Копія Справа № 326/2072/15-цр.
Провадження № 2/326/29/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 року Приморський районний суд Запорізької області в складі:

головуючої-судді ОСОБА_1

при секретарі Ченчевич Г.В.

За участю: позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

відповідачів: ОСОБА_4, ОСОБА_5

представника відповідачів ОСОБА_6

третіх осіб: ОСОБА_7

ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, про вселення в житловий будинок,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про вселення в житловий будинок. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 1992 року вона стала проживати без реєстрації шлюбу із ОСОБА_4А в будинку №10 по вул. Шевченко в м Приморську.

23 липня 1997 року вона зареєструвала шлюб зі ОСОБА_4 та продовжувала проживати в ІНФОРМАЦІЯ_1 вже в якості члена його сім'ї. 12.12.2002 року вона була зареєстрована у даному будинку. Під час проживання в будинку в якості члена сім'ї власника будинку вона користувалася всім будинком без обмеження, будь-якої домовленості з відповідачем про користування конкретними приміщеннями не було.

13.07.2011 року, за ініціативою відповідача, рішенням Приморського районного суду шлюб був розірваний. Після розірвання шлюбу вона продовжувала проживати в будинку відповідача. Розуміючи, що вона придбала право на проживання в будинку, з метою позбавити її цього права відповідач став створювати для неї нестерпні умови для проживання. Це виразилося в тому, що він став зловживати спиртними напоями, влаштовував скандали, допускав рукоприкладство.

У березні 2013 року вона звернулася до суду з позовом про визнання права власності на частину будинку, сподіваючись виділити цю частину будинку в натурі і проживати окремо від відповідача, проте суд відмовив їй у задоволенні позову. Після цього відповідач взагалі створив для неї нестерпні умови для проживання в будинку. З цього приводу вона неодноразово зверталася в міліцію, прокуратуру, але це не допомогло.

Приблизно 08 серпня 2013 року, відповідач замінив замок на вхідній двері будинку і перестав пускати її в будинок, у зв'язку з чим вона була змушена піти жити на квартиру. Її відсутність в будинку викликана умисними діями відповідача, який вигнав її з будинку, не давши в ньому проживати. Добровільно піти з дому вона не могла, оскільки проживала в цьому будинку більше 20 років, брала участь в утриманні будинку і його добудові. У будинку залишилися її речі. Іншого житла вона не має і враховуючи, що вона досягла пенсійного віку, вже мати не зможе.

Позивачка просила суд вселити її в будинок № 10 по вул. Шевченко в м. Приморську Запорізької області, який належить на праві власності ОСОБА_4 (а.с.2-3).

Ухвалою суду від 11 січня 2016 року залучено до участі в справі за цим позовом: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_5, як третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги (а.с.53).

Ухвалою суду від 18.02.2016 року залучено до участі в справі за даним позовом як співвідповідача та виключено з числа третіх осіб ОСОБА_5, який з 15.02.2016 року відповідно до договору дарування, посвідченого 15.02.2016 року приватним нотаріусом Приморського районного нотаріального округу Запорізької області, є власником будинку № 10 по вул. Шевченко в м. Приморську (а.с. 93).

В судовому засіданні ОСОБА_5 розяснено положення ч.2 ст. 33 ЦПК України, відповідно до якої після заміни відповідача або залучення до участі у справі співвідповідача справа за клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розглядається спочатку.

Клопотання щодо розгляду справи спочатку ОСОБА_5 не заявив, пояснивши, що він не заперечує проти продовження розгляду справи.

22.02.2016 року позивачка, на уточнення позовних вимог, надала письмову заяву, в якій у звязку із залученням до участі в справі ОСОБА_5 як співвідповідача, просить суд вселити її в будинок № 10 по вул. Шевченко в м. Приморську Запорізької області, який належав на праві власності до 15.02.2016 року ОСОБА_4, а с 15.02.2016 року по теперішній час належить на праві власності ОСОБА_5 (а.с.102).

В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та підстави, на яких вони ґрунтуються, дала пояснення, аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснила, що у будинку, який належить відповідачу, вона була зареєстрована 12.12.2002 року в якості дружини. Під час її реєстрації в будинку вони з відповідачем проживали однією сімєю, вели сумісне господарство, мали спільний бюджет. Ніякої угоди щодо порядку користування будинком вони не укладали, вона як член сімї відповідача користувалася всіма приміщеннями у будинку. В указаному будинку до теперішнього часу знаходяться її особисті речі, меблева стінка, кухонні меблі, меблі для вітальні, три дивана, дві приліжкові тумбочки, дві платтяні шафи, піаніно, письмовий стіл, комп'ютер, телевізор, два холодильника, пральна машинка-автомат, чотири килима, килимова доріжка, стіл-книжка, розкладний стіл, шість стільців. Під час перебування у шлюбі вони з відповідачем майно не купували, вкладали гроші в благоустрій будинку: провели газ, водопровід, тощо. Власного житла у неї немає. Після розірвання шлюбу вона оплачувала житлово-комунальні послуги за проживання у будинку, квитанції оформлювала на імя відповідача, оскільки він є власником будинку. Відповідач відключив у будинку газ, світло, воду, хоча у неї за послуги газопостачання була переплата, за світло заборгованості не було, була заборгованість за водопостачання, але це питання вона вирішила. Після того, як відповідач забрав у неї книжки для оплати комунальних послуг, як проводилась оплата їй невідомо. У серпні 2013 року вона була вимушена піти проживати на квартиру, оскільки відповідач змінив замки на вхідній двері будинку, ключі їй не дав, додому її не пускав. З питання того, що відповідач перешкоджає їй проживати у будинку, вона зверталась до міліції та прокуратури, але результатів це не дало.

Представник позивачки - ОСОБА_3, пояснив суду, що позовні вимоги та підстави, на яких вони ґрунтуються, він підтримує у повному обсязі. Позов вважає обґрунтованим, заснованим на законі та таким, що підлягає задоволенню. Зміна власника будинку не позбавляє позивачку права проживати у цьому будинку, в якій вона вселилась на законних підставах, але не проживала у звязку із створенням перешкод колишнім чоловіком.

Відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав, пояснив суду, що позивачка намагалася отруїти його, потім щось зробила з праскою, що його мало не вбило струмом. Він боїться жити з позивачкою. Вона вкрала у нього матраци, простирадла, тюль, тому він заперечує проти задоволення позову. Додатково відповідач пояснив, що до 2007 року вони проживали з позивачкою однією сімєю, вели сумісне господарство, мали спільний бюджет. Угоду щодо користування будинком вони з позивачкою не укладали. Він змінив замок на вхідній двері будинку, оскільки колишній зламався, ключ позивачці не дав, в будинок її не пускає з 2013 року.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_6, пояснив суду, що вважає, що у позивачки немає права звертатися до суду з позовом про вселення, оскільки її шлюб з відповідачем розірвано. Позивачка пішла з дому, так як відповідач перестав її пускати в будинок, але відповідач як власник вправі розпоряджатися своєю власністю. Позивачка тривалий час не зверталась до суду з позовом про вселення, хоча давно не проживає у будинку. Вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Додатково пояснив, що позивачка була зареєстрована у будинку як дружина відповідача, в цей час відповідач та позивачка проживали однією сімєю, вели сумісне господарство, мали спільний бюджет. Угоду щодо користування будинком не укладали, позивачка користувалася будинком нарівні з іншими членами сімї. Після розірвання шлюбу позивачка продовжувала проживати у будинку до ухвалення судом рішення про відмову у визнанні за нею права власності на частину цього будинку. Після зазначеного рішення суду відповідач змінив замки на двері будинку, ключ позивачці не дав, перестав пускати її в будинок. Рішення про визнання позивачки такою, що втратила право користування спірним будинком, судом не приймалось.

Відповідач ОСОБА_5 позовні вимоги не визнав, пояснив суду, що у будинку № 10 по вул. Шевченко в м. Приморську він проживає із своєю дружиною та ОСОБА_4, який є його двоюрідним дідусем. Він не бажає, щоб у будинку, який належить йому на праві власності, проживала чужа людина. Просить відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_6, пояснив суду, що ОСОБА_5, як власник житлового будинку, має право використовувати його для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї. ОСОБА_2 не є членом сімї власника будинку, а тому немає права проживати у цьому будинку.

Третя особа ОСОБА_7, пояснила суду, що з 1992 року вона з матірю ОСОБА_2, та сестрою ОСОБА_8, стали проживати у будинку відповідача. Вони не проживають у цьому будинку після того, як відповідач поміняв замки.

Третя особа - ОСОБА_8, пояснила суду, що вони з сестрою, матірю та відповідачем проживали однією сімєю у будинку відповідача з 1992 року, мали спільний бюджет, вели сумісне господарство, вона називала відповідача батьком. Вони не стали проживати у цьому будинку після того, як відповідач поміняв замки та не пустив їх в будинок.

Свідок ОСОБА_9 пояснила суду, що із ОСОБА_2 її познайомив у 1992 році ОСОБА_4 Позивачка та відповідач з 1992 року проживали сумісно у будинку №10 по вул. Шевченко в м. Приморську, у 1997 році зареєстрували шлюб. З 2013 року ОСОБА_2 проживає у квартирі, яку знімає, оскільки ОСОБА_4 змінив замки і не пускає її у будинок. Позивачка намагалась вселитися у будинок, викликала міліцію, але безрезультатно.

