Справа № 209/701/16-ц
Провадження № 2/209/673/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2016 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - Решетник Т.О.,

за участю секретаря - Петропольської М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпродзержинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Дніпровського району м.Дніпродзержинська, третя особа - Державна міграційна служба Головного управління в Дніпропетровській області у місті Дніпродзержинську, про визнання права на користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право на користування житловим приміщенням у квартирі за адресою: АДРЕСА_1, що є підставою для подальшої його реєстрацією за адресою: АДРЕСА_2 та оформлення особистого рахунку на квартиру за адресою: АДРЕСА_3, на його ім'я.

В обґрунтування позову зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_8 року помер ОСОБА_2. ОСОБА_2 був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_2. Зазначена квартира однокімнатна, житлова площа складає 14,5 кв.м., загальна площа - 34,9 кв.м. Квартира за адресою: АДРЕСА_4 була виділена ОСОБА_2 на підставі рішення виконкому Дніпровського району м. Дніпродзержинська № 736 від 10.12.1982 р. З грудня 2013 року в квартирі за адресою: АДРЕСА_5 за згодою ОСОБА_2 разом з ним став проживати він. В той час його сім'я фактично розпалась, і він був вимушений залишити місце своєї реєстрації за адресою: АДРЕСА_11, т.я. ця квартира є власністю дружини ОСОБА_3. Заради психологічного покою їх неповнолітнього сина вони офіційно не оформлювали розрив їх шлюбних відносин. На протязі більше 20 років вони з ОСОБА_2 підтримували дружні стосунки. Він, знаючи, що він вимушений був залишити місце свого попереднього проживання, запропонував йому оселитися у нього. Він скористувався його пропозицією і з грудня 2013 року він живе за адресою: АДРЕСА_6. В цій квартирі знаходяться його особисті речі. Факт його проживання у квартирі за адресою: АДРЕСА_4 підтверджується актом ТОВ «Крона-Сервис 1» м. Дніпродзержинська про проживання від 25.02.2016 року № 28. Факт його не проживання за адресою його реєстрації: АДРЕСА_11 підтверджується актом ТОВ «Крова-Сервис 3» про не проживання від 25.02.2016 року. На протязі більше двох років вони з померлим ОСОБА_2, проживаючи разом за адресою: АДРЕСА_4, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. До них у зазначену квартиру приходили як їх спільні знайомі, так і знайомі, друзі кожного з них. Вони спільно купували продукти харчування. Сумісними фізичними та матеріальними зусиллями вони розпочали ремонт цієї квартири. За їх спільним з ОСОБА_2 рішенням ним були укладені договори з ПП «ОСОБА_4» на постачання за адресою: АДРЕСА_4 дерев'яних вікон, балконного блоку від 07.05.2015 року, дверей вхідних від 25.06.2015 року, чотирьох міжкімнатних дверей від 29.07.2015 року. На протязі всього часу свого проживання в зазначеній квартирі вони з ОСОБА_2 завжди вчасно сплачували комунальні послуги. Влітку 2015 року ОСОБА_2 став почувати себе недобре. Він постійно наполягав на звернення його до лікарні, але ОСОБА_2 не вважав це за необхідне. В середині січня 2016 року він домігся, щоб ОСОБА_2 разом зі ним звернувся до КЗОЗ ДМР «Центр ПМСП №1» м. Дніпродзержинська. ОСОБА_2 пройшов обстеження у лікаря, ультразвукове обстеження та лабораторні аналізи. В січні 2016 року ОСОБА_2 вирішив здійснити своє право на приватизацію житла за адресою: АДРЕСА_4 і попросив його зайнятися оформленням всіх необхідних документів. Ним було сплачено державне мито за приватизацію та сплачене проведення технічної інвентаризації нерухомого майна квартири за адресою: АДРЕСА_4. Звернення ОСОБА_2 з заявою про приватизацію його житла було 29.01.2016 року. Рішення адміністрації Дніпровського району м. Дніпродзержинська відбулось 12.02.2016 року, але реєстрацію свого права власності у Реєстраційній службі Дніпродзержинського міського управління юстиції ОСОБА_2 вже не здійснив, в зв'язку зі своєю смертю ІНФОРМАЦІЯ_8 року. 05.02.2016 року ОСОБА_2 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Морозовою О.В. 05.02.2016 року. Згідно цього заповіту ОСОБА_2 на випадок своєї смерті зробив розпорядження про те, що усе належне йому майно/рухоме і нерухоме/, де б воно не було та з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде йому належати на день його смерті та на що він за законом матиме право, заповідав гр. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 ІНФОРМАЦІЯ_8 року ОСОБА_2 зранку погано себе почував, на його пропозицію викликати лікаря чи звернутися до лікарні, ОСОБА_2 відмовився. Він пішов на роботу і неодноразово передзвонював йому. Ближче до обіду він подзвонив знову ОСОБА_2, але ОСОБА_2 вже не відповів. Він повернувся до дому і не зміг відкрити вхідні двері їх квартири, т.я. вони були закриті на внутрішню зачіпку. В зв'язку з виниклою ситуацією він звернувся до Дніпровського відділу поліції. Коли двері у присутності представників поліції були відкриті, у квартирі за адресою: АДРЕСА_4 ОСОБА_2 був виявлений мертвим. Під час перевірки смерті ОСОБА_2 на підставі лікарського свідоцтва про смерть № 253 від 12.02.2016 року, виданого судово-медичним експертом причиною смерті ОСОБА_2 є злоякісне новоутворення прямої кишки. Він, як єдина близька йому людина, отримав свідоцтво про смерть ОСОБА_2, займався організацією поховання ОСОБА_2, всіх необхідних при цьому речей та ритуалів. Вважає, що він був вселений квартиронаймачем ОСОБА_2 в квартиру за адресою: АДРЕСА_4 на законних підставах, тривалий час прожив з ним і придбав право на користування житловим приміщенням за зазначеною адресою, як член сім'ї квартиронаймача. Він продовжує проживати в зазначеній квартирі і виконує всі обов'язки наймача, які випливають із договору найму жилого приміщення.

