З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
11 жовтня 2016 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Зарютіна П.В.,
при секретарі Чернишовій І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, у позові вказує, що з 10.02.2004 року по 31.08.2014 рік він навчався та знаходився на повному державному забезпеченні в КЗ «Вільнянська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» ЗОР.
З 01.09.2014 року позивач навчався в ДНЗ «Осипенківський професійний аграрний ліцей», по 13.06.2016 року.
Після закінчення навчання позивач повернувся мешкати до квартири АДРЕСА_1, згідно до листа Шевченківської районної адміністрації від 05.02.2007 року за ним, на той час малолітнім, було закріплено право на житло у вказаній квартирі.
Як вказує позивач, квартира не приватизована, станом на 2007 року в ній були зареєстровані ОСОБА_3, мати позивача, яка померла 24.05.2014 року та ОСОБА_2, дядько позивача.
Після зняття позивача з реєстрації за місцем проживання та навчання у ДНЗ «Осипенківський професійний аграрний ліцей», він 16.06.2016 року був зареєстрований департаментом реєстраційних послуг ЗМР за місцем проживання - АДРЕСА_2, куди повернувся після закінчення ліцею, але в даній квартирі залишились зареєстрованими мати позивача, та його дядько.
Згідно до акту складеного МКП «Основаніє» від 05.06.2016 року було проведено обстеження вказаної квартири та встановлено, що відповідач не мешкає в квартирі з 2005 року.
Після матері позивача та дядька залишились несплачені комунальні послуги за багато років на суму приблизно 30 000,00 грн.
У спірній квартирі відповідач не мешкає без поважних причин вже більше 10 років, з приводу чого виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються, чим обєктивно порушуються права позивача.
Позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Оскільки відповідач не надав суду інформації щодо його адреси, відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою та копіями відповідних документів була надіслана відповідачу поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Крім того, про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся через розміщення на офіційному веб-порталі «Судова влада України» оголошення про дату, час та місце проведення судового засідання.
Статтею 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.
В судове засідання сторони не явилися, позивач не заявляв суду проти заочного розгляду справи.
В порядку ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд ухвалив розглянути справу заочно.
Всебічно зясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що з 16.06.2016 року був зареєстрований департаментом реєстраційних послуг ЗМР за місцем проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 у неприватизованій квартирі, куди позивач повернувся після закінчення ліцею, але в даній квартирі залишились зареєстрованими мати позивача, та його дядько відповідач.
Згідно до акту складеного МКП «Основаніє» від 05.06.2016 року було проведено обстеження вказаної квартири та встановлено, що відповідач не мешкає в квартирі з 2005 року, вказане підтверджується актом про не проживання, довідкою про реєстрацію місця проживання особи, та іншими матеріалами справи.
Частиною 1 ст. 71 ЖК України передбачено при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Відповідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
За поясненнями позивача відповідач в спірній квартирі не проживає.
І суду немає підстав не довіряти таким поясненням позивача, оскільки вони узгоджуються із актом від 05 червня 2016 року, за яким відповідач не мешкає у квартирі з 2005 року
При цьому судом не встановлено ні поважних причин до цього, ні будь-якої домовленості між сторонами щодо вказаного.
На підставі викладеного, керуючись 11 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 57-60, 88, 208, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою за адресою: АДРЕСА_3. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів після проголошення рішення суду апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя П.В. Зарютін