Справа № 456/4980/15 Головуючий у 1 інстанції: Гулкевич О.В.
Провадження № 22-ц/783/2868/16 Доповідач в 2-й інстанції: Береза В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого - судді Берези В.І., суддів: Бойко С.М., Штефаніци Ю.Г., за участю секретаря судового засідання: Брикайло М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ Приватбанк» про захист прав споживача та стягнення відсотків за користування банківським вкладом,-

в с т а н о в и л а:

оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача та стягнення відсотків за користування банківськими вкладами відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2, просить таке скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його вимоги. Зазначає про те, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, суд неповно з`ясував фактичні обставини справи, рішення є необґрунтованим.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги покликається на те, що на підставі його заяв про припинення договорів, відповідач зобов»язаний був повернути йому 10.07.2015 року та 24.07.2015 року усю суму вкладів разом з процентами включно саме по вказані дати, проте виплату здійснено несвоєчасно та без усіх процентів, чим порушено його право вкладника. Прострочені дні за користування вкладами по день виплати складають з 10.07.2015 р. - по 20.07.2015 р. -11 днів та з 24.07.2015 р. -по 02.08.2015 р. - 10 днів. Суд не застосував до спірних відносин умови договорів та керувався Положенням про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів і змін до деяких нормативно-правових актів НБУ, затвердженого Постановою НБУ від 28.07.2008 року № 216. Повідомивши про відмову від продовження вкладів він закрив вкладні (депозитні) рахунки за Договорами, однак після закриття вкладних рахунків його кошти (вклади) не поступили на поточний/картковий рахунок, а були самовільно розміщені відповідачем на рахунках «до запитання», яких він не відкривав. Банк не нарахував процентів на банківський вклад, прострочив виконання зобов`язання, суд безпідставно цього не врахував, не стягнув як суми процентів на банківський вклад , так і 3 % річних за фактичне користування коштами.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_2 , його представника ОСОБА_3, які апеляційну скаргу підтримали, пояснення представника відповідача Жарського І.Р., який таку заперечив, перевіривши межі та доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія приходить до висновку про безпідставність такої.

Так, судом першої інстанції встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено ряд договорів про заощадження (а.с.12-17), зокрема:

- договір про заощадження № SAMDN7276 (Вклад «Стандарт» з щомісячною виплатою) від 20.07.2011 року (далі - Договір 1);

- договір про заощадження № SAMDN7303 (Вклад «Стандарт» з щомісячною виплатою) від 20.07.2011 року (далі - Договір 2):

- договір про заощадження № SAMDN250007І8197323 (Вклад «Стандарт» з щомісячною виплатою) від 20.07.2011 року (далі - Договір 3);

- договір про заощадження № SAMDN3312 (Вклад «Стандарт, 12 мес.» від 06.07.2012 року (далі-Договір 4);

- договір про заощадження № SAMDN4612 (Вклад «Стандарт, 12 мес.» від 06.07.2012 року (далі - Договір 5);

- договір про заощадження № SAMDN4696 (Вклад «Стандарт, 12 мес.» від 06.07.2012 року (далі - Договір 6).

Відповідно до п. зазначених Договорів позивач передав, а відповідач прийняв відповідні суми грошових коштів на відповідні особові рахунки, які відповідач відкрив позивачу для внесення сум вкладів, зокрема:

- 50000,00 доларів США на особовий рахунок № НОМЕР_1 згідно умов Договору 1;

- 50000,00 доларів США на особовий рахунок № НОМЕР_2 згідно умов Договору 2;

- 5123,00 доларів США на особовий рахунок № НОМЕР_3, згідно умов Договору 3;

- 50000,00 доларів США на особовий рахунок № НОМЕР_4, згідно умов Договору4;

- 50000,00 доларів США на особовий рахунок № НОМЕР_5, згідно умов Договору5;

- 26530,00 доларів США на особовий рахунок № НОМЕР_6, згідно умов Договору 6.

