Справа № 713/1280/16-ц
Провадження №2/713/584/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2016 м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Кибич І.А.

з участю секретаря Головач О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вижниця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткових витрат на дитину,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визначення додаткових витрат на дитину до відповідача ОСОБА_2

Посилається на те, що згідно рішення Вижницького районного суду від 11.0.2014 року з ОСОБА_2 стягнено на її користь аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 грн. щомісячно, починаючи з 17.12.2013 року на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до настання її повноліття. Дитина являється інвалідом, для неї необхідно створити необхідні до нормальних життєві умови, її матеріальне становище досить скрутне, не має власного житла, здійснює догляд за дитиною.

Зазначила, що враховуючи обставини, що мають істотне значення, нестача грошових коштів на виконання рекомендацій Хмельницького державного експериментального протезно-ортопедичного підприємства щодо проведення масажів курсами в домашніх умовах, застосування ортопедичного взуття, і що такі повторні курси проводяться через три місяці, то було б справедливо та необтяжливо, для ОСОБА_2, щоб він щомісячно та постійно покривав додаткові витрати на дитину до досягнення нею повноліття.

З довідки про отримані реабілітаційні послуги та результати реабілітації Буковинського обласного центру соціального реабілітації дітей - інвалідів «Особлива дитина», вбачається, що повторний курс лікування проводиться через 4 місяці. Виписка, - епікріз з медичної картки №250 з обласного центру медико-соціальної реабілітації дітей з органічними ураженням нервової системи містить інформацію про чергове перебування дитини на стаціонарному лікуванні з 04 по 16 квітня 2016 року, потрібно внести грошові кошти. Таким чином, в кожному із трьох лікувальних закладах рекомендовано проходити курси реабілітації через 3, 4 6 місяців. ОСОБА_2 в досудовому порядку кошти на забезпечення потреб дитини не надає. Кожного місяця вона витрачає кошти на памперси, ліки, вартість памперсів на один місяць: чотири упаковки по 200,00 грн., разом 800,00 грн., ліки Агвантар, 250 мг. - 350,00 грн., Інсцена - 150,00 грн.

Просить стягнути з ОСОБА_2 додаткові витрати на її користь в розмірі 1200,00 грн. щомісячно, на дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 постійно.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги в повному об'ємі, посилалась на обставини викладені в позові. Зазначала, що дитина потребує постійного догляду, вона отримує допомогу на дитину-інваліда від держави в сумі 2200,00 грн. щомісячно, просила позов задовольнити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав, зазначив, що відповідно до рішення суду сплачує на утримання дочки аліменти в розмірі 500,00 грн. щомісяця, заборгованості по сплаті немає, у нього на утриманні знаходиться дружина, яка здійснює догляд за їхнім сином, також інвалідом з дитинства та дочка ОСОБА_4 Зазначив, що незважаючи на те, що сплачує аліменти, також бере участь у додаткових витратах, а саме, купляє для дочки памперси, які передає ОСОБА_1, доставляє дитину у лікарню на лікування, яке здійснюється за рахунок держави, купляє всі необхідні ліки та домовляється про її лікування. Вважає зазначені ОСОБА_1 причини стягнення з нього додаткових витрат на утримання дитини надуманими та необґрунтованими оскільки він не відмовляється від допомоги для дитини та від можливості забезпечує її всім необхідним. Просив відмовити в задоволенні позову.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показала, що є дружиною ОСОБА_2, разом з чоловіком виховують сина, який є інвалідом з дитинства та дочку. Її чоловік кожного місяця сплачує аліменти на утримання дочки від першого шлюбу ОСОБА_3, так як його дочка також є інвалідом - дитинства, постійно слідкує за тим, щоб своєчасно доставляти її на лікування. Зазначила, що вона особисто постійно домовляється про лікування та реабілітацію ОСОБА_3, однак матір перешкоджає проходженню лікування. Вони з чоловіком забезпечують ОСОБА_3 спеціалізованим взуттям, неодноразово брали її на лікування, чоловік купив для неї бігову доріжку, оплачує поїздки в лікарню, купляє памперси. Одного разу вона передала для лікування кошти в сумі 300 Євро, як з'ясувалося пізніше ОСОБА_1 їх привласнила.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показала, що ОСОБА_2 дбає про здоров'я ОСОБА_3, купляє їй памперси, возить на лікування, як батько дбає про всіх дітей.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 дала покази, аналогічні показам ОСОБА_6

