Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2016 року

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі головуючого-судді Бучко Т.М.

секретар Соломон О.М.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих грошовх коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про визнання дій неправомірними та стягнення безпідставно списаних коштів,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 22321,67 грн., відсотки за користування безпідставно набутими грошовими коштами у період з 20 червня 2014 року по 27 липня 2015 року в сумі 4753,90 грн., а також судові витрати у справі.

В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що відповідач з 2 листопада 2011 року є користувачем web-інтерфейсу LIQPAY, правовідносини з використання якого врегульовані угодою користувача, яка розміщена на сайті https:www.LiqPAY.com/ ( далі - Угода користувача ). Пунктом 3.3 Угоди користувача передбачено, що обовязки банка в межах угоди обмежуються прийманням грошових коштів у клієнтів та передачею грошових коштів особам, яким вони призначені. Для користування web-інтерфейсом LIQPAY користувач має лише зазначити свій номер мобільного телефону, персональні дані та приєднатися до Угоди користувача. Крім іншого, web-інтерфейс LIQPAY надає можливість здійснювати поповнення рахунку LIQPAY, переказ коштів на інші рахунки LIQPAY, переказ коштів на платіжні картки та здійснювати інші операції. Угода користувача не встановлює можливість надання у користування коштів понад залишок коштів клієнта. Безпідставне отримання відповідачем грошових коштів стало можливим у звязку з здійсненням заміни старого інтерфейсу на новий із доповненням його функціонального наповнення та зміною технології обробки платежів. При цьому для перегляду архівних операцій користувачам нового web-інтерфейсу LIQPAY залишався доступним старий web-інтерфейс. Відповідачем було виявлено та використано вразливість нового web-інтерфейсу LIQPAY, яка полягала в тому, що через архів операцій старого web-інтерфейсу LIQPAY користувач мав можливість ініціювати здійснення переказу саме в старому web-інтерфейсі LIQPAY. Основна технологічна відмінність двох web-інтерфейсів полягала в тому, що в новому web-інтерфейсі переказ і відображення інформації за його результатом здійснювалося негайно, а в старому негайно проводилася лише перевірка наявності коштів, а проведення операцій відображалося через проміжок часу, не менший 1-2 годин. Операції в новому web-інтерфейсі LIQPAY не відображалися та не впливали на залишок коштів в старому web-інтерфейсі LIQPAY. Таким чином, відповідачем в період з 29 березня 2014 року по 16 травня 2014 року без наявної на те правової підстави було здійснено операції в старому та новому web-інтерфейсах LIQPAY, які дали йому змогу здійснити перекази коштів в загальній сумі 22321,67 грн. Вказані грошові кошти є безпідставно набутими та підлягають поверненню позивачу відповідно до ст.1212-1214 ЦК України. Крім того, з відповідача необхідно стягнути проценти за користування грошовими коштами банку в сумі 4753,90 грн.

Відповідач звернувся в суд із зустрічним позовом до ПАТ КБ «Приватбанк», в якому просить визнати дії відповідача по списанню грошових коштів в розмірі 22321,67 грн. з його карткового рахунку № 364176 протиправними, стягнути з відповідача на його користь неправомірно списані з карткового рахунку кошти в розмірі 22321,67 грн. та судові витрати у справі.

В обґрунтування заявлених зустрічних позовних вимог покликається на те, що 19 червня 2014 року позивачем самостійно, без його згоди та будь-якого повідомлення було списано з його карткового рахунку № 364176 кошти в сумі 22321,67 грн. Внаслідок вчинення такої дії надалі банком було нараховано штрафи за прострочення за кредитом та здійснено списання нарахованих за овердрафтом відсотків, що призвело до утворення станом на 23 вересня 2015 року заборгованості в сумі 52861,10 грн. Перевищення кредитного ліміту по картковому рахунку та використання грошових коштів понад встановлений банком ліміт овердрафту, тобто несанкціонований овердрафт, відбулося 19 червня 2014 року з ініціативи та внаслідок неправомірних дій банку.

В судовому засіданні 8 квітня 2016 року представник позивача ОСОБА_4 позов підтримав повністю та з аналогічних підстав. Зустрічний позов не визнав з підстав, зазначених у письмових запереченнях на позов. В судовому засіданні 2 вересня 2016 року представник позивача ОСОБА_1 пояснив, що банк провів списання коштів в сумі 22321,67 грн. з карткового рахунку відповідача правомірно відповідно до п.2.1.3.5 Умов та правил надання банківських послуг в звязку з виникненням овердрафту на зазначену суму. Просить позов задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що позивачем не надано жодного доказу безпідставного отримання відповідачем коштів в сумі 22321,67 грн., вчинення саме відповідачем операцій в web-інтерфейсі LIQPAY, наявність технічної можливості проводити такі операції. Крім того, оскільки сторони перебувають у договірних правовідносинах, застосування ст.1212 ЦК України виключається. Зустрічний позов підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві. Пояснив, що позивачем одноосібно було переведено кошти на підставі службової записки. Списання коштів з карткового рахунку клієнта можливе лише в межах залишку на рахунку. На рахунку відповідача був залишок 20 грн., а тому списання коштів в сумі 22321,67 грн. є несанкціонованим овердрафтом, вчиненим з ініціативи банку. Оскільки на рахунку відповідача з вини банку виникла заборгованість, позивачем нараховуються проценти та штрафні санкції та подано до суду позов про стягнення боргу. Просить зустрічний позов задовольнити, а в задоволенні первісного відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, зясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків.

Суд встановив, що ПАТ КБ «Приватбанк» в порядку, передбаченому ст.634 ЦК України, за угодою користувача запропонував необмеженому колу фізичних осіб можливість отримання послуг по переказу грошових коштів з використанням web-інтерфейсу LIQPAY.

LIQPAY - це торгова марка банку, унікальний web-інтерфейс для вводу реквізитів платежу в мережі Інтернет і ініціювання переказу грошових коштів. Рахунок LIQPAY - це номер мобільного телефону, обліковий запис клієнта в web-інтерфейсі LIQPAY.

Частиною 1 ст.634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до п.1.4 Угоди користувача угода вступає в силу з моменту реєстрації клієнта в web-інтерфейсі LIQPAY.

ОСОБА_3 22 листопада 2011 року приєднався до Угоди користувача шляхом реєстрації в web-інтерфейсі LIQPAY та погодився з усіма умовами договору про використання web-інтерфейсу. Представник відповідача визнав факт отримання відповідачем послуг з приймання/переказу грошових коштів через web-інтерфейс LIQPAY, які надавав позивач.

Таким чином, між сторонами виникли договірні правовідносини в порядку, передбаченому ч.1 ст.634 ЦК України, шляхом укладення договору приєднання.

Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи ( потерпілого ) без достатньої правової підстави ( безпідставно набуте майно ), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у звязку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобовязання повернути майно потерпілому. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-12цс14.

Згідно із п.3.3 Угоди користувача зобовязання банку в рамках угоди обмежуються прийманням грошових коштів у клієнтів і передачею грошових коштів особам, яким вони призначені.

Відповідно до розділу 3 Угоди користувача банк виконує доручення клієнта, які містяться в дистанційному розпорядженні, відправленому банку.

Згідно із п.3.5 Угоди користувача контрагент, на чию адресу клієнт ініціює переказ, вказується клієнтом в дистанційному розпорядженні. Зобовязання банку по переказу грошових коштів на користь контрагента вважається виконаним з моменту виконання вказаного розпорядження.

Таким чином, виходячи з особливостей функціонування платіжного пристрою web-інтерфейсу LIQPAY, єдиною законною підставою для здійснення переказів з ініціативи відповідача як користувача системи є сформований відповідачем та направлений позивачу розрахунковий документ ( платіжне дорученн ), в якому мають бути зазначені всі необхідні реквізити платежу.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не надано суду доказів на підтвердження руху набутих відповідачем коштів по рахунку № 335989 та на підтвердження надання відповідачем розпорядження на здійснення безготівкових перерахунків грошових коштів на спірну суму у зазначений позивачем період з 29 березня 2014 року до 16 травня 2014 року.