Договори 1, 2, 3 були укладені на термін 12 місяців, тобто по 20.07.2012 р. включно, а Договори 4, 5, 6 - укладені на термін 366 днів, тобто по 06.07.2012р. включно. Строк укладених Договорів (вкладів) неодноразово продовжувався автоматично відповідно до умов п.6 цих Договорів, яким передбачено, що у разі, якщо по закінченні строку вкладу, клієнт не заявив банку про відмову від продовження строку, вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк, вказаний у п.1 Договорів 1, 2, 3, 4, 5, 6. Термін вкладу продовжується неодноразово без явки клієнта в банк. При цьому обчислення нового терміну вкладу починається з дня, наступного за датою закінчення попереднього терміну вкладу.

Позивач 10.07.2015р. подав Заяву № 078916 про розірвання Договору 4, Заяву №078805 про розірвання Договору 5 та Заяву №078871 про розірвання Договору 6 (а.с.18).

Крім того, позивач 24.07.2015р. подав Заяву №823162 про розірвання Договору1, Заяву №823004 про розірвання Договору 2 та Заяву №823099 про розірвання Договору 3 (а.с.19).

Зазначені заяви 10.07.2015р. та 24.07.2015р. позивачем надіслані на адресу відповідача, окрім як про розірвання договорів, позивач позивач просив перерахувати суми вкладів за цими Договорами на рахунок № 66813840 в Ощадбанку. Та ці заяви отримані відповідачем 15.07.2015р. та 30.07.2015р. відповідно (а.с.22-25).

Як встановлено судом, позивачу усю суму вкладів за Договорами 4, 5, 6, разом з процентами, нарахованими по 10.07.2015р. включно, виплачено відповідачем 21.07.2015р.; суму вкладів за Договорами 1, 2, 3 разом з процентами по 24.07.2015р. включно виплачено відповідачем 03.08.2015р., а саме: в зазначенні дати з кредитної картки позивача імітованої відповідачем за № 067293 було здійснено міжбанківський переказ коштів (іноземної валюти) згідно платіжного доручення в іноземній валюті (МТ103 вихідний через SWIFT) дата ОДБ: 2015-07-21 N:(MUR) та платіжного доручення в іноземній валюті (МТ103 вихідний через SWIFT) дата ОДБ: 2015-08-03 N:(MUR) (а.с.52,53).

А тому, суд першої інстанції зазначив про те, що відповідач у визначений п.3.1 Положення строк виплатив позивачу на підставі поданих ним заяв суми вкладів з нарахованими відсотками шляхом міжбанківського переказу коштів на зазначений позивачем рахунок в Ощадбанку, тому зробив висновок про безпідставність позовних вимог.

З рішенням суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Так, згідно з п.3.1 «Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів і змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України» (надалі Положення), затвердженого Постановою НБУ від 28.07.2008р. за №216, уповноважений банк приймає до виконання платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах протягом 30 календарних днів, починаючи з дня його оформлення.

Згідно із ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Відповідно до ч.1 ст.1091 ЦК України банк, що прийняв платіжне доручення платника, повинен перерахувати відповідну грошову суму банкові одержувача для її зарахування на рахунок особи, визначеної у платіжному дорученні.

Згідно ст. 11 Цивільного Кодексу України від 16.01.2003р. №435-ІУ цивільні права та обов'язки виникають на підставі договору або правочину.

Відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Правовідносини між банком та клієнтом, які виникають під час оформлення депозитних вкладів, регулюються ст. ст. 1058-1065 параграфу 3 Глави 71 Цивільного кодексу України. Положенням про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженим Постановою Правління НБУ № 516 від 03.12.2003р. Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою Правління НБУ № 492 від 12.11.2003р.

Як видно з матеріалів справи та про що зазначає позивач, він ініціював розірвання вкладних договорів, поданими заявами від 10.07.2015 р. та 24.07.2015 року.

Правові наслідки розірвання договору встановлені ст. 653 ЦК України та передбачають, що у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються, а тому відповідач припиняє обов»язок нараховувати відсотки по розірваних з ініціативи позивача вкладних договорах.

