Справа № 159/6556/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Наваляний Т.Д.
Провадження № 22-ц/773/554/16 Категорія: 47 Доповідач: Стрільчук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Стрільчука В.А.,

суддів - Карпук А.К., Бовчалюк З.А.,

секретар судового засідання - Шугалова О.М.,

з участю позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, представників відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Ковельського управління водопровідно-каналізаційного господарства (далі - Ковельське УВКГ) «Ковельводоканал» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Ковельського міськрайонного суду від 16 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що за договором дарування від 17 червня 2014 року вона отримала в дар від ОСОБА_8 земельну ділянку площею 880 кв. м, яка розташована по АДРЕСА_1, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. На подарованій земельній ділянці вона мала намір здійснити будівництво жилого будинку, однак від попереднього власника та від сусідів їй стало відомо, що на ділянці пролягає комунальний водопровід. 06 листопада 2015 року вона звернулася до Ковельського УВКГ «Ковельводоканал» із заявою про перенесення лінії водопроводу, однак відповіді не отримала.

Враховуючи викладене та уточнивши позовні вимоги, просила зобов'язати Ковельське УВКГ «Ковельводоканал» усунути перешкоди у здійсненні нею права власника земельної ділянки шляхом перенесення за кошти та засобами відповідача лінії комунального водопроводу за межі належної їй ділянки протягом 60 календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 16 лютого 2016 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить скасувати це рішення і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

В запереченні на апеляційну скаргу відповідач Ковельське УВКГ «Ковельводоканал» просить її відхилити і залишити оскаржуване рішення без змін, зазначаючи про його законність і обґрунтованість.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких мотивів.

Відповідно до ст. ст. 40, 116, 118 Земельного кодексу (далі - ЗК) України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, розглядає клопотання громадянина у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Цей же орган у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

На підставі досліджених доказів судом встановлено, що рішенням Ковельської міської ради від 26 серпня 2010 року № 77/16 «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_8» останній надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1000 кв. м по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських споруд з метою надання земельної ділянки безоплатно у приватну власність за рахунок земель Ковельської міської ради, не наданих у власність чи користування, при умові винесення інженерних мереж за межі земельної ділянки (а. с. 27).

Водопровідна мережа по АДРЕСА_1 була передана до сфери управління Ковельської міської ради на підставі акта приймання-передачі військового майна від 10 червня 2003 року (а. с. 46-49).

Рішенням Ковельської міської ради від 23 червня 2011 року № 11/7 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення та надання земельних ділянок громадянам для будівництва і обслуговування житлового будинку» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано ОСОБА_8 безоплатно у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд ділянку площею 880 кв. м по АДРЕСА_1, враховуючи рішення міської ради від 26 серпня 2010 року № 77/16 (а. с. 67 зворот).

Висновком комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою, від 19 квітня 2011 року погоджено замовнику ОСОБА_8 документацію із землеустрою на земельну ділянку площею 880 кв. м по АДРЕСА_1 із зауваженнями: винесення інженерних мереж за межі земельної ділянки (а. с. 28-30).

Згідно з пояснювальною запискою до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_8 фінансування освоєння земельної ділянки та обслуговування зведених на ній будівель буде здійснюватись за рахунок власних коштів замовника (а. с. 52).

Відповідно до ч. 1 ст. 717 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За договором дарування, посвідченим 17 червня 2014 року приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу ОСОБА_9, ОСОБА_8 подарувала ОСОБА_2 земельну ділянку площею 880 кв. м., яка розташована по АДРЕСА_1, за цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а. с. 9).

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17 червня 2014 року ОСОБА_2 є власником вказаної земельної ділянки (а. с. 10).

За змістом ст. ст. 3, 15, 214-215 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України судовому захисту шляхом задоволення позову підлягають права, свободи чи інтереси позивача, які порушені, невизнані або оспорювані відповідачем.

Суть встановлених судом обставин справи полягає в тому, що ОСОБА_2 є власником спірної земельної ділянки, яка призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, однак не може використовувати свою ділянку за призначенням, оскільки через неї пролягають комунальні водопровідні мережі, власником яких є Ковельське УВКГ «Ковельводоканал».

Відповідно до ст. ст. 78, 152 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Статтею 191 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Наведені положення законодавства є правовими підставами заявлених ОСОБА_2 вимог. При цьому позивач вважає, що Ковельське УВКГ «Ковельводоканал» як власник водопровідних мереж, що проходять через її земельну ділянку, повинен за власні кошти та власними засобами перенести їх.

Однак позивач не зазначила, в чому полягає протиправність дій чи бездіяльності відповідача, якими саме його діяннями порушені, невизнані або оспорені її права.

Згідно з наведеними вище обставинами справи попередній власник земельної ділянки ОСОБА_8 набула права власності на неї шляхом безоплатної передачі їй цього майна органом місцевого самоврядування із застереженням про необхідність винесення інженерних мереж за межі ділянки за власний кошт.

Такі умови набуття права власності на майно не заборонені законом, не суперечать йому і узгоджуються з положеннями ч. ч. 2, 4-5 ст. 319 ЦК України, згідно з якими при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

В контексті наведених правових норм ОСОБА_8, отримавши безоплатно у власність земельну ділянку територіальної громади під умовою винесення за межі цієї ділянки інженерних мереж за власний кошт, додержуючись моральних засад суспільства та прав інших громадян, перед розпорядженням цією ділянкою (відчуженням її іншій особі) повинна була виконати умови, з якими пов'язувалася передача їй вказаного майна у власність. Однак, не зробивши цього, вона уклала з позивачем ОСОБА_2 договір дарування.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 721 ЦК України якщо дарувальникові відомо про недоліки речі, що є дарунком, або її особливі властивості, які можуть бути небезпечними для життя, здоров'я, майна обдаровуваного або інших осіб, він зобов'язаний повідомити про них обдаровуваного. Дарувальник, якому було відомо про недоліки або особливі властивості подарованої речі і який не повідомив про них обдаровуваного, зобов'язаний відшкодувати шкоду, завдану майну, та шкоду, завдану каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю в результаті володіння чи користування дарунком.

За змістом позовної заяви ОСОБА_2 під час укладення договору дарування дарувальник не повідомила її про недоліки подарованої земельної ділянки, які полягали у необхідності винесення за її межі інженерних мереж, а сповістила про це згодом.

За таких обставин обдаровувана може захистити свої порушені права у визначений ч. 2 ст. 721 ЦК України спосіб або шляхом розірвання договору дарування на підставі ч. 2 ст. 651 цього Кодексу.

Позивачем не надано суду жодних доказів протиправності дій або бездіяльності відповідача та порушення ним її прав, а тому вимоги ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власника земельної ділянки шляхом перенесення за кошти та засобами Ковельського УВКГ «Ковельводоканал» лінії комунального водопроводу за межі ділянки не підлягають задоволенню.

Виходячи з викладеного, давши вірну правову оцінку обставинам справи, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Таке рішення у повній мірі відповідає визначеним п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України засадам справедливості, добросовісності та розумності.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Той факт, що згідно з договором дарування та витягом з Державного земельного кадастру спірна земельна ділянка не перебувала під арештом і забороною, а також у будь-якому спорі, що не зареєстровані відомості про обмеження у користуванні нею, не має правового значення для вирішення даного спору, в якому саме позивач заявляє про наявність перешкод у здійсненні нею права власності на ділянку та про усунення цих перешкод.

Та обставина, що на час прийняття в дар земельної ділянки позивач, за її словами, не знала про наявність інженерних мереж (водопроводу), а також зазначення в оскаржуваному рішенні про її обізнаність стосовно обмеження для використання ділянки, не може бути доказом протиправності дій чи бездіяльності відповідача Ковельського УВКГ «Ковельводоканал» та підставою для покладення на нього відповідальності перед позивачем, оскільки, як зазначалося вище, обов'язок повідомити обдаровуваного про недоліки речі лежить на дарувальнику. Тому у разі невиконання дарувальником такого обов'язку, ОСОБА_2 вправі пред'явити до нього вимоги про відшкодування шкоди або розірвати договір (ч. 2 ст. 721, ч. 2 ст. 651 ЦК України).

Судом дана вірна оцінка наявним у справі доказам стосовно того, що саме ОСОБА_8, якій було надано безоплатно у власність земельну ділянку із застереженням про необхідність винесення інженерних мереж за її межі, зобов'язана здійснити це за власний кошт. Вказана обставина підтверджується аналізом всієї сукупності вищенаведених доказів, а саме: рішенням Ковельської міської ради від 26 серпня 2010 року № 77/16, яким дозвіл на складання проекту землеустрою при умові винесення інженерних мереж за межі земельної ділянки надавався виключно ОСОБА_8, а відтак жодна інша особа, в тому числі й відповідач, не зобов'язувалися вчиняти вказані дії, тим більше власними засобами і за власні кошти; висновком комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою, від 19 квітня 2011 року, яким саме замовнику ОСОБА_8 погоджено документацію із землеустрою на спірну земельну ділянку із зауваженнями, адресованими тільки їй, а нікому іншому: винесення інженерних мереж за межі земельної ділянки; пояснювальною запискою до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_8, згідно з якою фінансування освоєння земельної ділянки та обслуговування зведених на ній будівель буде здійснюватись за рахунок власних коштів замовника.

Освоєння земельної ділянки, крім іншого, має на увазі її підготовку до проведення будівельних робіт, що не виключає, зокрема, й винесення інженерних мереж за межі ділянки.

Це не означає, що власник земельної ділянки фізична особа ОСОБА_8 повинна особисто втрутитися в систему централізованого водопостачання, однак вона має узгодити всі питання, пов'язані з винесенням інженерних мереж з їх балансоутримувачем, за необхідності - укласти відповідний договір на виконання робіт і профінансувати їх, оскільки саме до цього зводиться застереження, з яким земельна ділянка надавалася у власність.

Зазначивши в апеляційній скарзі, що вона не може реалізувати своє право на забудову належної їй земельної ділянки з вини відповідача, позивач не вказала, в чому полягає ця вина, які норми права порушені відповідачем, адже встановлення судом факту протиправності дій відповідача є обов'язковою умовою задоволення позову про усунення перешкод у здійсненні прав позивача на підставі ст. 391 ЦК України та ст. 152 ЗК України.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на ч. 2 ст. 111 ЗК України, якою визначено перелік обмежень, що можуть бути встановлені у використанні земель, не заслуговує на увагу, оскільки ОСОБА_2 не встановлювалися обмеження, передбачені цією правовою нормою, а предметом позову є усунення перешкод у здійсненні права власності на земельну ділянку, а не оскарження рішення органу місцевого самоврядування, яким ділянка надана у власність ОСОБА_8 з певною умовою (винесення інженерних мереж за межі земельної ділянки).

Той факт, що згідно з показаннями свідка ОСОБА_1 мережі електропостачання, які були розташовані на спірній земельній ділянці, були винесені за її межі силами і засобами Ковельської філії «Волиньобленерго», не має ніякого значення для вирішення даного спору. Звісно, Ковельське УВКГ «Ковельводоканал» також вправі добровільно винести водопровідні мережі за межі ділянки позивача власними засобами і за власні кошти, однак правові підстави для покладення на відповідача обов'язку зробити це в примусовому порядку відсутні.

Твердження позивача про те, що ОСОБА_8 не було відомо про наявність на земельній ділянці інженерних водопровідних мереж, крім вищенаведених доказів, спростовується змістом позовної заяви, згідно з якою про проходження на ділянці комунального водопроводу позивачу стало відомо, зокрема від попереднього власника.

Крім того, у випадку порушення прав ОСОБА_8 при безоплатному наданні їй земельної ділянки у власність вона вправі оскаржити відповідні дії та рішення органу місцевого самоврядування. Однак, як зазначалося вище, в даній справі предмет позову інший і стосується захисту прав обдаровуваної ОСОБА_2, а не особи, якій була надана земельна ділянка.

Помилкове посилання в рішенні суду на норми Закону України «Про основи містобудування», якими не регулюються спірні правовідносини, не вплинуло на правильність вирішення спору по суті, а тому не може бути підставою для скасування рішення (ч. 2 ст. 308 ЦПК України).

Рішення Ковельського міськрайонного суду в даній справі є законним, справедливим, постановленим з додержанням вимог Конституції України та принципу верховенства права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 відхилити, а рішення Ковельського міськрайонного суду від 16 лютого 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: