У Х В А Л А

31 серпня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Гуменюка В.І.,Охрімчук Л.І.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати,

встановила:

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 16 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 26 листопада 2015 року, у позові відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення судів попередніх інстанцій залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року, посилаючись на неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального та процесуального права, а саме: статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», частини третьої статті 61 ЦПК України, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив із того, що відповідно до статті 34 Закону України «Про оплату праці» та Закону України «Про компенсацію громадянам втрати доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація втрати частини грошових коштів у зв'язку з порушенням строків їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів. Встановивши, що розрахунок проведений з позивачем в межах календарного місяця, який був наступним за календарним місяцем виплати, суди дійшли висновку про відсутність підстав для нарахування компенсації втрати частини доходів та врахувавши, що компенсація за липень нараховується у вересні із застосуванням індексу інфляції за серпень місяць, в якому з позивачем вже проведений розрахунок, дійшли до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

У наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ:

- від 16 вересня 2015 року суд касаційної інстанції виходив із того, що Закон України від 19 жовтня 2000 року «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2003_01_16/pravo1/T002050.html?pravo=1>, який є нормативно-правовим актом спеціальної дії, що регулює порядок та підстави компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення строків їх виплати, прийнятий пізніше, та встановлює інші правила виплати компенсації, ніж передбачені частиною сьомою статті 40 Закону України від 23 вересня 1999 року «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», тому застосуванню підлягає нормативно-правовий акт, який прийнято пізніше. Так, позивачу втрата працездатності встановлена довідкою МСЕК 14 вересня 1998 року. Отже, виплата одноразової допомоги мала бути здійснена до 14 жовтня 1998 року (місячний термін). Згідно з пунктом 3 Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати № 1427 сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний період на коефіцієнт приросту споживчих цін. Цей коефіцієнт цін визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1.

- 20 січня 2016 року суд касаційної інстанції виходив із того, що при вирішенні питання колізії правових норм, а саме: статті 1 Закону України від 19 жовтня 2000 року «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_4/ed_2003_01_16/pravo1/T002050.html?pravo=1> і частини сьомої статті 40 Закону України від 23 вересня 1999 року «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» слід виходити з принципу дії закону у часі, відповідно до якого втрата юридичної сили акта (чи певної його норми) пов'язується, зокрема, з прийняттям нового акта, що встановлює інші правила, ніж були встановлені попереднім актом. Позивачу втрата працездатності встановлена довідкою МСЕК 21 червня 1999 року. Отже, виплата одноразової допомоги мала бути здійснена до 21 липня 1999 року (місячний термін). Згідно з пунктом 3 Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати № 1427 сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний період на коефіцієнт приросту споживчих цін. Цей коефіцієнт цін визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1.

- від 21 жовтня 2015 року суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій, яким було відмовлено в позові про зобов'язання нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати, та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, виходив із того, що суд не звернув уваги на зміст і підстави позову, неправильно встановив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин. Крім того, дійшовши висновку, що із виплатою позивачу заборгованості по заробітній платі було сплачено також компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушення термінів її виплати, суд не послався на жодні належні та допустимі докази згідно зі статтями 58 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1820/ed_2015_09_01/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 59 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1821/ed_2015_09_01/pravo1/T041618.html?pravo=1> та помилково при встановленні цього факту керувався частиною третьою статті 61 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1823/ed_2015_09_01/pravo1/T041618.html?pravo=1>, а доказування не може ґрунтуватися на припущенням за правилами частини четвертої статті 60 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1822/ed_2015_09_01/pravo1/T041618.html?pravo=1>.

- від 25 листопада 2015 року суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення компенсації втрат доходів, у зв'язку з несвоєчасно виплатою пенсії та направляючи в цій частині справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, виходив із того, що такого висновку суди дійшли посилаючись на те, що вказані вимоги є безпідставними, оскільки отримані позивачкою на виконання рішення Європейського суду з прав людини кошти мають разовий характер і не охоплюються предметом правового регулювання Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2003_01_16/pravo1/T002050.html?pravo=1>. Однак вирішуючи даний спір в частині стягнення компенсації втрат доходів у зв'язку з несвоєчасною виплатою коштів суди попередніх інстанцій не визначилися з характером спірних правовідносин та не врахували, що отримані позивачкою на виконання рішення Європейського суду з прав людини кошти - це недоплачена пенсія, яку позивачка своєчасно не отримала в результаті неправомірних дій відповідача, у зв'язку з чим не застосували норму права, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, а саме - Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2003_01_16/pravo1/T002050.html?pravo=1>.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що судами касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшли протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

В.І. Гуменюк

Л.І. Охрімчук