Номер провадження: 22-ц/785/229/16
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
Доповідач: Ісаєва Н. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого-судді: Ісаєвої Н.В.,

суддів: Журавльова О.Г, ОСОБА_2,

при секретарі: Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 1 грудня 2015 року у цивільній справі за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» до ОСОБА_3 про визнання договору страхування недійсним,-

В С Т А Н О В И ЛА:

Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просить визнати недійсним договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/4506847, посилаючись на те, що 12.12.2014 року Товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» отримано повідомлення про ДТП від громадянина ОСОБА_3, який повідомив про те, що 10.12.2014 року о 21 годині 00 хвилин в м. Одесі на Люстдорфській дорозі, 65 сталася ДТП за участю автомобіля НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля НОМЕР_2. На час вищезазначеної ДТП у ОСОБА_3 був наявний заповнений бланк поліса обов*язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АІ/4506847. Отримавши вказану інформацію,ТДВСК «Альфа-Гарант» перевірило інформацію стосовно бланка поліса серії АІ/4506847 та було з*ясовано, що вказаний бланк не було реалізовано ТДК СК «Альфа-Гарант» та який значиться чистим (незаповненим) та невикористаним та було з*ясовано, що жодних страхових платежів за вказаним бланком поліса до Товариства не надходило. Лише 25.12.2014 року на рахунок ТДВ СК «Альфа-Гарант» надійшов страховий платіж за вказаним полісом від ОСОБА_3 в сумі 831,06 гривень. Ппозивач зазначає, що відповідно до статті 983 ЦК України договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст. 21 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхувальник зобов*язаний своєчасно вносити страхові платежі. Проте всупереч вищезазначеній нормі чинного законодавства страховий платіж за оспорювальним полісом до ТДВ СК «Альфа-Гарант» надійшов лише 25.12.2014 року. Оскільки, договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником страхового платежу, проте страховий платіж відповідачем своєчасно не сплачений, грошові кошти на рахунок позивача на момент скоєння ДТП не надходили, і відповідно договір страхування чинності не набрав, страхова компанія «Альфа-Гарант» просить визнати поліс № АС/3739434 обов*язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів недійсним.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги предявлені від страхової компанії підтримав з підстав викладених у позовній заяві та пояснив суду, що страхова компанія розуміє, що оскільки на момент скоєння ДТП 10.12.2014 року у відповідача ОСОБА_3 при собі знаходився страховий поліс № АС/3739434 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних, який був заповнений страховим агентом їх страхової компанії, то на час його складання та підписання сторонами, а саме 06.12.2014 року ОСОБА_3 був внесений страховий платіж у сумі 831 гривень 06 копійок особисто агенту страхової компанії, який зі свого боку зобовязаний на наступний день перерахувати ці гроші на рахунок страхової компанії. Однак страховим агентом цього зроблено не було, що звісно є порушенням умов агентського договору, який укладається між страховою компанією та агентом цієї компанії, однак ніяк не впливає на дійсність договору, а тому вважає, що суд має задовольнити позов та визнати поліс № АС/3739434 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів недійсним.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що 06.12.2014 року між ним та агентом страхової компанії «Альфа-Гарант» був укладений поліс № АС/3739434 обов*язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Документ заповнений агентом страхової компанії, підписаний сторонами. Він зі свого боку передав грошові кошти у розмірі 831 гривня 06 копійок страховому агенту, а той передав йому оригінал полісу № АС/3739434.

12.12.2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю його автомобілю та автомобілю НОМЕР_3 . Одразу ж після ДТП він повідомив представників страхової компанії про страховий випадок, працівникам ДАЇ на місці було пред*явлено страховий поліс, умови якого не виконуються стороною позивача і на думку відповідача позов поданий саме з причин небажання виконання зобов*язань за договором страхування.

Рішенням суду у задоволенні позову відмовлено.

На рішення суду представник позивачса приніс апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що судом неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, а також, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно п.3 ст.10 ЦПК України , кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

В судовому засіданні встановлено наступне.

06.12.14 року між Страховиком ТДВ СК «Альфа-Гарант» та ОСОБА_4 ОСОБА_3 було укладено ПОЛІС № АІ/4506847 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який набрав чинності з 00 годин 00 хвилин 07 грудня 2014 року. На момент укладання цього ОСОБА_4 ОСОБА_3 було внесено перший страховий платіж у повному обсязі страховому агенту з яким Страховою компанією «Альфа-Гарант» укладено агентський договір, і який у відповідності до умов агентського договору зобов*язаний вносити страхові платежі прийняті від ОСОБА_4 на протязі двох днів з дня укладення договору. Вказані обставини сторонами не оспорювалися.

12.12.2014 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» було отримано повідомлення про ДТП від ОСОБА_3, який повідомив про те, що 10.12.2014 року о 21 год. 00 хв. в м. Одеса на Люстдорфській дорозі, 65 сталася ДТП за участю автомобіля НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «Фольксваген Гольф» , д/н НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_5.

У позові страхова компанія вказує на те, що отримавши, інформацію від ОСОБА_3, ТДВ СК «Альфа-Гарант» перевірило інформацію стосовно бланка ПОЛІСА № АІ/4506847 від 06.12.2014 року, за з'ясувало, що вказаний бланк ПОЛІСА не було реалізовано ТДВ СК«Альфа-гарант», що він значиться чистим (незаповненим) та не використаним. Крім того, з'ясовано, що жодних страхових платежів за вказаним бланком ОСОБА_4 до ТДВ СК «Альфа-Гарант» не надходило. Далі представник позивача зазначила, що лише 25.12.2014 року на рахунок ТДВ СК «Альфа-Гарант» надійшов страховий платіж за вказаним Полісом від ОСОБА_3 у сумі 831,06 грн.

Проте суд обгрунтовано не погодився з такою правовою позицією сторони позивача, тому що вона спростовується як наданим в судовому засіданні відповідачем оригіналу полісу № АІ/4506847 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який він отримав від страхового агента ще 06.12.2014 року так і поясненнями сторін в залі суду, враховуючи, що представник позивача підтвердив той факт, що тільки після внесення грошових коштів відповідач би отримав оригінал страхового полісу. Крім того, судом враховано, що ТДВ СК «Альфа-Гарант» не надало суду жодного доказу на підтвердження обставини, що надходження грошових коштів на рахунок страхової компанії від ОСОБА_3 у сумі 831 гривні 06 копійок відбулося саме 25.12.2014 року.

Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про страхування» договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 981 ЦК України, договір страхування укладається в письмовій формі. У разі недодержання письмової форми договору страхування такий договір є нікчемним.

Відповідно до вимог ст. 1, 17 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховий ОСОБА_4 є єдиною формою внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору та документом суворого обліку.

Статтею 983 ЦК України передбачено, що договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 було внесено перший страховий платіж саме 06.12.2014 року, на момент підписання ОСОБА_4 № АІ/4506847 від 06.12.14 року, в тому числі із підстав, що цей факт не заперечувався стороною позивача в залі суду.

Ч. 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу.

Згідно з ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієзтатності: волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі: правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Ч. 1 ст. 21 ЗУ «Про страхування» передбачено, що страхувальник зобов*язаний своєчасно вносити страхові платежі, що вчасно зробив відповідач на момент підписання полісу - вчасно оплатив страховий платіж в розмірі 831,06 грн.

В ході розгляду справи судом досліджувалася копія платіжного доручення № 504,надана в якості доказу стороною позивача, яка критично оцінюється судом, тому що вказаний документ не має ані печатки банку, ані підпису посадової особи про сплату саме ОСОБА_3 страхового платежу. Не має також і підпису ОСОБА_3 у платіжному дорученні № 504.

В ході розгляду справи судом допитувався в якості свідка ОСОБА_5, який показав суду, що був учасником ДТП, яка сталася 10.12.2014 року о 21 годині 00 хвилин, на вулиці Люстдорфська дорога, 65. Іншим учасником ДТП був відповідач ОСОБА_3, який визнаний винним в тому що сталося 10 грудня 2014 року. Свідок ОСОБА_5 розповів суду, що одразу після ДТП ОСОБА_3 показав ОСОБА_4 № АІ/4506847 від 06.12.14 року, а він як потерпіла особа, звернувся до страхової компанії позивача з заявою про виплату страхового відшкодування, але страхова компанія замість того щоб виконувати умови договору страхування, звернулася з даним позовом до суду.

Так, ст. 18 ЗУ «Про страхування» передбачає, що факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування. Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування.

Суд критично оцінив посилання позивача на те, що юридичне значення має той факт, що коли договір страхування укладено, але перший платіж не внесено (тобто договір не набрав чинності), тому страховик не зобов'язаний здійснювати страхову виплату, навіть якщо випадок відбувся, так як ці посилання не мають правового значення для цієї ситуації, бо оплата була здійснена ОСОБА_4 на момент підписання ОСОБА_4 № АІ/4506847 від 06.12.14 року обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до вимог ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Статтею 981 ЦК Українивизначено, що договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатися шляхом видачі страховиком страхувальнику страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). Відповідно до статті 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов*язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи ( обовязкове страхування).

Таким чином, з врахуванням доводів викладених вище суд прийшов до обгрунтованого висновку, що в ході розгляду даної справи правова позиція сторони позивача не знайшла свого підтвердження, тому що досліджений судом страховий поліс в повному обсязі відповідає вимогам статей 979,981,999 ЦК України та Законів України «Про страхування» та «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Судом враховується , що тільки у відповідності до статті 998 ЦК України договір страхування є нікчемним або визнається недійсним у випадках, встановлених ЦК України. Наслідки недійсності договору страхування визначається відповідно до положень про недійсність правочинів, встановлених ЦК України. В контексті даної правової норми договір страхування є нікчемним або визнається недійсним тільки за рішенням суду, про те стороною позивача ці вимоги не доведені, що стало безумовною підставою для відмови в позові.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи, а письмових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до апеляційного суду надано не було.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів розглянувши скаргу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують та задоволенню не підлягають, підстави для ухвалення нового рішення відсутні.

Судова колегія, розглянувши справу, прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 1 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак її може бути оскаржено до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

ОСОБА_6Ісаєва

Судді: О.Г. Журавльов

ОСОБА_2