Позивач ОСОБА_1, який 12.05.2016 року брав участь в судовому засіданні, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні обґрунтуванню позову. В наступне судове засідання, призначене на 13.05.2016 року, позивач ОСОБА_1 не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримував та просив їх задовольнити.

Представник позивача - адвокат ОСОБА_6, яка 12.05.2016 р. брала участь у судовому засіданні, заявлені вимоги підтримала у повному обсязі, надала пояснення про те, що ІНФОРМАЦІЯ_8 року помер ОСОБА_2. ОСОБА_2 був зареєстрований та проживав у квартирі за адресою: АДРЕСА_7, яка йому була виділена на підставі рішення виконкому Дніпровського району м. Дніпродзержинська № 736 від 10.12.1982 р. Між позивачем ОСОБА_1 та померлим ОСОБА_2 довгі роки існували теплі дружні стосунки. ОСОБА_2 був хрещеним батьком ОСОБА_1, і постійно приймав участь у житті свого хресника, підтримував його на протязі життя порадами та діями. Саме такої підтримки ОСОБА_1 потребував наприкінці 2013 року, коли він фактично припинив подружні стосунки зі своєю дружиною, і вимушений був залишити місце своєї реєстрації. Ця квартира належить його дружині на праві власності. З цього часу він не проживає за адресою: АДРЕСА_11. Коли позивач ОСОБА_1 поділився своїми особистими обставинами з ОСОБА_2, той одразу ж запропонував йому проживати в своїй квартирі за адресою: АДРЕСА_1. З того часу, а саме з грудня 2013 року позивач ОСОБА_1 проживає в зазначеній квартирі на правах члена сім'ї ОСОБА_2 і веде з ним спільне господарство, вони мають спільний бюджет, з якого спільно сплачують комунальні послуги, спільно харчуються, купують необхідні речі для домашніх потреб і спільними зусиллями роблять ремонт в квартирі. Вони спільно придбали дерев'яні вікна, балконний блок, міжкімнатні двері. Коли влітку 2015 року ОСОБА_2 став почувати себе погано, позивач ОСОБА_1 вмовляв його пройти медичне обстеження, згідно якого ОСОБА_2 дізнався про свою тяжку хворобу. На початку 2016 року він доручив позивачу ОСОБА_1 займатись приватизацією житла за адресою: АДРЕСА_1. Згодом стало відомо, що Адміністрацією Дніпровського району м.Дніпродзержинська було прийнято рішення про приватизацію житлового фонду, але зареєструвати своє право власності ОСОБА_2 не зміг, так як помер. Після смерті ОСОБА_2 стало відомо, що останній залишив на ім'я ОСОБА_1 заповіт. Як близька людина, практично єдиний член сім'ї ОСОБА_1 поклав на себе всі тяготи, пов'язані з похованням ОСОБА_2 Після смерті квартиронаймача позивач ОСОБА_1 проживає в спірній квартирі, сплачує комунальні послуги, чим дотримується норм ст.ст. 66, 67 ЖК Української РСР.

Представник відповідача - Адміністрації Дніпровського району м.Дніпродзержинська в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника адміністрації Дніпровського району м.Дніпродзержинська, а також письмові заперечення проти позовної заяви, в яких зазначено, що на спірне жиле приміщення за адресою: АДРЕСА_9 право власності не зареєстровано, на що вказує і сам позивач. Таким чином, квартира за адресою: АДРЕСА_10, належить до комунальної власності територіальної громади міста і є такою, що вивільнилася після смерті квартиронаймача, який був єдиним зареєстрованим на даній житловій площі, та не може бути спадковим майном. По-друге, з приводу визнання права на користування спірним житловим приміщенням зазначають наступне. Пленум Верховного Суду України у п. 9 постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року №2 роз'яснив, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати: чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема, чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи зареєстровані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлено угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї певний порядок користування жилим приміщенням. Стаття 65 Житлового кодексу УРСР передбачає право наймача на вселення в займане ним жиле приміщення інших осіб у встановленому порядку. Проте, як вбачається з матеріалів позовної заяви, померлий ОСОБА_2 не вчинив жодних дій щодо реєстрації позивача у спірному житловому приміщенні, а отже був порушений порядок його вселення. Також позивач вказує у позові на «тривалий час» проживання у спірному житлі. Проте, житловим законодавством передбачено не тривалість часу проживання у житлі, що дає підстави придбати право на користування таким житлом, а необхідність дотримання встановленого порядку вселення. Крім того, з приводу перебування позивача на обліку громадян, потребуючих поліпшення житлових умов, зазначають, що рішенням виконавчого комітету Дніпровської районної ради від 19.08.2009 №261 «Про зняття громадян з обліку потребуючих поліпшення житлових умов», ОСОБА_1 було знято з такого обліку. На підставі вищевикладеного просять суд відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи - Державної міграційної служби Дніпровського РВ м.Дніпродзержинську ГУ ДМС України у Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, надали до суду заяву про розгляд справи без присутності їх представника.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона є сусідкою позивача, який з 2013 року проживає за адресою: АДРЕСА_2 разом з ОСОБА_2 Про родинні стосунки між ними вона не обізнана, але знає, що вони вели спільне господарство, позивач доглядав за хворим ОСОБА_2, здійснив його поховання.

Свідок ОСОБА_8 в суді зазначив, що з ОСОБА_2 він був знайомий з 1986 року, а з позивачем ОСОБА_1 познайомився три роки назад, коли був в гостях у ОСОБА_2 З позивачем у нього склалися нормальні дружні відносини. Йому відомо про те, що позивач мешкав разом з ОСОБА_2, піклувався про нього, коли той хворів, займався приватизацією квартири, а коли ОСОБА_2 помер - займався організацією його похорон.

Вислухавши позивача, його представника, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28 грудня 1982 року Виконавчий комітет Дніпровської ради народних депутатів м.Дніпродзержинська видав на ім'я ОСОБА_2 ордер на житлове приміщення № 6281 на родину з 1 чоловіка на право зайняття 1-кімнатної квартири АДРЕСА_1 (а.с.12).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 з 22.02.1983 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, а ІНФОРМАЦІЯ_8 року знятий з реєстраційного обліку в зв'язку зі смертю, що підтверджується копією особистого рахунку № НОМЕР_1, виданим ТОВ «Абонент ХХІ» 27.02.2016 року (а.с.11).

Статтею 64 Житлового кодексу Української РСР (надалі по тексту - ЖК УРСР) передбачено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ст. 65 ЖК УРСР, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

У вищевказаній квартирі № АДРЕСА_1, крім квартиронаймача ОСОБА_2, з грудня 2013 року по теперішній час проживає без реєстрації позивач ОСОБА_1, що підтверджується актом про проживання № 28 від 25.02.2016 року, засвідченого директором ТОВ «Крона-Сервіс-1» ОСОБА_9 (а.с.19).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_11 (а.с.9).

Згідно акту про не проживання № 25-02-01 від 25.02.2016 року, засвідченого директором ТОВ «Крона-Сервіс-3» ОСОБА_10, позивач ОСОБА_1 не проживає за адресою: АДРЕСА_11 з грудня 2013 року по теперішній час (а.с.20).

З доводів позовної заяви та наданих в судовому засіданні пояснень позивача та його представника вбачається, що на протязі більше двох років позивач ОСОБА_1 з померлим ОСОБА_2, проживаючи разом за адресою: АДРЕСА_9, вели спільне господарство, мали спільний бюджет.

Так, на підтвердження спільного проживання та ведення спільного побуту з ОСОБА_2, позивачем ОСОБА_1 надано договір № 0019 від 07.05.2015 року, укладений між ПП ОСОБА_11 та ОСОБА_1, згідно якого постачальник зобов'язується передати у власність товар згідно Спеціфікаціям, а замовник зобов'язується оплатити його на умовах, передбачених Договором та прийняти наступний товар, а саме: 1 (один) балконний блок. Загальна сума договору складає 5650,00 грн. Згідно акту прийому-передачі від 17.05.2015 року за Договором № 0019 від 07.05.2015 року, фізична особа - підприємець ОСОБА_11 передав, а ОСОБА_1 прийняв конструкції, зазначені в специфікації Договору. Доставка конструкцій здійснена на адресу: АДРЕСА_1 (а.с.28-30).

Крім того, в матеріалах справи міститься договір № 0047 від 29.06.2015 року, укладений між ПП ОСОБА_11 та ОСОБА_1, згідно якого постачальник зобов'язується передати у власність товар згідно Спеціфікаціям, а замовник зобов'язується оплатити його на умовах, передбачених Договором та прийняти наступний товар, а саме: 4 (чотири) дерев'яні міжкімнатні двері. Загальна сума договору складає 12600,00 грн. Згідно акту прийому-передачі від 16.08.2015 року за Договором № 0047 від 29.07.2015 року, фізична особа - підприємець ОСОБА_11 передав, а ОСОБА_1 прийняв конструкції, зазначені в специфікації Договору. Доставка конструкцій здійснена на адресу: АДРЕСА_1 (а.с.31-35).

Судом встановлено, що 05 лютого 2016 року ОСОБА_2 на випадок своєї смерті заповів усе належне йому майно (рухоме і нерухоме), де б воно не було та з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде йому належати на день його смерті та на що він за законом матиме право, позивачу ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, про що було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Морозовою О.В. (а.с.26).

ІНФОРМАЦІЯ_9 року помер ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.10).

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_12 сплатив за послуги по захороненню ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, який проживав за адресою: АДРЕСА_1, а також здійснив оплату поминальних обрядів, що підтверджується довідкою від 13.02.2016 року, наданою настоятелем храму Св. Михайла ОСОБА_13, а також копіями фіскальних (товарних) чеків, рахунків, платіжних квитанцій (а.с.36-41).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 61 ЖК УРСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - ЖЕО (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Предметом договору найму жилого приміщення у будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат (ст. 63 ЖК УРСР).

Згідно ч. 1 ст. 106 ЖК УРСР, повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача.

Відповідно до п. 9 Пленуму Верховного Суду УРСР від 12.04.1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Суд критично ставиться до заперечень відповідача - Адміністрації Дніпровського району м.Дніпродзержинська, стосовно того, що підставою для відмови в задоволені позовних вимог позивача є те, що був порушений порядок вселення позивача у спірне житлове приміщення, а тривалість часу проживання у житлі не дає підстави придбати право на користування таким житлом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 проживає та користується квартирою АДРЕСА_1 яка була виділена в користування ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 р. Як вбачається з вищезазначених доказів та тверджень позивача, викладених у позовній заяві та в судовому засіданні, спірне житлове приміщення є постійним місцем проживання позивача, який виконує усі обов'язки наймача житлового приміщення, у тому числі сплачує квартирну плату та комунальні послуги.

Таким чином, вимоги позивача ОСОБА_1 щодо визнання за ним, ОСОБА_1, право користування житловим приміщенням у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат та враховуючи волевиявлення позивача щодо відсутності необхідності стягувати з відповідачів сплачений позивачем судовий збір, суд приходить до висновку, що судові витрати у справі відшкодування не підлягають.

Керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Адміністрації Дніпровського району м.Дніпродзержинська, третя особа - Державної міграційної служби Головного управління в Дніпропетровській області у місті Дніпродзержинську, про визнання права на користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, право користування житловим приміщенням у квартирі за адресою: АДРЕСА_3, що є підставою для подальшої його реєстрацією за адресою: АДРЕСА_3 та оформлення особистого рахунку на квартиру за адресою: АДРЕСА_3, на його ім'я.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Cуддя Т.О. Решетник