Провадження №4-с/760/36/16
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі

головуючого судді - Усатової І.А.

при секретарі - Здорик Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця, заінтересовані особи: відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві, -

В С Т А Н О В И В :

В вересні 2015 року скаржник звернувся в суд із вищезазначеною скаргою, в якій просить суд скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Махової Д.А. (далі - ВДВС) від 07.09.2015 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у ВП №48624028, а також поновити строк для звернення до суду з скаргою.

Скарга мотивована тим, що 07.09.2015 ВДВС винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в межах ВП №48624028 з примусового виконання виконавчого листа №2/760/2489/15, який виданий 26.08.2015 Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості в розмірі 202355,32 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 26.01.2015 року становить 3 199 238,55 грн.

Скаржник стверджує, що ВДВС під час винесення оскаржуваної постанови порушив закон, оскільки при винесенні постанови наклав арешт на все майно боржника, в той час як стягнення за виконавчими документами проводиться в першу чергу шляхом звернення стягнення на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках в банках та інших фінансових установах, на рахунках і вкладах в депозитаріях цінних паперів. І тільки в разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, стягнення звертається на належне боржникові інше майно.

Таким чином, скаржник вважає, що в силу ЗУ "Про виконавче провадження" державний виконавець при здійсненні дій щодо накладення арешту з забороною відчуження майна боржника повинен дотримуватися положень вимог ст. 52, 54, 57, 63 ЗУ "Про виконавче провадження" щодо черговості у здійсненні відповідних виконавчих дій, а арешт майна боржника та заборона його відчуження має здійснюватися виключно в межах тих сум, що підлягають стягненню, проте, зроблено не було.

Щодо поновлення строків для подання скарги, то зазначає те, що оскаржувану постанову було отримано його дружиною 14.09.2015 року, а останнім днем подання скарги є 23.09.2015.

02.10.2015 року ухвалою судді відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду.

27.01.2016 року в судове засідання заявник не з`явився, в той же час направив до суду заяву про розгляд скарги за відсутності його представника, зазначивши, що вимоги за скаргою підтримує в повному обсязі.

27.01.2016 року представник ВДВС також не прибув в суд на розгляд даної скарги, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового засідання. Представник ВДВС також подав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення скарги заперечував.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 20.05.2015 року Солом'янським районним судом міста Києва було ухвалено рішення, яким задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання відновлюваної кредитної лінії № 10-293062 від 13.03.2007 року в розмірі в розмірі 202355,32 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 26.01.2015 року становить 3 199 238,55 грн.

На виконання зазначеного рішення, 26.08.2015 року Солом'янським районним судом міста Києва було видано стягувачу - ПАТ «Укрсоцбанк» виконавчий лист № 2/760/2489/15, який відповідно до ст. 14 ЦПК України є обов'язковим на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Як встановлено судом, 03.09.2015 року стягувач звернувся до ВДВС з заявою про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на все майно боржника

Частиною 1 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Виконавчі листи, що видаються судами підлягають виконанню державною виконавчою службою (ст.17 Закону України «Про виконавче провадження»). При цьому, державні виконавці зобов`язані здійснити необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення.

Згідно ч .3 ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження» у заяві про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення про майнове стягнення стягувач має право просити державного виконавця накласти арешт на майно та кошти боржника та оголосити заборону на його відчуження.

Згідно ч.2 ст. 25 ЗУ «Про виконавче провадження» за заявою стягувана державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Судом встановлено, що 07.09.2015 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Маховою Д.А. було винесено постанову ВП № 48624028 про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа Солом'янського районного суду міста Києва № 2/760/2489/15від 26.08.2015 року.

Згідно зазначеної постанови, боржнику надано строк для самостійного добровільного виконання постанови у семиденний строк з моменту винесення постанови в термін до 14.09.2015 року.

Судом встановлено, що керуючись п.5 ч.3 ст.11, ч.3 ст.19, ч.2 ст.25, ст.32, ч.1 ст.57 ЗУ «Про виконавче провадження» з метою забезпечення реального виконання рішення суду, 07.09.2015 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Маховою Д.А. було винесено постанову ВП № 48624028 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Вказану постанову отримано боржником 14.09.2015 року, а тому суд, враховуючи вимоги ст. 385 ЦПК України, вважає за можливе поновити заявнику строк на звернення до суду з даною скаргою.

Встановлено, що рішення суду боржником в добровільному порядку не виконано.

Згідно ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і Законом.

Відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Щодо доводів про те, що в першу чергу належить звертати стягнення на грошові кошти на рахунках, а вже після цього, в разі їх недостатності, на все інше майно, то суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу, оскільки ВДВС не приступив до звернення стягнення на майно заявника.

Відповідно до ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає не тільки в його арешті, але й і у виявленні, вилученні і примусовій реалізації. Поняття звернення стягнення є більш ширшим, аніж накладення арешту на майно.

Суд звертає увагу, скаржника на те, що матеріали справи не містять будь-яких даних про те, що ВДВС вчиняв які-небудь спроби вилучити та тим більше примусово реалізувати майно боржника.

З огляду на викладене, суд вважає, що постанова про арешт майна боржника від 07.09.2015 року винесена з метою забезпечення реального виконання рішення суду та з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», а дії державного виконавця узгоджуються з вимогами Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно ст. 49,50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, арешт накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення. Однак, боржником рішення Солом'янського р/с не виконано.

З огляду на викладене, суд не знаходить підстав для задоволення поданої скарги.

Крім того, суд відзначає, що перш за все при розгляді скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця суд має враховувати те, що принципом цивільного судочинства є виконуваність рішення суду. Крім того, виконання рішення суду є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, посилання заявника на те, що його права, як сторони виконавчого провадження були порушені внаслідок винесення оскаржуваної постанови, суд вважає безпідставним.

Згідно ч. 3 ст. 387 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 17, 52 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 383-388 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця, заінтересовані особи: відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції протягом п'яти днів з дня її проголошення.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: І. А. Усатова