АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/4996/13-ц Номер провадження 22-ц/786/1067/16Головуючий у 1-й інстанції Рибалка Ю.В. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів : Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.,

при секретарі Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 лютого 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Приватного підприємства "М.А.И." про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2013 року Публічне акціонерне товариство (далі - АТ) "Дельта Банк" звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Приватного підприємства (далі - ПП) "М.А.И." про стягнення заборгованості.

У позові зазначено, що за кредитним договором від 25 жовтня 2007 року № 0, який відповідно до додаткової угоди був змінений на № 1, укладеним між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк», позичальник ОСОБА_2 отримав кошти у сумі 133897,00 швейцарських франків на придбання автомобіля. 08 жовтня 2011 року між АТ «УкрСиббанк» та АТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, у тому числі за вищевказаною угодою. Виконання зобов'язань за кредитною угодою забезпечено договорами поруки, укладеними 25 жовтня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3, між АКІБ «УкрСиббанк» та ПП «М.А.И.». Боржник і поручителі несуть солідарну відповідальність.

У зв'язку з невиконанням відповідачем ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором АТ «Дельта Банк» просив стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ПП "М.А.И." заборгованість за кредитним договором в сумі 1134375, 62 грн.; стягнути пропорційно з відповідачів на користь банку 3441 грн. судового збору.

У вересні 2013 року позивач надав до суду заяву про уточнення позовних вимог, у якій просив суд стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ПП "М.А.И." заборгованість за кредитом у сумі 1045616,84 грн. та стягнути пропорційно судовий збір у сумі 3441,00 грн.

У справі ухвалювались судові рішення судом першої та апеляційної інстанцій, які були скасовані ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 травня 2015 року з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 грудня 2015 року до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (АТ «УкрСиббанк»).

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 лютого 2016 року провадження у справі в частині позовних вимог АТ «Дельта Банк» до ПП «М.А.И.» про стягнення заборгованості - закрито.

Роз'яснено позивачу право звернення з вказаною вимогою в порядку господарського судочинства.

У задоволенні решти позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовлено.

Стягнуто з АТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_2 у відшкодування судових витрат вартість проведеної судової експертизи у сумі 7400,00 грн.

АТ «Дельта Банк» оскаржив рішення місцевого суду, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов банку повністю, оскільки вважає, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

У запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 просили апеляційну скаргу АТ «Дельта Банк» відхилити, рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 лютого 2016 року залишити без змін, оскільки вважають, що порушень норм матеріального та процесуального права під час ухвалення рішення не було.

В судове засідання представник позивача не з'явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, надав суду клопотання про розгляд справи без його участі, апеляційну скаргу підтримує в повному обсязі.

Представник АТ «УкрСиббанк» в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву у якій просить розглядати справи без його участі. У вирішенні спору покладається на розсуд суду. Також, у своїй заяві представник АТ «УкрСибанк» вказав, що ніяких відомостей, щодо розгляду справи про стягнення боргу за кредитними договорами ОСОБА_2, що передані АТ «Дельта-банк» третя особа не має, оскільки згідно договору купівлі-продажу прав вимоги від 8 грудня 2011 року між АТ «УкрСиббанк» та АТ «ДельтаБанк» всі матеріали по кредитах передані останньому.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_2 та його представника, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 310 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 205 і 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.1, ч.3 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 жовтня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступник АТ «УкрСиббанк») і ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 0 (зі змінами та доповненнями відповідно до додаткових угод), згідно з умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти у сумі 133897,00 швейцарських франків під 8,4 % річних на строк з 25 жовтня 2007 року по 24 жовтня 2013 року.

Пунктом 1 додаткової угоди від 30 січня 2008 року № 3 АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_2 погодили, що для ідентифікації кредитного договору можуть застосовуватися як номер 0 (зазначений при його укладенні), так і реєстраційний номер договору в системі обліку банку, а саме № 1.

25 жовтня 2007 року АКІБ «УкрСиббанк» уклав з ОСОБА_3 та ПП «М.А.И» договори поруки (із змінами), згідно з умовами яких останні поручилися за належне виконання ОСОБА_2 зобов'язань за вищевказаним кредитним договором.

08 грудня 2011 року між АТ «УкрСиббанк» і АТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, згідно з яким останній отримав право вимоги за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_2 О.І.1 і за договорами поруки, укладеними з ОСОБА_3 та ПП «М.А.И».

Згідно з розрахунком АТ «Дельта Банк» станом на 20 травня 2012 року за ОСОБА_2 обліковується заборгованість за кредитним договором у сумі 1 045616,84 грн., з яких тіло кредиту - 859987,00 грн., відсотки за користування кредитом - 185629,84 грн.

Заперечуючи проти позову, відповідачі та їх представники стверджували, що АКІБ «УкрСиббанк» не виконав умови кредитної угоди, а саме не надав позичальнику 133897,00 швейцарських франків. За заявою ОСОБА_2 у справі судом призначено судово- економічну експертизу. Згідно з висновком проведеної судової експертизи від 20 травня 2014 року № 2877 (т.3 а.с.165-172) установлено наступне:

- Банком не надано документів, що підтверджують відкриття АКІБ «УкрСиббанк» валютного рахунку на виконання умов кредитного договору від 25 жовтня 2007 року № 0;

- згідно наданих виписок з особового рахунку № 8100 на ім'я ОСОБА_2 підтверджується здійснення перерахування коштів за період з 20 липня 2007 року по 07 грудня 2007 року у загальній сумі 469 727,60 швейцарських франків; при цьому Банком не надано документів, що підтверджують відкриття та визначають валюту, в якій відкрито особовий рахунок № 8100;

- наданий Банком первинний документ - платіжне доручення від 25 жовтня 2007 року № 61887, підтверджує факт перерахування АКІБ «УкрСиббанк» на особовий рахунок № 8100, відкритий на ім'я ОСОБА_2, грошових коштів у сумі 133 897 гривень;

- факт виконання АКІБ «УкрСиббанк» умов кредитного договору № 0 від 25 жовтня 2007 року у частині перерахування ОСОБА_2 суми кредиту у розмірі 133 897 швейцарських франків не підтверджений документально;

- документально підтверджується факт внесення ОСОБА_2 у період з 25 жовтня 2007 року по 27 серпня 2008 року до каси АКІБ «УкрСиббанк» грошових коштів у сумі 165988,54 грн. на виконання кредитного договору № 0 1) від 25 жовтня 2007 року.

На виконання ухвали суду касаційної інстанції, у ході розгляду справи судом залучено до участі у справі в якості третьої сторони, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору АТ «УкрСиббанк», який мав можливість підтвердити або спростувати факт отримання ОСОБА_2 грошових коштів в іноземній валюті, відповідно до умов вищевказаного кредитного договору № 0, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, а також надати суду первинні документи з цього питання.

При цьому, клопотання про залучення до участі у справі у якості відповідача (співвідповідача) АТ «УкрСиббанк» позивач не заявляв.

Листом від 04 лютого 2016 року № 92/30-6 представник АТ «УкрСиббанк» повідомив суду, що ніяких відомостей щодо справи про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості, у тому числі за кредитними договорами № 0 1), банк не має, оскільки згідно з договором від 08 грудня 2011 року між АТ «УкрСиббанк» та АТ «Дельта Банк», всі матеріали по даних кредитах передані останньому.

За таких обставин, судом першої інстанції було вірно встановлено, що письмове повідомлення АТ «Дельта Банк» про неможливість надати додаткові матеріали (т.3 а.с.157) та посилання на те, що оригінали первинних документів зберігаються у попереднього кредитора АТ «УкрСиббанк», не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно із ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Із ч.ч.3,4 ст. 60 ЦПК України слідує, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Після перегляду 27 травня 2015 року справи Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ та скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій, в ході нового розгляду справи позивач диспозитивно розпорядився своїми правами, будь-яких клопотань та додаткових доказів суду не надавав.

Що стосується документально підтвердженого факту перерахування АКІБ «УкрСиббанк» 469 727,60 швейцарських франків на особовий рахунок ОСОБА_2, то рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 31 жовтня 2013 року у справі № 524/3094/13-ц, (т.3 а.с.39), що набрало законної сили, установлено, що на рахунок № 8100, відкритий на ім'я ОСОБА_2 перераховувалися кошти на підставі іншого кредитного договору від 19 липня 2007 року №0 (1).

Враховуючи викладене, а також те, що позивачем АТ «Дельта Банк» не було доведено належними, допустимими та беззаперечними доказами виконання умов кредитного договору від 25 жовтня 2007 року №0 шляхом надання банком коштів ОСОБА_2, заборгованість за яким є предметом даного розгляду, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні позову АТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 25 жовтня 2007 року №0 у сумі 1 045616,84 грн.

Необґрунтованими є доводи апеляційної скарги ПАТ «Дельта Банк» щодо фактичного отримання ОСОБА_2 кредиту у розмірі 133 897 швейцарських франків, оскільки в матеріалах справи відсутні заяви від ОСОБА_2 на видачу готівки через касу банка у сумі 133 897 швейцарських франків, а також відсутні документи первинного бухгалтерського обліку, які б підтверджували отримання ОСОБА_2 зазначених коштів.

Що стосується платіжного доручення від 25.10.2007 року про перерахування банком на рахунок ОСОБА_2 НОМЕР_1 коштів, то як вбачається із копії даного платіжного документа валютою операції була гривня (133 897 грн.), а не швейцарські франки, а тому вказане доручення лише підтверджує, що банк виконав зобов'язання лише частково, перерахувавши кошти в сумі 133 897 грн. Вказані кошти були відповідачем сплачені у касу банку, що підтверджується банківськими квитанціями за період з 25.10.2007 року по 27.08.2008 року, що також узгоджується з висновком експертизи від 20 травня 2014 року № 2877.

При цьому, посилання АТ «Дельта Банк» на неможливість надання додаткових матеріалів та оригіналів первинних документів, у зв'язку з тим, що АТ «УкрСиббанк» їх не передав згідно акту прийому-передачі документації від 25.04.2012 року, не можуть бути підставою для звільнення від доказування факту фактичного виконання зобов'язання банку по перерахуванню коштів за договором.

Також безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо суб'єктивного оцінювання судом першої інстанції наданих у справі доказів, зокрема, висновку експертизи від 20 травня 2014 року № 2877.

Так, відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Місцевий суд, виконавши вимоги цивільного судочинства, належним чином, повно та об'єктивно оцінив надані у справі докази, зокрема, надані позивачем банківські документи, які стосуються договірних відносин між банком та ОСОБА_2, висновок судово-економічної експертизи від 20 травня 2014 року, а також взаємний зв'язок наданих у справі доказів та ухвалив правильне і справедливе по суті рішення.

При цьому, відповідно до ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.

Проведення експертизи є одним є одним із способів доведення перед судом переконливості обставин справи, на які посилається сторона, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Проведена у справі судово-економічна експертиза здійснена професійним фахівцем у галузі фінансів, висновки зроблені експертом узгоджуються з матеріалами справи. В той же час позивачем не було надано доказів, які б ставили під сумнів висновки даної експертизи.

Не можна вважати обґрунтованими посилання апеляційної скарги з приводу незгоди із закриттям провадження у справі в частині позовних вимог АТ «Дельта Банк» до ПП «М.А.И.» про стягнення заборгованості, як із поручителя за кредитним договором з таких підстав.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Норми закону, якими врегульована порука, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого, у разі укладення між ними кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобов'язання між ними не виникає солідарної відповідальності між собою.

Предметом даного спору є різні самостійні договори поруки, за якими кожен із поручителів (фізична особа ОСОБА_3 та юридична особа ПП «М.А.И.») поручився відповідати перед кредитором разом із позичальником як солідарні боржники, хоча і за порушення умов одного й того ж кредитного договору.

Згідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до статті 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 роз'яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Дана правова позиція закріплена у постановах Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-745цс15 та від 30 вересня 2015 року у справі №6-1323цс15, які є обов'язковими для застосування для всіх судів України, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що провадження у справі у частині позовних вимог АТ «Дельта Банк» до юридичної особи ПП «М.А.И» про стягнення заборгованості підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Разом з тим, закриваючи провадження у частині позовних вимог банку до ПП «М.А.И», місцевий суд вирішив справу у непередбачений законодавством спосіб, зокрема, шляхом ухвалення рішення суду, тоді як питання закриття провадження у справі вирішується постановленням ухвали суду.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 208 ЦПК України судові рішення викладаються у таких формах: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови. Питання, пов'язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.

Згідно із п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, суд належним чином не визначився з способом вирішення питання про закриття провадження у частині позовних вимог до ПП «М.А.И.» та дійшов помилкового висновку про те, що питання закриття провадження у справі можливо вирішити шляхом ухвалення рішення.

З наведених підстав, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню у частині закриття провадження у справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до юридичної особи ПП «М.А.И» про стягнення заборгованості шляхом постановлення у цій частині ухвали.

У іншій частині рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 308, ч.1 ст. 310, ст. 314 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" - задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 лютого 2016 року у частині закриття провадження у справі - скасувати та постановити у цій частині ухвалу, якою провадження у справі в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ПП «М.А.И.» про стягнення заборгованості - закрити.

У іншій частині - рішення залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді: С.Б. Бутенко

О.В. Прядкіна

Згідно оригіналу В.П. Пікуль