Овруцький районний суд Житомирської області
Справа № 286/955/16-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
06 жовтня 2016 року м. Овруч
Овруцький районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді Вачко В. І.
з секретарем Деменчук О. Г.,
за участю позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Овручі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності та витребування майна , -
Позов мотивований тим, що сторони (після розірвання шлюбу кожен з іншою особою) з 2014 року спільно проживали у житлі відповідача без реєстрації шлюбу, у звязку з чим позивач перевезла належне їй на праві власності майно до відповідача за місцем його проживання; згодом стосунки зіпсувались і позивач пішла від відповідача у травні 2015 року; хотіла забрати від відповідача свої речі, але він не дав їй цього зробити, почав погрожувати фізичною розправою, якщо вона і надалі буде вимагати повернення своїх речей, у звязку з чим позивач неодноразово зверталась в правоохоронні органи; факт перебування речей позивача у володінні відповідача за його місцем проживання останній не заперечує та підтвердив при наданні пояснень в міліції; наявність спірного майна у відповідача можуть підтвердити свідки.
В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримала, просили його задоволити, з мотивів у ньому наведених, погоджуються на заочний розгляд справи. В судовому засіданні позивач також пояснила, що нещодавно забрала з квартири відповідача належний їй телевізор Сатурн» вартістю 1500 грн. та шафу-купе вартістю 1700 грн., а тому просить це врахувати при постановленні рішення.
Відповідач, будучи належно повідомленим про розгляд справи, в судове засідання повторно не зявився, причин неявки не повідомив, клопотань не заявляв.
Відповідно до ст.ст.224, 225 ЦПК України суд здійснює заочний розгляд справи на підставі наявних у справі даних та доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.169 ЦПК України.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши наявні докази у справі, суд дійшов наступних висновків.
Ухвалою Овруцького районного суду Житомирської області від 07.08.2014 року у цивільній справі № 286/3805/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, було визнано мирову угоду сторін, за якою ОСОБА_1 на праві особистої власності було виділено холодильник «Атлант» вартістю 3341,70 грн., телевізор «Сатурн» вартістю 1500 грн., витяжку «Сата» вартістю 437 грн., пральну машину LG вартістю 3250 грн., настінний газовий котел «Beretta» з трубою «Beretta» вартістю 4582,18 грн., стабілізатор напруги «Luxeon» вартістю 219 грн., кухонний гарнітур «Марта» вартістю 2300 грн., кухонний куточок вартістю 1600 грн., шафу-купе вартістю 1700 грн., та закрито провадження у справі. Ухвала суду набрала законної сили.
Відповідно до ст.208 ЦПК України ухвала є формою судового рішення.
Ухвалою суду від 07.08.2014 року встановлено, що спірне майно існує і є власністю позивача.
Згідно з ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішення у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ , у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Тобто позивач є власником спірного майна, що встановлено судовим рішення і не потребує доведення. Ухвала суду від 07.08.2014 року, якою встановлено право власності позивача на це спірне майно є чинною, не скасовувалась і є самодостатньою для підтвердження права власності позивача на майно. А тому позов в частині визнання права власності на це майно не підлягає задоволенню.
Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно із ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.
Цивільним кодексом України передбачені цивільно-правові способи захисту права власності (ст.16 ЦК України). Зокрема, норми ст.ст.387, 388 ЦК України надають власнику право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння або від добросовісного набувача.
Згідно із ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підставі заволоділа ним.
У відповідності до ст.397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.
Згідно з ст.398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.
Однією з підстав припинення права володіння є витребування майна від володільця власником майна (п.2 ч.1 ст.399 ЦК України).
Статтею 400 ЦК України передбачено обов'язок недобросовісного володільця негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов'язку заінтересована особа має право пред'явити позов про витребування цього майна.
Як встановлено оглядом в судовому засіданні відмовного матеріалу Овруцького ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області за № 509 від 25.03.2015 року по зверненню ОСОБА_1 із скаргою на неправомірну поведінку ОСОБА_2, відповідач при наданні 21.03.2015 року пояснень у поліції вказав, що ніяких речей ОСОБА_1 до нього не привозила.
Із пояснень позивача та показань допитаних в судовому засідання свідків ОСОБА_4, матері позивача, та ОСОБА_5, яка є подругою сторін, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 після розірвання шлюбу із ОСОБА_3, стала спільно проживати однією сімєю із відповідачем ОСОБА_2 у квартирі останнього, що у АДРЕСА_1, у звязку із чим, перевезла у житло відповідача належні їй спірні речі; у січні 2015 року позивач пішла від відповідача та поселилась у матері; відповідач спірних речей позивачу не повернув; надати можливість самостійно забрати належні позивачу речі відповідач відмовляється, у квартиру не впускає. Свідок ОСОБА_4 підтвердила, що останній раз була у житлі відповідача на новий рік з 2014 на 2015 та бачила там належні позивачу спірні речі. Свідок ОСОБА_5 підтвердила що неодноразово була у квартирі відповідача та бачила там спірні речі, а тиждень тому, тобто в кінці вересня 2016 року, розмовляла із відповідачем і він їй повідомив, що належних позивачу речей не віддасть.
В судовому засіданні позивач також пояснила, що змогла забрала з квартири відповідача лише належний їй телевізор Сатурн» вартістю 1500 грн. та шафу-купе вартістю 1700 грн., а тому просить врахувати це при постановленні рішення.
З огляду на викладене, позов в частині витребування спірного майна у відповідача підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169 ч.4, 196, 212-215, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позов задоволити частково.
У задоволенні решти вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Овруцький районний суд Житомирської області в Апеляційний суд Житомирської області позивачем протягом десяти днів з дня його проголошення, відповідачем в цей же строк з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення (крім відповідача), можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя: ОСОБА_6