Свідок ОСОБА_10 пояснила суду, що знає позивачку тривалий час, вони дружать. Наприкінці літа 2013 року чоловік позивачки відключив у будинку, де вони проживали, світло, воду, газ, змінив замки. Позивачка була вимушена піти з дому, декілька днів ночувала у неї. В теперішній час ОСОБА_2 проживає на квартирі, яку знімає, оскільки відповідач не пускає її у будинок.

Свідок ОСОБА_11 пояснила суду, що вони дружать з позивачкою тривалий час. Після розірвання шлюбу зі ОСОБА_4 позивачка продовжувала жити в його будинку. Згодом відповідач відключив у будинку світло, воду, газ, змінив замки і ОСОБА_2 була вимушена шукати житло для проживання. Позивачка не проживає у будинку з 2013 року, оскільки відповідач створив умови, неможливі для проживання.

Свідок ОСОБА_12 пояснила суду, що вона проживає по сусідству зі ОСОБА_4, якого знає тривалий час. Приблизно з 1996-1997 року ОСОБА_2 стала проживати зі ОСОБА_4 В будинку з позивачкою проживала її молодша дочка - ОСОБА_8, старша дочка у будинку не проживала. ОСОБА_2, яка зареєстрована у будинку відповідача, не проживає у цьому будинку з 2013 року, з яких причин їй невідомо. Зі слів сестри відповідача їй відомо, що у будинку відключено за борги світло та газ.

Свідок ОСОБА_13 пояснила суду, що вона проживає по сусідству зі ОСОБА_4, якого знає тривалий час. Приблизно з 1996-1997 року ОСОБА_2 стала проживати зі ОСОБА_4 в будинку № 10 по вул. Шевченко, отримувала його пенсію. Згодом у них почалися сварки. У 2013 році позивачка пішла з дому. Сестра відповідача показувала їй книжку по оплаті комунальних послуг, де було указано про заборгованість з оплати за газ та воду, газ відключили. З якої причини позивачка не проживає у будинку відповідача їй невідомо.

Свідок ОСОБА_14 пояснив суду, що ОСОБА_4 став проживати зі ОСОБА_2 та її дочкою ОСОБА_15, з якого року він не памятає. ОСОБА_4 працював, побудував будинок. ОСОБА_2 отримувала гроші з відпочиваючих у будинку відповідача та направляла їх дочці ОСОБА_7, у Болгарію. З 2013 року ОСОБА_2 не проживає у будинку, оскільки вона вже не дружина відповідача.

Вислухавши сторони, представників сторін, третіх осіб, свідків, дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено, що згідно із свідоцтвом про укладення шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_2 уклали шлюб 23 липня 1997 року (а.с.12,116). Рішенням Приморського районного суду від 13.07.2011 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.117).

Згідно із свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок від 15.04.1998 року, виданим на підставі рішення виконкому міської ради народних депутатів за №31 від 20.02.1998 року, житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який знаходиться у м. Приморську по вул. Шевченко, №10, дійсно належить ОСОБА_4 на праві особистої власності. Зазначений житловий будинок 15.04.1998 року зареєстровано в Приморському БТІ по праву особистої власності за ОСОБА_4 і записано в реєстрову книгу №26 за реєстровим №4151 (а.с.11).

Згідно із домовою книгою для прописки громадян, які проживають у ІНФОРМАЦІЯ_2, у вказаному будинку зареєстровані: ОСОБА_4 з 22.05.1996 року, ОСОБА_7 з 17.07.1997 року, ОСОБА_2 з 12.12.2002 року, ОСОБА_8 з 16.09.2006 року, ОСОБА_5 з 06.01.2016 року (а.с.49-51).

Згідно із договором дарування, посвідченим 15.02.2016 року приватним нотаріусом Приморського районного нотаріального округу Запорізької області, зареєстрованим в реєстрі за №92, ОСОБА_4 передав безоплатно у власність ОСОБА_5 житловий будинок за №10, з належними до нього будівлями та спорудами, розташований по вул. Шевченко в м. Приморську Запорізької області (а.с.88-89). Право приватної власності ОСОБА_5 на вказаний житловий будинок зареєстровано 15.02.2016 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний № 48 (а.с.90-91).

Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно із ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 липня 1997 року.

12 грудня 2002 року ОСОБА_2 була зареєстрована у жилому будинку № 10, розташованому по вул. Шевченко в м. Приморську, що належав на праві особистої власності ОСОБА_4, як член сімї власника будинку, та набула рівне з власником будинку право користування жилим приміщенням. Угоди про порядок користування цим жилим будинком між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не укладалося. На час реєстрації позивачці у будинку ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, проживали однією сімєю, вели сумісне господарство, мали спільний бюджет.

Рішенням Приморського районного суду від 13.07.2011 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано. Після розірвання шлюбу позивачка продовжувала проживати у будинку, який належав ОСОБА_4 З серпня 2013 року ОСОБА_2 у зазначеному будинку не проживає, оскільки відповідач ОСОБА_4 змінив замки на двері будинку, ключ позивачці не дав, перестав пускати її в будинок. Рішення про визнання позивачки такою, що втратила право користування спірним будинком, судом не приймалось.

З відповіді заступника прокурора Приморського району від 14.10.2013 року, постанови про закриття кримінального провадження від 27.09.2013 року вбачається, що з проводу дій колишнього чоловіка, які полягали у незаконному виселенні з будинку № 10, розташованому по вул. Шевченко в м. Приморську, а також неповерненні особистих речей та меблів, які на думку заявниці є її приватною власністю, ОСОБА_2 зверталась до прокуратури Приморського району, до Приморського РВ ГУМВС України в Запорізькій області (а.с.20- 22, 23).

Згідно інформації Приморського КПТІ від 15.01.2015 року за №16 згідно матеріалів інвентаризаційних (реєстраційних) справ за ОСОБА_2 станом на 31.12.2012 року нерухомого майна на праві власності не зареєстровано (а.с.63).

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.64) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно відомості про права власності, інші речові права щодо ОСОБА_2 відсутні.

Згідно із Прикінцевими та перехідними положеннями ЦК України, 2003 року, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст. 401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене, зокрема, щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 12 грудня 2002 року, перебуваючи зі ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі, під час спільного проживання з ним та ведення спільного господарства була зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_3, розташованому по вул. Шевченко в м. Приморську, як член сімї власника будинку, та проживала у цьому будинку до серпня 2013 року. З серпня 2013 року ОСОБА_2 у зазначеному будинку не проживає у звязку із створенням її колишнім чоловіком та власником будинку до 15.02.2016 року ОСОБА_4, перешкод у проживанні в цьому будинку. В зазначеному будинку є особисті речі та рухоме майно позивачці.

Суд не приймає до уваги посилання представника відповідачів на те, що у позивачки немає права звертатися до суду з позовом про вселення, оскільки її шлюб з відповідачем розірвано, та що ОСОБА_2 не є членом сімї власника будинку ОСОБА_5, а тому немає права проживати у цьому будинку.

ОСОБА_2, як член сімї власника указаного будинку, набула сервітутного права на користування цим будинком за фактом набуття статусу члена його сімї.

Відповідно до ч.6 ст. 403 ЦК України, сервітут зберігає чинність у разі переходу до інших осіб права власності на майно, щодо якого він встановлений.

За змістом зазначеної статті перехід права власності на житло до іншої особи не припиняє права членів сімї колишнього власника житла на користування ним, не припиняє чинності цього сервітуту і припинення членства сімї власника житла його колишніми членами сімї.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В судовому засіданні не здобуто доказів у підтвердження того, що ОСОБА_2 не проживає з серпня 2013 року у будинку № 10, розташованому по вул. Шевченко в м. Приморську, без поважних причин, не встановлена наявність іншого житла за допомогою якого ОСОБА_2 може задовольнити свою потребу в проживанні, та не доведено, що ОСОБА_2 обрала інше житло для постійного проживання.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Необхідно вселити ОСОБА_2 в жилий будинок № 10 по вул. Шевченко в м. Приморську Запорізької області, який до 15.02.2016 року належав на праві власності ОСОБА_4, с 15.02.2016 року належить на праві власності ОСОБА_5О

Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивачки необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору у сумі 551 грн. 20 коп., які підтверджені наданою позивачем квитанцією (а.с.1).

Керуючись: ст. 316 ч.1, ст. 317 ч.1, ст. 319 ч.1, ст. 383 ч.1, ст. 405 ЦК України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст. 3, 10, 11, 15, 59, 60, 79, 88, 197, 209, 212, 213, 214, 215, 223 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, про вселення в житловий будинок - задовольнити.

Вселити ОСОБА_2 в жилий будинок № 10 по вул. Шевченко в м. Приморську Запорізької області, який до 15.02.2016 року належав на праві власності ОСОБА_4, с 15.02.2016 року належить на праві власності ОСОБА_5.

Стягнути зі ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний № НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний № НОМЕР_2, витрати по оплаті судового збору в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, ідентифікаційний № НОМЕР_3, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний № НОМЕР_2, витрати по оплаті судового збору в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Рішення постановлене в нарадчій кімнаті та проголошено вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 24 лютого 2016 року.

Рішення буде виготовлене в повному обсязі 29 лютого 2016 року.

На рішення може бути подана апеляційна скарга у Апеляційний суд Запорізької області через Приморський районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: підпис ОСОБА_1

З оригіналом згідно: суддя О.М. Чапланова

24.02.2016