Як видно з матеріалів справи, суми вкладів з нарахованими відсотками банк повернув позивачу на відповідні банківських рахунки відкриті останньому по розірваних вище вкладних договорах, що відповідає умовам договору та диспозиції норми права пункта 3.2 глави З «Положення», згідно якого «грошові кошти на вкладні (депозитні) рахунки фізичних осіб можуть бути внесені готівкою, перераховані з іншого вкладного (депозитного) рахунку або поточного рахунку і повертаються банками готівкою або в безготівковій формі на зазначений у договорі рахунок вкладника для повернення коштів чи за заявою вкладника на інший його рахунок».

Матеріали справи не містять доказів про наявність у позивача перешкод користуватись коштами, розміщених на його рахунку, про виплату у готівковій формі такий не заявляв.

Посилання апелянта на те, що лише 21.07.2015 року та 03.08.2015 року позивачу були здійснено виплату суми вкладів та нарахованих по них відсотків по спірних вкладних договорах, не відповідає дійсності, оскільки в зазначені дати з кредитної картки позивача імітованої відповідачем за № 067293 було здійснено міжбанківський переказ коштів (іноземної валюти) згідно платіжного доручення в іноземній валюті (МТ103 вихідний через SWIFT) дата ОДБ: 2015-07-21 N:(MUR) та платіжного доручення в іноземній валюті (МТ103 вихідний через SWIFT) дата ОДБ: 2015-08-03 N:(MUR), що підтверджують копії платіжних доручень.

Відповідно до п.3.9 глави 3 Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів , затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 N 216 (надалі - Положення), встановлено, що уповноважений банк зобов'язаний виконати платіжне доручення в іноземній валюті в межах строку, погодженого з платником,та з урахуванням дати валютування, що визначається уповноваженим банком згідно з його внутрішніми правилами, які ґрунтуються на укладених міжбанківських угодах (договорах) про встановлення кореспондентських відносин з банками кореспондентами.

Пунктом 3.1 глави 3 Положення встановлено, що уповноважений банк приймає до виконання платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах протягом 30 календарних днів,починаючи з дня його оформлення.

Таким чином, зазначений вище переказ коштів було здійснено у відповідності і в строки, встановлені п. 3.1 глави 3 Положення .

Посилання апелянта на його заяви від 10.07.2015 року та від 24.07.2015 року як на підставу для переказу коштів, суперечить зазначеному Положенню та вимогам щодо оформлення та подання платіжного доручення, визначеного п.2.1 глави 3 Положення .

Лише 21.07.2015 року та 03.08.2015 року належним чином оформлені та подані апелянтом платіжні доручення на міжбанківський переказ коштів (іноземної валюти) були отриманні та виконані банком (відповідачем) в повному обсязі з дотриманням строків встановлених п. 3.1 глави 3 Положення.

Вирішуючи вимогу про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції зазначив про договірний характер правовідносин та відсутність даного виду відповідальності в умовах договору, а тому вказав на відсутність підстав про задоволення цих вимог. З висновком суду погоджується і колегія суддів.

Так, задоволення такої вимоги можливе лише з урахуванням положень п. 5 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про захист прав споживачів», що передбачає право споживачів на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією (товаром, роботою або послугою, що виробляється, виконується чи надається для суспільних потреб) у випадках, передбачених законодавством. В даному випадку мають місце договірні правовідносини між сторонами і укладеним договором не передбачена можливість відшкодування моральної шкоди.

Зазначене спростовує доводи апелянта про те, що банк не виконав своїх обов`язків щодо вчасного повернення вкладу, а тому є безпідставними вимоги про те, що підлягають стягненню проценти за користування вкладами у сумі 466,10 дол. США у період з 24.07.2015 р. по 02.08.2015р., 440,53 дол. США у період з 10.07.2015 року по 20.07.2015 року, 121,92 дол. США -3 % річних на суму вкладів за період з 24.07.2015 року по 02.08.2015 року, 115,24 дол. США -3 % річних ,нарахованих на суми вкладів за період з 10.07.2015 р. по 20.07.2015 року та про стягнення моральної шкоди.

За вище наведених обставин, рішення суду ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального закону, відповідає встановленим обставинам справи, наявним доказам , підстав для його скасування немає, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ч.1 ст.307, ч.1 ст. 308, ст.ст.313, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскарженою в касаційному порядку протягом двадцяти днів подачею касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Береза В.І.

Судді: Бойко С.М.

Штефаніца Ю.Г.