Суд, заслухавши пояснення позивачки, відповідача, свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 необхідно відмовити виходячи з наступного.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження, Серія НОМЕР_1, виданого 23.11.2005 року виконкомом Черешенської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №14. Згідно рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 11.02.2014 року з ОСОБА_2, стягнуто на користь ОСОБА_1, аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 грн., щомісяця, починаючи з 17.12.2013 року і до настання її повноліття, що підтверджується копією рішення.

З довідки Черешенської сільської ради №1404 від 02.08.2016 року вбачається, що ОСОБА_1 проживає в с.Черешенька, Вижницького району Чернівецької області, на її утриманні знаходиться дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_1, здійснює догляд за дитиною ОСОБА_3 - інвалідом з дитинства.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 потребує постійного лікування, оскільки являється дитиною-інвалідом, реабілітаційні заходи та лікування в медичних закладах здійснюється безкоштовно, що підтверджується випискою-епікріз з медичної картки №16, випискою з історії хвороби №157 від 08.08.2014 року, №108 від 05.06.2015 року, довідкою-висновком ЛКК №110 від 25.11.2015 року, заключенням ЛКК №109/295 від 18.08.2016 року.

Судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_2 проживає в АДРЕСА_1, має на утриманні дружину ОСОБА_8, яка здійснює догляд за сином ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, який є інвалідом з дитинства, дочку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, що підтверджується довідкою Банилівської сільської ради №1177 від 05.05.2016 року, довідкою Банилівської сільської ради №1178 від 05.05.2016 року.

З довідки виданої відділом ДВС у Вижницькому районі №92-18/5175 від 23.08.2016 року вбачається, що станом на 01.09.2016 року заборгованість по аліментам згідно рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 11.02.2014 року - відсутня.

Судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_2, крім сплати аліментів надає ОСОБА_1 допомогу для ОСОБА_3, а саме купляє памперси канцелярські товари, одяг, ліки, доставляє дочку на лікування у медичні центри, що підтверджується наданими ОСОБА_2 накладними, що також засвідчили в судовому засіданні допитані свідки.

Декларація прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, яка знайшла своє відображення і в Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ) як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Вище вказаною Декларацією прав дитини, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Також, відповідно до положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотні значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Пленум Верховного суду України у п.18 Постанови № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» звернув увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Отже, законодавцем закріплено правило, відповідно до якого, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається згаданою статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою.

Відповідно до даної норми обов'язок брати участь у додаткових витратах на дитину поширюється не лише на тих батьків, хто сплачує аліменти, а й на того з батьків, до якого позов про стягнення аліментів не пред'являвся. У такому випадку такий батько зобов'язаний нести додаткові витрати на дитину.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Як видно з матеріалів справи, дитина є інвалідом, самостійно не рухається і це потребує додаткових витрат. Проте в підтвердження своїх вимог, позивачка не надала жодних належних, достатніх та допустимих доказів, розрахунків та витрат, які вона понесла, несе або планує понести в майбутньому у зв'язку з вказаними обставинами, а тому суд вважає, що зробити розрахунки та визначити розмір додаткових витрат на утримання дитини в такому разі не можливо.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, повно та всебічно з'ясувавши вищевказані обставини, які стосуються предмету доказування, та оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами у справі доказів, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткових витрат на дитину в сумі 1200,00 грн. щомісячно та постійно, необхідно відмовити.

На підставі ст.ст.110-112, 182, 185 СК України, п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215, 218 ЦПК України, Суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткових витрат на дитину в сумі 1200,00 грн. щомісячно та постійно - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення - з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Чернівецької області через Вижницький районний суд Чернівецької області.

Суддя: І. А. Кибич