АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 645/7985/15-ц Головуючий суддя І інстанції Горпинич О. В.
Провадження № 22-ц/790/4805/16 Суддя доповідач Шаповал Н.М.
Категорія: Спори про спадкове право
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого Шаповал Н.М.,

суддів: Пшенічної Л.В.,

ОСОБА_1,

за участю секретаря Брулевича В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім»єю зі спадкодавцем та зміну черговості одержання прав на спадкування, визнання права на спадкування разом із спадкоємцем першої черги за законом,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вищевказаним позовом, в якому просила встановити факт, що вона проживала з померлим 24.02.2015 року ОСОБА_4 однією сімєю з травня 1998 року та має право після його смерті на спадкування за законом у четвергу чергу, посилаючись на ст. 1259 ЦК України просила змінити черговість одержання права на спадкування, надавши їй право на спадкування після смерті ОСОБА_4 разом з його донькою ОСОБА_3 спадкоємицею першої черги.

В обґрунтування позову посилалася на те, що з травня 1998 року вона підтримувала фактичні шлюбні відносини з ОСОБА_4, з яким проживала у її квартирі за адресою: м. Харків, вул. Дружби Народів, б. 243, кв. 257. У 2010 році ОСОБА_4 розірвав шлюб з ОСОБА_5, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбів зроблено відповідний актовий запис. Позивачка зазначала, що, проживаючи разом із ОСОБА_4, вони вели спільне господарство, мали єдиний бюджет, з якого сплачували комунальні послуги, робили ремонт. З 2007 року ОСОБА_4 перебував на обліку у Харківській міській поліклініці № 10 за місцем її проживання. У 2008 році йому був встановлений діагноз ішемічний інсульт та у листопаді 2008 році призначена 3 група інвалідності, з 13.04.2009 року він отримував пенсію за віком. Увесь цей час вона опікувалася за своїм цивільним чоловіком, надавала допомогу. 24.02.2015 року ОСОБА_4 помер, у квартирі № 257, б. 243 по вул. Дружби Народів у м. Харкові, у присутності медпрацівників служби швидкої медичної допомоги. Причина смерті гострий інфаркт міокарда. Поховала ОСОБА_4 та зробила помини особисто вона. 04.03.2015 року позивачка отримала грошову допомогу на поховання, 11.03.2015 року отримала повний розрахунок за місцем роботи ОСОБА_4 у філії ДП «Харківстандартметрологія». Спадкоємицею першої черги за законом є донька ОСОБА_4 - ОСОБА_3, за життя батька вона ніякої допомоги не надавала і навіть не спілкувалася з ним.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 червня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги позивачка посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає, що на момент своєї смерті ОСОБА_4 у шлюбі не перебував, проживав із нею однією сімєю 17 років, у тому числі більше 11 років з моменту набрання чинності Сімейним Кодексом України, та 5 календарних років з моменту розірвання свого шлюбу (2010 рік) до своєї смерті (2015 рік). Тому, вважає доведеним факт її проживання у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_4, що є підставою для визнання її права на спадкування разом із спадкоємцем першої черги за законом.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачкою не надано доказів того, що ОСОБА_4 був на її утриманні чи у безпорадному стані, а з часу розлучення померлого ОСОБА_4 (05 травня 2010 року) до смерті останнього (24 лютого 2015 року) не пройшло пяти років, тому встановлення факту проживання однією сімєю у спірних правовідносинах не породжує виникнення, зміну або припинення прав позивачки.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_4 помер 25 лютого 2015 року (а.с.4).

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.1261-1265 ЦК.

Згідно ст. 1261 ЦК, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1262 ЦК - у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно ст.1263 ЦК - у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. Згідно ст. 1264 ЦК - у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ч.2 ст.1258 ЦК кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 1259 ЦК України, черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_4 працював на ВТЦ «Прилад» Харківській філії ДП «ХРНВЦСМС» з 13.02.2007 року займав посаду слюсаря КВПтаА 4-го розряду, а з 27.10.2009 року займав посаду сторожа. ОСОБА_4 з 24.02.2015 року було виключено зі списків працівників підприємства у звязку зі смертю. З січня 2010 року по лютий 2015 року ОСОБА_4 отримував пенсію за віком.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно довідки до акту огляду медико соціальною експертною комісією серія 10 ААВ № 657311, ОСОБА_4 встановлена третя група інвалідності з 26.01.2015 року по 01.02.2016 року. Згідно акту ОСОБА_4 протипоказаний тяжких фізичний труд, психоемоційне навантаження.

Проте, ОСОБА_4 помер, тяжких хвороб у нього не було, до останнього дня свого життя він працював, тому не встановлено, що померлий ОСОБА_4 перебував на утриманні позивачки протягом тривалого часу через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані, що було б підставою для задоволення позову.

Крім того, статтею 1264 ЦК України визначено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини.

В силу вимог ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 до 05 травня 2010 року, помер 24 лютого 2015 року. Тому, ст.. 1264 ЦК України також не розповсюджується на спірні правовідносини, оскільки з часу розлучення померлого ОСОБА_4 до його смерті не пройшло пяти років.

У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз'яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.

З огляду на викладене, виникнення особистих і майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон завжди пов'язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами.

Установивши, що ОСОБА_2 встановлення факту проживання однією сім'єю необхідне для визнання права на спадкування, тобто, необхідно для вирішення спору про право, а в задоволенні саме цих вимог про право на спадщину судом відмовлено, то колегія суддів приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

З урахуванням вищевказаного, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про відсутність підстав задоволення позову обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства.

Суд повно та всебічно зясував обставини по справі, наданим доказам дав належну оцінку і постановив законне і обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 13 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Н.М. Шаповал

Судді: Л.В. Пшенічна

ОСОБА_1