними є доводи апеляційної скарги щодо пропуску строку звернення з позовною заявою до поручителя.

Згідно ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Пунктом 1.3. Договору поруки передбачено, що у випадку невиконання Боржником всіх або окремо взятих на себе зобов'язань по Кредитному договору, Поручитель несе солідарну відповідальність перед Банком за виконання Боргових зобов'язань у тому ж обсязі, що і Боржник, включаючи сплату основного боргу за Кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки, відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Вимогою Банку від 09 грудня 2014 року було змінено кінцевий термін повернення кредиту, а саме, на 32 день з дня отримання вимоги. Як убачається із матеріалів справи, поручитель отримав вимогу 20 грудня 2014 року.

Оскільки до 21 січня 2015 року порушення усунуто не було, 06 березня 2015 року, тобто у межах шести місяців, Банк звернувся із позовом до відповідачів.

Не погоджується колегія суддів з доводами апеляційної скарги щодо ухвалення судового рішення при неповному встановленні обставин даної справи через відсутність графіку погашення кредиту, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, зокрема змістом розрахунків заборгованості по кредитному договору станом на 23 лютого 2015 року та графіком платежів, визначення сукупної вартості кредиту, підписаного сторонами (а.с. 23-35, 137,138).

Колегія суддів вважає, що судом повно і всебічно з'ясовані обставини справи, висновки відповідають цим обставинам і дослідженим доказам, характер правовідносин між сторонами визначений правильно, норми матеріального і процесуального права при розгляді спору не порушені.

По справі ухвалено законне і обґрунтоване рішення, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати, що спір вирішено неправильно.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді