АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Обідіної О.І.

Суддів: Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

За участю секретаря : Кальник А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах відповідача ОСОБА_3 на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 26 вересня 2016 року за поданням старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_4 про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 26 вересня 2016 року за поданням старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_4 про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України задоволено.

Обмежено ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянку України у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань.

Виконання ухвали доручено Державній прикордонній службі України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити нову про відмову в задоволенні подання. Зокрема вказує, що державним виконавцем не надано доказів щодо ухилення боржника від виконання обовязків, а відтак звернення до суду з даним поданням є передчасним.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.2 п.1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі виконавчого листа №2/554/716/2013, виданого 27.05.2014 року Октябрським районним судом м. Полтави про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 373370,88 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 2976360,43 грн., постановою державного виконавця Октябрського ВДВС м. Полтава ГТУЮ у Полтавській області від 26.05.2016 року відкрито виконавче провадження, у зв»язку з чим боржнику надано строк до 02.06.2016 року для самостійного виконання рішення суду.

Врахувавши, що станом на 16.09.2016 року заборгованість по кредитному договору, стягнута за рішенням суду, є непогашеною, державний виконавець звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, обґрунтувавши його посиланням на ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадянам України».

Задовольняючи вказане подання, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для обмеження боржника ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України внаслідок наявного не виконаного зобовязання.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду.

Згідно п. 18 ч.3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язання за рішенням.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, викладених у листі від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо). Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон передбачено не за наявності факту невиконаних зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

В даному випадку, державним виконавцем приєднані до подання матеріали виконавчого провадження, зокрема копія постанови про відкриття виконавчого провадження, відповідні запити про виконання виконавчих дій - розшук рухомого та нерухомого майна боржника, а також належних йому коштів.

Між тим, з наданих державним виконавцем матеріалів виконавчого провадження не вбачається факту отримання самим боржником постанови про відкриття провадження.

Вказана обставина залишилась поза увагою суду першої інстанції, який не перевірив в чому саме полягає доцільність обмеження боржника у праві виїзду за межі України та не зясував у чому саме полягає ухилення боржника від виконання рішення суду.

Так, місцевий суд не зазначив, які дії чи бездіяльність боржника, спрямовані на невиконання обов'язку у виконавчому провадженні, свідчать про факт ухилення від виконання останнього, не зазначив, які існують у боржника реальні можливості для добровільного виконання існуючих зобовязань.

Не проаналізував обставин, які б свідчили про наявність чи відсутність факту ухилення боржника від виконання рішення суду, а відтак прийняв передчасне рішення про обмеження боржника у праві виїзду за межі України, визнавши достатніми посилання державного виконавця на сам факт існування не виконаного зобовязання.

За вказаних обставин колегія суддів приходить до переконання, що вказаного висновку суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального та процесуального права, а відтак ухвала суду підлягає скасуванню, з постановленням по справі нової ухвали про відмову в задоволенні подання про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України внаслідок недоведеності факту ухилення від виконання зобовязань, покладених судовим рішенням.

Керуючись ст. 303, 312 ч.1 п.2, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах відповідача ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 26 вересня 2016 рокускасувати та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні подання старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_4 про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів в касаційному порядку.

С У Д Д І : /підписи/

З оригіналом згідно.

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1