У х в а л а

іменем україни

24 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мазур Л.М.

суддів: Коротуна В.М., Леванчука А.О.,

Нагорняка В.А., Писаної Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, треті особи: Генеральна прокуратура України, Служба безпеки України, Державна фіскальна служба України, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та прокуратури,

за касаційною скаргою Служби безпеки України на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 08 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 15 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути 774 047 грн на її користь з Державного бюджету України шляхом списання у безспірному порядку коштів з рахунку Державної казначейської служби України у відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та прокуратури.

На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 19 вересня 2011 року слідчим слідчого відділу Служби безпеки України в Рівненській області винесено постанову про порушення проти неї кримінальної справи за ч. 1 ст. 362 КК України, за ознаками злочину вчинення несанкціонованої зміни інформації, яка обробляється в електронно-обчислювальних машинах (комп'ютерах), вчиненої особою, яка має право доступу до неї.

Зазначала, що за її скаргою 05 жовтня 2011 року Рівненським міським судом було відкрито провадження щодо оскарження постанови слідчого про порушення кримінальної справи, однак після цього слідчим 20 жовтня 2011 року винесено постанову про притягнення ОСОБА_3 як обвинуваченої в кримінальній справі за ч. 1 ст. 362 КК України та застосовано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд, а 08 листопада 2011 року заступником прокурора Рівненської області затверджено обвинувальний висновок у кримінальній справі № 293 за обвинуваченням ОСОБА_3

Позивачка вказувала, що кримінальна справа неодноразово поверталася для додаткового розслідування, а 10 жовтня 2014 року кримінальне провадження слідчим Служби безпеки України в Рівненській області було закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Посилаючись на те, що в період із вересня 2011 року до листопада 2014 року зі сторони працівників відділу внутрішньої безпеки при Державній податковій адміністрації в Рівненській області (далі - ДПІ), управління Служби безпеки України в Рівненській області та прокуратури Рівненської області вона піддавалася періодично моральному тиску щодо визнання своєї винуватості у злочині, якого не вчиняла, а під час реорганізації Кузнецовської ОДПІ була звільнена з роботи у зв'язку із скороченням чисельності працівників згідно із наказом від 02 вересня 2013 року № 7-0, ОСОБА_3 просила задовольнити позов у повному обсязі та при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди врахувати стан її здоров'я як потерпілої, тяжкість вимушених змін у життєвих та виробничих відносинах, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 08 липня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто із Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету шляхом безспірного списання коштів державного бюджету на користь ОСОБА_3 70 000 грн відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, і прокуратури.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 15 жовтня 2015 року апеляційні скарги ОСОБА_3, Державної фіскальної служби України, управління Служби безпеки України в Рівненській області та Служби безпеки України відхилено, рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 08 липня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі Служба безпеки України, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення ОСОБА_3 на неї, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, з висновком якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що внаслідок незаконного притягнення позивача до кримінальної відповідальності та обрання щодо неї запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, який обмежував її право на вільне пересування, тривалість незаконних дій досудового слідства, характер, обсяг, глибину душевних, психічних страждань, яких зазнала позивач, стан її здоров'я, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, дійшов висновку, що розмір грошового відшкодування завданої моральної шкоди позивачу в сумі 70 000 грн відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів касаційного суду вважає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені із дотриманням норм матеріального і процесуального права з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що 19 вересня 2011 року слідчим слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Рівненській області винесено постанову про порушення кримінальної справи щодо ОСОБА_3 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 362 КК України, - вчинення несанкціонованої зміни інформації, яка обробляється в електронно-обчислювальних машинах (комп'ютерах), вчиненої особою, яка має право доступу до неї (а. с. 138-139, т. 1).

20 жовтня 2011 року слідчим винесено постанову про притягнення ОСОБА_3 в якості обвинуваченої в кримінальній справі № 293 та пред'явлено обвинувачення за ч. 1 ст. 362 КК України, обрано їй запобіжний захід у виді підписки про невиїзд (а. с. 140, т. 1).

У подальшому вказана кримінальна справа була направлена до суду, у процесі розгляду якої 16 грудня 2013 року постановою Кузнецовського міського суду Рівненської області, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 06 лютого 2014 року, кримінальну справу у зв'язку з неповнотою досудового слідства повернуто прокурору Рівненської області для організації проведення додаткового розслідування. Вказаною постановою також скасовано обраний ОСОБА_3 запобіжний захід у виді підписки про невиїзд.

10 жовтня 2014 року постановою слідчого управління Служби безпеки України в Рівненській області кримінальне провадження щодо позивачки закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв'язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (а. с. 167-168, т. 1).

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції призначалась судова психологічна експертиза, відповідно до висновку якої від 04 червня 2015 року № 2-04/06 ситуація перебування під слідством і судом підозрюваної (обвинуваченої) у кримінальному провадженні впродовж довгого часу була для ОСОБА_3 тривало психотравмуючою, обумовила негативні зміни психоемоційної, психосоматичної та соціальної сфер особистості, обмежила можливості повноцінної життєдіяльності, потягла за собою тривалу фіксацію негативних переживань скривдженої честі та правової невизначеності, тобто спричинила психологічні (моральні) страждання. Орієнтовний розмір компенсації завданих ОСОБА_3 моральних страждань становить 120 мінімальних заробітних плат.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1. ч. 1, ч. 2 ст. 1, п. 5 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в редакції, чинній на час виникнення правовідносин, (далі - Закон) відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду у випадках незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Відповідно до частини 3 статті 13 Закону відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», тобто на час розгляду справи в суді першої інстанції, мінімальна заробітна плата становила 1 218 грн.

Судами попередніх інстанцій установлено, що під слідством та судом ОСОБА_3 перебувала із 19 вересня 2011 року до 10 жовтня 2014 року, що становить 36 місяців і 21 день, з яких протягом 25 місяців і 26 днів до неї було застосовано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд, розмір відшкодування моральної шкоди не може бути меншим 43 848 грн (1 218 грн х 36 місяців).

Разом з тим п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Таким чином, Законом визначений мінімальний розмір моральної шкоди, яка відшкодовується, та не встановлено граничний розмір такої шкоди.

З огляду на вказане вище колегія суддів касаційного суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про стягнення на користь позивачки моральної шкоди у розмірі 70 000 грн, не обмежуючись її мінімальним розміром, оскільки ОСОБА_3 перебувала під слідством і судом понад три роки, у зв'язку з чим порушені її життєві зв'язки, які потребують значного часу та зусиль для відновлення до попереднього стану, що відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами першої та апеляційної інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо їх оцінки.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуСлужби безпеки України відхилити.

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 08 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 15 жовтня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.М. Мазур

Судді: В.М. Коротун

А.О. Леванчук

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана