Справа № 202/4115/16-ц
Провадження № 2/0202/2184/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 листопада 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,

за участю секретаря - Нікольської К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Сьома дніпропетровська державна нотаріальна контора про встановлення юридичного факту проживання однією сімєю, визнання спадкоємцем та зміну черговості спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду у червні 2016 року з вищезазначеним позовом до відповідача ОСОБА_2, третя особа Сьома дніпропетровська державна нотаріальна контора, в якому просила встановити юридичний факт проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_3 однією сім'єю більше п'яти років на день відкриття спадщини, починаючи з 1996 року по 05 жовтня 2015 року, тобто по день його смерті та визнати ОСОБА_1 спадкоємцем четвертої черги за законом, після смерті ОСОБА_3; змінити черговість спадкування та визначити ОСОБА_1 спадкоємцем першої черги за законом на все спадкове майно і надати їй право на спадкування після ОСОБА_3, померлого 05 жовтня 2015 року, разом зі спадкоємцем першої черги.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона з 1996 року проживала однією сім'єю з ОСОБА_3, який помер 05.10.2015 року, за адресою: 49102, місто Дніпропетровськ, вул. Ближня, 29/32. Вони з ОСОБА_3 проживали однією сім'єю більше ніж 19 років, а саме до його смерті, тобто до 05.10.2015 року, що підтверджується зокрема актом про спільне проживання від 26.04.2016 року. Проживаючи разом вони вели спільне господарство, у них був спільний бюджет, на спільні гроші купували продукти харчування, одяг, предмети домашнього побуту, а також спільно несли витрати по утриманню і зберіганню належного їм майна.

Протягом понад 19 років вона матеріально забезпечувала та піклувалась про ОСОБА_3, надавала йому всіляку допомогу, що можуть підтвердити свідки. На день смерті ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: 49000, місто Дніпропетровськ, вул. Карла Лібкнехта (нині ОСОБА_4), 15а/26, а фактично проживав з нею. ОСОБА_3 потребував постійного догляду, а 05.10.2015 року помер.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, яка складається з 27/100 частини квартири № 26, загальною площею 80,9 кв.м. та жилою площею 51,0 кв.м, яка розташована в будинку № 15а по вул. Карла Лібкнехта (нині ОСОБА_4) в місті Дніпропетровську, яка належала йому на праві приватної власності в порядку спадкування за заповітом. Спадкоємцем першої черги за законом на спадкове майно є його син ОСОБА_2, який проживав окремо від спадкодавця. За життя ОСОБА_3 всіляко допомагав сину, залишив йому та колишній дружині все майно, що належало йому на момент розірвання шлюбу у 1996 році. Всі витрати на лікування та по догляду за життя ОСОБА_3 були покладені на позивача. Після того як помер ОСОБА_3 всі витрати на його поховання також понесла позивач, допомоги та підтримки, яку просив його батько, ОСОБА_2 не надавав.

21.04.2016 ОСОБА_1 звернулась до Сьомої ОСОБА_5 державної нотаріальної контори з метою оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_3, але їй було відмовлено у зв'язку з тим, що у неї відсутні документи, які підтверджують факт родинних стосунків зі спадкодавцем.

За таких обставин позивач вимушена звернутись до суду з позовом про встановлення юридичного факту проживання однією сім'єю з померлим ОСОБА_3, визнання спадкоємцем четвертої черги та зміну черговості спадкування.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання зявилася, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання зявився, позовні вимоги заперечував, просив суд відмовити у задоволенні позову. Вказав, що ніяких матеріальних затрат на утримання та оплату комунальних рахунків спадкового майна ОСОБА_3 позивач не несла, оскільки наявні борги по комунальним послугам, а саме майно знаходиться у жахливому стані: відключена електрика, відрізаний газ, відєднанні водогінні труби, побиті шибки в вікнах, розламані двері, потріскані стіни і стеля. Також заперечував, що його батько потребував догляду через похилий вік, тяжку хворобу, операції або каліцтво, вказав що перебуваючи на пенсії ОСОБА_3 продовжував працювати і помер на робочому місті, що підтверджується документом з місця його роботи. Не згодний з твердженням позивачки про те, що вона опікувалась його похоронами, оскільки домовину, одяг, панахиду, транспорт було надано з роботи ОСОБА_3 Позивач стверджує, що його батько залишив все майно йому, синові та колишній дружині, це також не є правдою, бо спростовується розпискою ОСОБА_3 про те, що він забрав належну йому частину грошей за сумісно нажиту квартиру з матір'ю ОСОБА_2 та актом добровільного розподілу їхнього майна.

Представник третьої особи Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином.

Свідок ОСОБА_6, знайома позивачки, розповіла про те, що позивачка працювала на автомобільній стоянці разом з ОСОБА_3 більше 11 років, вдвох ходили на роботу. Їх сприймали як сімю, вони проживали разом та разом святкували дні народження в їх кафе. Позивачка хоронила чоловіка.

Свідок ОСОБА_7, подруга позивачки років 20, розповіла про те, що вона разом з позивачкою працювали на заводі. Раїса працювала з ОСОБА_3 разом охоронцями на автостоянці. Вони були однією сім'єю, у них був один бюджет. Всі свята вони святкували разом і хоронила померлого ОСОБА_3 позивачка.

Свідок ОСОБА_8, знайомий, розповів про те що знайомий з позивачкою та померлим ОСОБА_3 років 20. Разом працювали на автостоянці років 7. ОСОБА_3 років двадцять проживав разом з ОСОБА_1 на ж.м. Західний. Вони проживали як чоловік та дружина, в її квартирі були його речі. Вони разом ходили на роботу. Хоронила ОСОБА_3 - ОСОБА_1.

Суд, заслухавши позивача, відповідача, допитавши свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, дослідивши письмові докази, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05.10.2015 року помер ОСОБА_3, згідно свідоцтва про смерть серії І-КИ 654069 від 09.10.2015 року, виданого Відділом державної реєстрації смерті ОСОБА_5 міського управління юстиції (а. с. 15).

Відповідно до Технічного паспорту на квартиру № 23 в житловому будинку № 15а по вул. К. Лібкнехта Бобошко Микола Михайлович є власником 27/100 квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою від 16.08.2001 року за № 5-2432 (а. с. 19).

Згідно зі спадковою справою № 496/2015, заведеною Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 03.12.2015 року, після смерті ОСОБА_3, померлого 05.10.2015 року, з заявою про прийняття спадщини 03 грудня 2015 року звернувся син ОСОБА_2 та 18 березня 2016 року звернулася ОСОБА_1, як дружина померлого (а. с. 87).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 червня 2016 року, посвідченого завідуючою Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_9, зареєстрованого в реєстрі за № 2-1281, спадкоємцем визначеного у свідоцтві майна гр. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, померлого 05.10.2015 року є його син гр. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з 27/100 частин квартири №26, що знаходиться в Дніпропетровській області, місто Дніпропетровськ, вул. Михайла Грушевського, будинок 15 А ( а. с. 99).

Згідно постанови завідувача Сьомої ОСОБА_5 державної нотаріальної контори ОСОБА_9 від 21.04.2016 року, ОСОБА_1 відмовлено у посвідченні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті гр. ОСОБА_3, померлого 05.10.2015 року у зв'язку з тим, що у неї відсутні документи, які підтверджують факт родинних стосунків зі спадкодавцем (а. с. 14).

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 посилалася на те, що з 1996 року по 05.10.2015 року проживала однією сім'єю із ОСОБА_3, разом з ОСОБА_3 облаштовували свій побут, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, права та обов'язки.

Відповідно до довідки № 922 від 28.04.2016 року, виданої КП ЖЕП № 22 ДМР, ОСОБА_1 зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 5).

На підтвердження вказаного факту позивач надала два акти про спільне проживання від 04.05.2016 року, засвідчених начальником КП ЖЕП № 22 ДМР (а. с. 6, 7).

Факт спільного проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_3, однією сімєю підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Відповідно до паспорту ОСОБА_1 27 серпня 1983 року зареєструвала в Красногвардійському ЗАГС м. Дніпропетровська шлюб з ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4 ( а.с. 67 зв.) та позивачкою не надала суду доказів щодо розірвання шлюбу.

Згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як вбачається із матеріалів справи, між сторонами є спір про право на спадкування після смерті ОСОБА_3

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

В судовому засіданні встановлено, що на час відкриття спадщини 05 жовтня 2015 року єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 був його син ОСОБА_2, який відноситься до спадкоємців першої черги за законом згідно ст. 1261 ЦК України.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 року при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Згідно з роз'яснень Верховного Суду України, викладених у листі від 01.01.2012 року "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення (Витяг)" до заяви про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу додаються документи та докази того, що між заявником та іншою особою (померлим) мали місце фактичні шлюбні стосунки (свідоцтво про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки із по господарських книг про реєстрацію чи вселення, докази про спільне придбання майна як рухомого, так і не рухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності), заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного, довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Однак встановлення факту проживання позивача із спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини не породжує виникнення у ОСОБА_1 права на зміну черговості одержання права на спадкування.

Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями цієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно змісту вказаної норми закону, при вирішенні питання про зміну черговості спадкування позивач повинен довести факт опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу та перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто стані, обумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

В п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 року, роз'яснено, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред'явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами), 2) матеріальне забезпечення спадкодавця, 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріальне вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири, 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3, 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову, необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин.

Із матеріалів цивільної справи вбачається, що позивачем не доведена відповідними засобами доказування наявність вище перелічених юридичних фактів у їх сукупності.

В матеріалах справи також не вбачається даних про перебування ОСОБА_3 в безпорадному стані, оскільки на підтвердження цього факту позивачем не надано жодного доказу. Тому відсутні підстави для одержання позивачем права на спадкування разом зі спадкоємцем першої черги за законом після його смерті.

Доводи позивача про те, що вона тривалий час опікувалася про ОСОБА_3 та надавала допомогу, які не підтверджені в судовому засіданні належними доказами, не можуть бути достатніми обставинами для зміни черговості спадкування в розумінні ч. 2 ст. 1259 ЦК України.

Крім того, зі змісту роз'яснень Постанови Пленуму Верхового Суду України № 5 від 31.03.95 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" та п. 26 Постанови Пленуму Верхового Суду України N 2 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції " вбачається, що в позовному провадженні факт не може встановлюватися сам по собі в якості окремої позовної вимоги, а є предметом доказування, як обставина справи, що має юридичне значення для підтвердження вимог у існуючому спорі про право, що розглядається судом і підлягає встановленню в мотивувальній частині при ухваленні рішення.

Оскільки факт встановлювався судом лише, як одна з обставин, що дає право позивачу порушувати питання про зміну черговості, а в задоволенні останнього відмовлено з причини не доведеності належними доказами жодного з фактів, передбачених ч.2 ст.1259 ЦК України, а саме ( протягом тривалого часу опікувалася над спадкоємцем, матеріально забезпечувала його, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який був у безпорадному стані, внаслідок похилого віку, тяжкої хвороби чи безпорадного стану чи інших подібних причин обєктивного характеру), то не підлягає окремому встановленню факт проживання зі спадкодавцем однією сім'єю без реєстрації шлюбу (згідно ст. 1259 ЦК - не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини).

Окреме встановлення останнього, як факту, що має юридичне значення, повинно розглядатись відповідно до Глави 6 Розділу IV ЦПК України в порядку окремого провадження із зазначенням мети встановлення такого факту та за участю відповідних заінтересованих осіб .

За таких обставин, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог позивача.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України оскільки позивачу відмовлено в позові то судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись: Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику у справах про спадкування», від 30.05.2008 року №7, ст. ст. 1261, 1258, 1259, 1264 ЦК України ст., ст. 3, 7, 11, 15, 60, 61, 88, 212-215, 256 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Сьома дніпропетровська державна нотаріальна контора, про встановлення юридичного факту проживання однією сімєю, визнання спадкоємцем та зміну черговостіспадкування - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.П. Слюсар