Надані позивачем на підтвердження позовних вимог щодо здійснення відповідачем перерахунку коштів та належності ОСОБА_3 рахунку № 335989 копії виписок та відомостей суд не приймає до уваги, оскільки вказані документи не відповідають вимогам закону щодо оформлення копій документів і не можуть вважатися належним доказом. Крім того, такі виписки не є належними доказами у справі в розумінні ст.57 ЦПК України, оскільки не є фактичними даними, а лише опосередкованою інформацією.

Пунктом 3.8 Угоди користувача передбачено, що інформація про суттєві зміни умов угоди, зміни тарифів опубліковується не пізніше, ніж за три дні до набрання чинності таких змін. У разі внесення банком в угоду суттєвих змін, що впливають на можливість використання клієнтом web-інтерфейсу LIQPAY, банк повідомляє про них клієнта на сайті www.LiqPAY.com, не пізніше ніж за три дні до набрання чинності цих змін. В разі незгоди клієнта із змінами умов угоди, останній вправі розірвати угоду у вказаний строк ( п.7.1.1 ).

В позовній заяві позивач покликається на те, що заміну старого web-інтерфейсу LIQPAY на новий із доповненням його функціонального наповнення та заміною технології обробки платежів було здійснено у березні 2014 року.

Однак, позивач не надав суду доказів щодо такої заміни web-інтерфейсу LIQPAY та її проведення саме у вказаний період, а також того, що відповідача було повідомлено про заміну інтерфейсу.

Суперечливими є доводи позивача про те, що відповідач мав можливість і створював платежі в старому web-інтерфейсі LIQPAY і в той же час ці ж кошти виводив в новому web-інтерфейсу LIQPAY. Позивачем не надано підтвердження того, що саме відповідач одночасно на двох програмах здійснював перерахунки. Існування технічної можливості подвійного переведення грошових коштів внаслідок зміни web-інтерфейсу в зазначений позивачем період також не підтверджена позивачем жодними доказами, яким міг би бути, зокрема, висновок спеціаліста.

Листом від 13 жовтня 2015 року № 20.1.0.0/7-20151004/327 на звернення відповідача про надання пояснень щодо списання коштів позивач повідомив ОСОБА_3, що «впровадження нових технологій обслуговування інколи призводять до невеликих технічних збоїв. Аналіз ситуації, що склалася, показав, що саме у результаті даного збою в старому інтерфейсі LiqPay клієнти мали можливість створювати платежі на користь великих Мерчант-обмінників ( це 56 Мерчант які користуються старим LiqPay ) і в той же час ці ж кошти виводити в новому інтерфейсі LiqPay, так як проводка в старому LiqPay - 1-2 години, в новому - онлайн. Відповідно, кошти були отримані двічі».

З відповіді банку вбачається, що можливість створювати платежі в старому web-інтерфейсі LIQPAY і в той же час ці ж кошти виводити в новому web-інтерфейсі LIQPAY існувала в результаті збою, що стався з вини банку.

Відповідно до п.3.7.1 Угоди користувача банк в рамках угоди має право призупиняти роботу програмних і/або апаратних засобів, які забезпечують функціонування web-інтерфейсу LIQPAY. Відтак, позивач мав право самостійно зупинити роботу інтерфейсу у випадку виявлення некоректної роботи системи чи зловживань з боку відповідача у користуванні послугами банку щодо перерахування коштів.

З огляду на зазначене, суд вважає, що позивачем не доведено факту безпідставного отримання відповідачем в березні-травні 2014 року грошових коштів в сумі 22321,67 грн. Враховуючи договірний характер правовідносин між сторонами, суд не вбачає підстав для задоволення позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів.

В судовому засіданні встановлено і не заперечувалося сторонами, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 укладено договір про надання банківських послуг, який складається з його заяви, Памятки клієнта, Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку.

Згідно банківської виписки № НОМЕР_1 від 23 вересня 2015 року по картковому рахунку ОСОБА_3 № 364176 станом на 8 червня 2014 року сума залишку по картці становила 20,54 грн.

19 червня 2014 року позивач здійснив списання на свою користь з карткового рахунку позивача грошових коштів в розмірі 22321,67 грн. В якості підстави для здійснення цієї операції у виписці з карткового рахунку зазначено «Служебная операція согласно С3 6790319 перевод ( дебетная часть )».

З урахуванням цього станом на 19 червня 2014 року сума залишку на картковому рахунку відповідача склала 22301,13 грн. Надалі банком щомісяця нараховувалися проценти за прострочений овердрафт та штраф за прострочення за кредитом.

Відповідно до ч.1 ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобовязується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові ( володільцеві рахунка ) грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами, і не вправі визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпорядження грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно із ч.2 ст.1071 та ч.1 ст.1072 ЦК України грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених договором між банком і клієнтом.

У відповідності до п.1.1.1.52 Умов та правил надання банківських послуг овердрафт - це короткостроковий кредит, який надається банком клієнту у випадку перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування. Використання клієнтом грошових коштів понад залишок на рахунку або встановлений банком ліміт овердрафту є несанкціонованим овердрафтом.

З пояснень представника позивача встановлено, що кредитний ліміт на картковий рахунок відповідача не встановлювався.

Згідно із п.2.1.1.3.5 Умов та правил надання банківських послуг клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, в межах сум, які підлягають оплаті банку за даним договором, при настанні строків платежів, списання грошових коштів з рахунків клієнта у випадку настання строків платежів за іншими договорами клієнта в розмірах, встановлених цими договорами. Банк здійснює списання коштів в грошовій одиниці України/іноземній валюті з будь-якого рахунку клієнта в розмірі, еквівалентному сумі заборгованості в іноземній валюті, національній валюті України по договору, і купівлю/продаж іноземної валюти на Міжбанківському валютному ринку України.

Суду не надана службова записка, яка стала підставою для списання коштів з карткового рахунку ОСОБА_3 З пояснень представника позивача вбачається, що банком списана сума безпідставно, на думку позивача, набутих в травні 2014 року відповідачем коштів в розмірі 22321,67 грн. з використанням послуги web-інтерфейс LIQPAY.

Оскільки суду не надано беззаперечних доказів безпідставного набуття відповідачем коштів в сумі 22321,67 грн., а інші докази використання відповідачем коштів понад залишок на рахунку чи встановлений банком кредитний ліміт відсутні, дії банку щодо одноосібного списання грошових коштів у вказаній сумі є неправомірними.

Відповідно до ст.1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка, банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із п.1.1.5.24 Умов та правил надання банківських послуг у разі безпідставного або помилкового перерахування грошей з рахунку клієнта банк зобовязується перерахувати ( повернути ) клієнту списану суму коштів і сплатити клієнту.

Грошові кошти понад залишок на рахунку № 364176 відповідачем не використовувалися. Використання грошових коштів в сумі 22321,67 грн. понад залишок на рахунку, тобто несанкціонований овердрафт, відбулося 19 червня 2014 року з ініціативи банку та внаслідок його неправомірних дій.

За таких обставин, суд дійшов висновку про порушення позивачем прав відповідача, які підлягають захисту шляхом визнання дій банку щодо списання на підставі службової записки 19 червня 2014 року з рахунку відповідача № 364176 коштів в розмірі 22321,67 грн. неправомірними та зобовязання банку перерахувати безпідставно списані грошові кошти на рахунок відповідача.

На підставі наведеного та керуючись ст.10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст.634, 1066, 1073 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів - відмовити.

Позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про визнання дій неправомірними та стягнення безпідставно списаних коштів - задовольнити.

Визнати неправомірними дії Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» щодо списання 19 червня 2014 року з рахунку ОСОБА_3 № 364176 грошових коштів в сумі 22321,67 грн.

Зобовязати Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» перерахувати суму безпідставно списаних грошових коштів в сумі 22321,67 грн. на рахунок ОСОБА_3 № 364176.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя :