Номер провадження: 22-ц/785/6494/16
Головуючий у першій інстанції Погрібний С. О.
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.08.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Драгомерецького М.М., Панасенкова В.О.,

при секретарі - Томашевській К.В.,

розглянувши апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - Громадської організації «Всеукраїнський рух «Сила права» на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 15 липня 2016 року по цивільній справі за заявою ОСОБА_2, яка діє від власного імені та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, за участі заінтересованих осіб - Міністерства соціальної політики України та держави Російської Федерації,

встановила:

Заявниця ОСОБА_2 звернулася 14.07.2016р. до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення та просила встановити, що вимушене переселення її, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з неповнолітньою донькою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в серпні 2014 року з окупованої території Донецької області України відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Донецької області України, обґрунтовуючи заяву наступним.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15 липня 2016 року у відкритті провадження за указаною заявою було відмовлено. При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що заява ОСОБА_2 не підлягає розгляду в порядку окремого провадження цивільного судочинства, так як відносини, з приводу існування яких звернулася заявниця в порядку цивільного судочинства, не відповідають ознакам статті 1 ЦК України, з огляду на що не є цивільними, із поданої заяви вбачається спір про право, наявний публічно - правовий спір та міжнародно - правовий спір.

Не погодившись з ухвалою, ОСОБА_2 в особі свого представника звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій ставиться питання про скасування ухвали та направлення справи до суду для вирішення питання про відкриття провадження, посилаючись на те, що висновок суду першої інстанції щодо непідвідомчості заяви ОСОБА_2 судам цивільної юрисдикції на території України є хибним. Так, скаржник, зазначає, що фізичні особи не можуть бути суб'єктами міжнародно - правового спору, в заяві не зазначено про існування спору про право, участь у справі заінтересованої особи - Міністерства соціальної політики України, не є свідченням про наявність публічно - правових відносин, а тому оскаржувана ухвала порушує право заявника на доступ до правосуддя.

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту вимушеного переселення заявника з тимчасово окупованої території м. Донецька внаслідок військової агресії Російської Федерації, суд першої інстанції виходив з того, що заява ОСОБА_2 не підлягає розгляду в порядку окремого провадження цивільного судочинства, так як відносини, з приводу існування яких звернулася заявниця в порядку цивільного судочинства, не відповідають ознакам статті 1 ЦК України, з огляду на що вони не є цивільними, із поданої заяви вбачається спір про право, наявний публічно - правовий спір та міжнародно - правовий спір.

Між тим, колегія суддів з такими висновками суду погодитися не може.

Так, ч.1 ст. 256 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Таким чином, встановлення юридичного факту рішенням суду безпосередньо породжує певні юридичні наслідки, тобто від встановлення факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, отже заява про встановлення юридичного факту, що стосуються вимушеного переселення заявника з окупованої території Луганської області, України, що відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Луганської області, Україна, може розглядатись в порядку окремого провадження.

Частиною 4 ст. 256 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

В поданій заяві не порушується заявником питання про стягнення збитків, не вказується, що судове рішення необхідне для стягнення збитків та не вказується, що судове рішення необхідне для наступного вирішення спору про право.

Судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в даному випадку існує спір про право, оскільки відповідно до пояснення заявника та її представників, спір про право відсутній та чинним законодавством України не передбачено іншого порядку його встановлення.

На стадії відкриття провадження за відповідною заявою суд першої інстанції має з'ясувати наявність або відсутність спору про право, а також чи має факт юридичне значення, тобто, чи породжує останній відповідні правові наслідки.

Разом з тим, відмова у відкритті провадження за заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, на підставі наявності міжнародно - правового спору не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Так, з приводу наявності міжнародно - правових спорів, суб'єктами звернення є держави, а не фізичні особи, якою, в свою чергу, є заявник.

Крім того, Міжнародні органи та суди не можуть замінювати національну систему органів правосуддя, а лише доповнюють останню.

Висновок суду про наявність публічно - правового спору із суб'єктом владних повноважень взагалі ніякими доказами не підтверджений, є хибним та не обґрунтованим.

Враховуючи все викладене вище та той факт, що чинним цивільним процесуальним законодавством передбачено право особи на звернення до місцевого загального суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, колегія суддів приходить до висновку, що відмовивши у відкритті провадження за заявою ОСОБА_2 на підставі непідвідомчості такої заяви судам загальної юрисдикції, суд першої інстанції порушив порядок вирішення указаного питання.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції , апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що винесена ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 15 липня 2016 року не може вважатися законною та обґрунтованою, і тому вона підлягає скасуванню з направленням питання прийняття заяви на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307, 312, 315, 317, 319, 324-325 ЦПК України судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - Громадської організації «Всеукраїнський рух «Сила права» задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 15 липня 2016 року скасувати, питання прийняття заяви направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та подальшому оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді М.М. Драгомерецький

В.О. Панасенков