Справа № 502/2995/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2016 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Балана М.В.,

при секретарі Урсул Г.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Кілія справу за позовом

ОСОБА_1, ОСОБА_2

до

ОСОБА_3 міської ради Кілійського району Одеської області

про

визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі 28.12.2015 року звернулись до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_3 міської ради Кілійського району Одеської області про визнання права власності за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на ? частину земельної ділянки площею 4,94 га, розташованої на території ОСОБА_3 міської ради, яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно державного акту на право приватної на землю серії IV-ОД № 038657 від 10.07.2000 року, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, померлого 03.10.2012 року, а також про визнання права власності за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на ? частину земельної ділянки площею 4,94 га, розташованої на території ОСОБА_3 міської ради, яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно державного акту на право приватної на землю серії IV-ОД № 038657 від 10.07.2000 року, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, померлого 03.10.2012 року

З позовної заяви вбачається, що 03.10.2012 року помер ОСОБА_5. Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складалось з земельної ділянки площею 4,94 га, що розташована на території ОСОБА_3 міської ради, яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Зазначена земельна ділянка належала батькові ОСОБА_4 ОСОБА_6. Право власності на цю земельну ділянку було визнано за ОСОБА_4 рішенням Кілійського районного суду по справі № 2-2610/2010 від 27.09.2010 року. В подальшому ОСОБА_5 належним чином відповідно до вимог законодавства право власності на зазначену земельну ділянку не оформив, у звязку з чим правовстановлюючі документи відсутні. Після смерті ОСОБА_4 його дружина ОСОБА_1 та донька ОСОБА_2 звернулись до нотаріуса з метою оформлення права власності на спадкове майно, а саме на земельну ділянку площею 4,94 га, розташовану на території ОСОБА_3 міської ради, яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно державного акту на право приватної на землю серії IV-ОД № 038657 від 10.07.2000 року, однак їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з відсутністю реєстрації права власності на спадкове майно за ОСОБА_4. Також спадкоємцям було рекомендовано звернутися до суду з позовом про визнання за нею право власності.

Позивач ОСОБА_1, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, однак надала заяву про те, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить справу розглядати за її відсутності.

Позивач ОСОБА_2, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, однак надала заяву про те, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить справу розглядати за її відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_3 міської ради, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справ, в судове засідання не з`явився, однак направив заяву, відповідно до якої позов визнає в повному обсязі та водночас просить провести засідання без його участі.

На підставі письмових заяв позивача та відповідача суд ухвалює рішення за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою, в порядку передбаченому ст.ст. 169,197 ЦПК України.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Як зазначено у ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як зазначено у ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Дослідивши надані письмові докази та розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог, суд достовірно встановив такі факти та відповідні їм правовідносини:

Відповідно до рішення Кілійського районного суду Одеської області від 27.09.2010 року за ОСОБА_4 визнано право власності на земельну ділянку площею 4,94 га, розташовану на території ОСОБА_3 міської ради в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6, померлого 07.01.2010 року, якому належала зазначена земельна ділянка на підставі державного акта на право приватної власності на IV-ОД № 038657, виданого 10.07.2000 року на підставі XIV сесії XXIII скликання ОСОБА_3 міської ради народних депутатів Кілійського району Одеської області.

Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ОД № 038657, виданого 10.07.2000 року на підставі XIV сесії XXIII скликання ОСОБА_3 міської ради народних депутатів Кілійського району Одеської області выд 27.04.2000 року № 128 ОСОБА_6 була надана на праві приватної власності земельна ділянка площею 4,94 га, що розташована на території ОСОБА_3 міської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

08.06.1969 року ОСОБА_3 районним бюро ЗАГС було зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_7, прізвище дружини після укладення шлюбу ОСОБА_4, про що 08.06.1969 року в книзі записів актів громадянського стану про одруження зроблено відповідний запис за № 128, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії ІІ-АГ № 295875 від 08.06.1969 року.

08.06.1972 року в шлюбі народилась ОСОБА_8, батьками якої записані ОСОБА_5 та ОСОБА_1, про що в книзі реєстрації актів про народження 22.06.1972 року зроблено запис № 202, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії V-ЖД № 295283 від 28.03.1991 року, виданого ОСОБА_3 районним відділом записів актів громадянського стану Одеської області.

21.03.1992 року ОСОБА_3 районним відділом записів актів громадянського стану Одеської області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_8, прізвище дружини після укладення шлюбу Василенко, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 21.03.1992 року зроблено запис № 58, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІІ-ЖД № 349312 від 21.03.1992 року.

03.10.2012 року помер ОСОБА_5, про що складено відповідний актовий запис № 392, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 317642, виданого 04.10.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану ОСОБА_3 районного управління юстиції Одеської області.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

В ч. 1-2 ст. 1220 ЦК України зазначено, що Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

З урахуванням вищезазначеного судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4, померлого 03.10.2012 року.

Згідно виписки з домової книги ОСОБА_5, померлий 03.10.2012 року, був прописаний на день смерті за адресою: Одеська область, м. Кілія, вул. Маяк, 73. За вказаною адресою також прописані ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3.

У відповідності до ч.3 ст. 1268 ЦК України Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

З інформаційного листа № 613/01-16 від 18.12.2015 року вбачається, що ОСОБА_1 зверталась до приватного нотаріуса ОСОБА_3 районного нотаріального округу ОСОБА_11 для оформлення права власності на ? частину земельної ділянки площею 4,94 га, розташованої на території ОСОБА_3 міської ради, однак їй було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів.

Згідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності на встановлена судом.

В ст. 392 ЦК України вказано, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до листа Міністерства Юстиції України від 21.02.2005 року за № 19-31/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

В ч. 1,2 ст. 182 ЦК України вказано, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, державна реєстрація права власності на нерухомість є обов'язковою умовою оборотоздатності такого майна, та є можливістю особи, яка вважає себе власником такої нерухомості, здійснювати будь-які угоди щодо неї. Якщо спадкодавець за життя не оформив право власності та/або не забезпечив його державну реєстрацію, це стає перешкодою для оформлення права на спадщину в загальному порядку.

Однак відсутність держаної реєстрації речових прав на нерухоме майно по собі не призводить до припинення права власності, так як є лише офіційним визнанням й підтвердженням державою факту виникнення таких прав.

Відсутність державної реєстрації права власності не позбавляє спадкоємця речових прав отримати право на її проведення.

На підставі вищезазначеного суд прийшов до висновку, що позов є обґрунтованим й таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.16, 182, 256, 316, 328, 392,1216, 1222, 1260, 1268, 1270 ЦК України, ст.ст. 10,11, 60, 213, 214, 215 ЦПК України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на ? частину земельної ділянки площею 4,94 га, розташованої на території ОСОБА_3 міської ради, яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно державного акту на право приватної на землю серії IV-ОД № 038657 від 10.07.2000 року, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, померлого 03.10.2012 року.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на ? частину земельної ділянки площею 4,94 га, розташованої на території ОСОБА_3 міської ради, яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно державного акту на право приватної на землю серії IV-ОД № 038657 від 10.07.2000 року, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, померлого 03.10.2012 року

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Кілійський районний суд Одеської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_12