У х в а л а

іменем україни

09 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., Попович О.В.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 листопада 2015року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 02 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду з указаним позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 4 675 грн 59 коп.

На обґрунтування позовних вимог банк посилався на те, що 24 липня 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк«ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит в сумі 3 362 грн 40 коп. зі сплатою 12 % річних на суму залишку кредитної заборгованості, строком до 24 липня 2008 року.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань, у зв'язку з чим станом на 23 червня 2015 року виникла заборгованість у сумі 46 170 грн 30 коп., з яких: борг за кредитом - 3 362 грн 40 коп., зі сплати процентів - 17 779 грн 21 коп., з комісії - 906 грн 18 коп., пені - 24 122 грн 51 коп., штраф (фіксована частина) 500 грн, штраф (процентна складова) 198 грн 84 коп., та вказавши, що заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 вересня 2012 року з відповідача стягнуто заборгованість у сумі 41 775 грн 79 коп., позивач просив стягнути різницю цих сум у розмірі 3 976 грн 75 коп., а також штрафи: 500 грн. (фіксована складова) та 198 грн 84 коп. (процентна складова), а всього - 4 675 грн 59 коп.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 листопада 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 02 березня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено, заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 листопада 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що після закінчення строку дії договору позивач скористався своїм правом щодо стягнення заборгованості за спірним кредитним договором у 2012 році, а з позовними вимогами з підстав ст. 625 ЦК України не звертався, дійшов висновку про існування між сторонами лише невиконаних зобов'язальних правовідносин, у зв'язку з чим стягнення кредитної заборгованості, нарахування відсотків за користування кредитом, комісії, пені та штрафу законом не передбачено.

Залишаючи без змін рішення місцевого суду, апеляційний суд виходив із відсутності у позивача правових підстав щодо стягнення основного боргу за кредитом у зв'язку із закінченням строку пред'явлення виконавчого листа до виконання за рішенням суду від 28 вересня 2012 року, а тому дійшов висновку про відсутність правових підстав й для стягнення додаткових нарахувань.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що зазначеним вимогам рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що 24 липня 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір у формі заяви позичальника на суму 3 362 грн 40 коп. зі сплатою 1,0 % в місяць на суму залишку заборгованості за кредитним договором, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 82 грн 32 коп. із строком дії договору до 24 липня 2008 року (а. с. 7).

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 вересня 2012 року стягнуто з ОСОБА_3 заборгованість у сумі 41 775 грн 79 коп., яка складалася з: 3 362 грн 40 коп. - заборгованість за кредитом, 17 779 грн 21 коп. - заборгованість за процентами, 906 грн 18 коп. - заборгованість з комісії, 17 262 грн 49 коп. - пеня, а також штрафи - 500 грн фіксована складова та 1 965 грн 51 коп. процентна складова (а. с. 5).

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилався на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань, у зв'язку з чим станом на 23 червня 2015 року виникла заборгованість у сумі 46 170 грн 30 коп., проте враховуючи, що заочним рішенням суду від 28 вересня 2012 року з відповідача стягнуто заборгованість у сумі 41 775 грн 79 коп., позивач просив стягнути різницю цих сум у розмірі 3 976 грн 75 коп., а також штрафи: 500 грн. (фіксована складова) та 198 грн 84 коп. (процентна складова), а всього - 4 675 грн 59 коп.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

З огляду на вищевикладене колегія суддів касаційного суду вважає, що суди попередніх інстанцій на вказане уваги не звернули та не врахували, що заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 вересня 2012 року з відповідача було стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором, проте станом на дату звернення до суду з цим позовом фактичне повернення кредитних коштів не відбулося, у зв'язку із чим позивач має право на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, за вказаний період.

Таким чином, неповнота з'ясування судами попередніх інстанцій обставин у справі та порушення зазначених норм матеріального та процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, а тому рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргупублічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.

Заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 листопада 2015року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 02 березня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

Л.М. Мазур

Т.О. Писана

О.В. Попович