АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/311/16 Справа № 185/3306/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Головін В. О. Доповідач - Рудь В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровськоі області в складі

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Ткаченко І.Ю., Повєткіна В.В.

при секретарі: Назаренко А.С.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Малого приватного підприємства фірма «Половний» про стягнення заробітної плати, грошової компенсації за частину щорічної відпустки та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до Малого приватного підприємства фірма «Половний» про стягнення заробітної плати, грошової компенсації за частину щорічної відпустки та моральної шкоди(а.с.1-2).

Позивач зазначав, що з 01.07.2000 року по 04.05.2006 року працював електрозварювальником у МПП «Віола» без офіційного оформлення трудових відносин.

04.05.20006 року був офіційно прийнятий на роботу до МПП «Віола» на посаду слюсаря по ремонту автомобілів згідно наказу №5 від 04.05.2006 року.

01.03.2011 року, у зв'язку з реорганізацією МПП «Віола» у МПП фірму «Половний», він був переведений з МПП «Віола» до МПП фірма «Половний» на посаду слюсаря по ремонту автомобілів згідно наказу №3 від 01.03.2011 року.

04.09.2014 року він був мобілізований на військову службу на підставі Указу Президента України від 21.07.2014 року «Про часткову мобілізацію».

З травня 2014 року відповідач не виплачує заробітну плату, яка встановлена у розмірі 2700 грн. Заборгованість по заробітній платі з травня 2014 року по березень 2015 року складає 29700 грн.

З дня прийняття на роботу відповідач жодного разу не надав відпустки та не виплатив грошової компенсації. Бажає отримати грошову компенсацію за частину невикористаної відпустки за 14 років у розмірі 37800 грн.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_2 просив стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату в сумі 29700,00 грн., компенсацію за частину невикористаної щорічної відпустки в сумі 37800,00 грн. та 10000,00 грн. на відшкодування морального збитку.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2015 року позов задоволено частково(а.с.41-43).

Стягнуто з Малого приватного підприємства фірма "Половний" на користь ОСОБА_2 компенсацію за невикористані щорічні відпустки за 2011-2014 роки за час роботи на посаді слюсаря по ремонту автомобілів в розмірі 4465,90 грн.

В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати. В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення заявлених вимог, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права(а.с.124-127).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст.ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

За положеннями ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.74 КЗпП України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

За змістом п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі ст.83 КЗпП вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки та додаткової відпустки для працівників, які мають дітей (ст.182-1 КЗпП), тільки в разі звільнення його з роботи, а під час неї - лише за частину цих відпусток за умови, що тривалість наданих йому при цьому щорічної й додаткової відпусток становить не менше 24 календарних днів та що працівник не є особою віком до 18 років.

Якщо працівник з не залежних від нього причин (не з його вини) не використав щорічну відпустку і за роки, що передували звільненню, суд на підставі ст.238 КЗпП має право стягнути грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки. Не виключається можливість такого ж вирішення цього питання і при частковій компенсації невикористаної відпустки працівникові, який продовжує роботу. При цьому слід мати на увазі, що тривалість визначеної в робочих днях щорічної відпустки (основної й додаткової), яка не була використана працівником за попередні роки, зберігається такою, якою вона була до набрання чинності Законом "Про відпустки" ( 504/96-ВР ) (до 1 січня 1997 р.). Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення.

По справі встановлено, що згідно наказу №3 від 01.03.2011 року ОСОБА_2 був прийнятий по переводу з МПП «Віола» до МПП фірма «Половний» на посаду слюсаря по ремонту автомобілів з 01.03.2011 року, що підтверджується відповідними наказом та записами у трудовій книжці(а.с.3,23).

09.07.2014 року ОСОБА_2 звернувся до директора МПП фірма «Половний» із заявою про надання відпустки у відповідності до вимог Закону України «Про відпустки», зазначивши, що за період роботи з 04.05.2006 року по 09.07.2014 року відпустка не надавалась(а.с.24).

Наказом №16/1 від 10.07.2014 року ОСОБА_2 було надано чергову відпустку за 2013-2014 роки на 24 календарних дні з 10.07.2014 року(а.с.25).

Відповідно до наказу №7/1 від 06.08.2014 року ОСОБА_2 звільнений з підприємства на підставі п.4 ст.40 КЗпП України(за прогули) з 06.08.2014 року(а.с.27).

Задовольняючи позов частково, суд виходив з того, що заборгованості по заробітній платі за час роботи позивача на підприємстві відповідача не встановлено, грошова компенсація за невикористану відпустку складає 4465,90 грн., а спричинення моральної шкоди позивачем не доведено.

Однак, такі висновки суду не можна визнати обгрутованими з огляду на наступне.

Так, по справі встановлено, що згідно Статуту МПП фірма «Половний» підприємство є самостійною юридичною особою та не є правонаступником реорганізовного МПП «Віола», а тому МПП фірма «Половний» не відповідає за борги МПП "Віола".

Твердження ОСОБА_2 про те, що МПП фірма «Половний» є правонаступником реорганізовного МПП «Віола» не підтверджені належними доказами та спростовуються Статутом МПП фірма «Половний»(а.с.17-22).

Обгрунтовуючи позов, ОСОБА_2 зазначав, що його заробіток на підприємстві складав 2700 грн. та за період з травня 2014 року по березень 2015 року заборгованість по заробітній платі складає 29700 грн.

Разом з тим, із штатного розпису МПП фірма «Половний», досліджених судом апеляційної інстанції, вбачається, що з 01.03.2011 року посадовий оклад слюсаря, посаду якого займав ОСОБА_2, встановлено у розмірі 1000 грн., з 01.04.2011 року - 1500 грн., з 01.08.2011 року - 2000 грн., що підтверджується наказами МПП фірма «Половний» відповідно від 01 березня 2011 року №3, від 01 квітня 2011 року №6/1 та наказу від 01 серпня 2011 року №14/1(а.с.105-110).

Доказів про збільшення розміру посадового окладу слюсаря після 01.08.2011 року матеріали справи не містять.

Із справи вбачається, що ОСОБА_2 звільнений з МПП фірма «Половний» з 06.08.2014 року відповідно до наказу №7/1 від 06.08.2014 року(а.с.27), а відтак спірним періодом щодо нарахування та виплати заробітної плати є період: травень, червень, липень, серпень 2014 року. Період після 06.08.2014 року знаходиться за межами трудових правовідносин сторін.

Згідно даних розрахункових листів по заробітній платі за період травень, червень, липень, 01.08.2014 року - 06.08.2014 року, досліджених судом апеляційної інстанції, нарахування останньому заробітної плати проводилось МПП фірма «Половний» з урахуванням встановленого штатним розписом посадового окладу у розмірі 2000 грн.

Так, за травень 2014 року ОСОБА_2 нараховано 2000 грн.; за червень 2014 року - 2000 грн.; за липень 2014 року - 2000 грн.; за серпень 2014 року - по окладу - 100 грн., компенсація за невикористану відпустку - 2 438,64 грн.(а.с.200-203).

Таким чином, за вказаний період загальна сума нарахованих грошових коштів становить 8 538,64 грн.(а.с.200-203).

Саме із нарахованого заробітку/доходу ОСОБА_2 у розмірі 2000 грн. МПП фірма «Половний» проводило перерахування відповідних сум внеску до Пенсійого фонду України, що підтверджується інформаційним листом Управління Пенсійного фонду України в м.Павлограді та Павлоградському районі Дніпропетровської області від 11.12.2015 року №15583/08/18 ДСК(а.с.91-92).

Отже, твердження ОСОБА_2 про те, що його заробіток на підприємстві складав 2700 грн., спростовується зазначеними доказами.

Як видно із відомостей МПП фірма «Половний» про виплату грошей за період травень, червень, липень, 01.08.2014 року - 06.08.2014 року, досліджених судом апеляційної інстанції, остані не містять підпису ОСОБА_2 про отримання ним нарахованих у зазначений період грошових коштів(а.с.158-161).

Із квитанції №3657Е869СС від 04 серпня 2014 року вбачається, що на картковий рахунок -UAH ОСОБА_2 перераховаі грошові кошти у сумі 3 280,00 грн.(а.с.26). Про отримання грошових коштів згідно вказаної квитанції позивач зазначив в заяві від 06.08.2014 року(а.с.74) та підтвердив в судовому засіданні апеляційної інстанції.

Враховуючи, що відомості про виплату нарахованої заробітної плати за період: травень, червень, липень, 01.08.2014 року - 06.08.2014 року, не містять підпису ОСОБА_2 про отримання грошових коштів, інших доказів, крім квитанції №3657Е869СС від 04 серпня 2014 року про перерахування суми 3 280,00 грн., відповідач у порядку, передбаченому ст.60 ЦПК України, не надав, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з МПП фірма «Половний» на користь ОСОБА_2 нарахованих за період травень, червень, липень, 01.08.2014 року - 06.08.2014 року грошових коштів, які складаються із заробітної плати за вказаний період та компенсації за невикористану відпустку за 2013-2014 роки за відрахуванням отриманної суми 3 280,00 грн.

Таким чином, до стягнення з МПП фірма «Половний» на користь ОСОБА_2 за період травень, червень, липень, 01.08.2014 року - 06.08.2014 року підлягає заборгованість по заробітній платі у сумі 5 258,64 грн. (8 538,64 грн. - 3 280,00 грн. = 5 258,64 грн.).

Як видно із справи, відповідач визнав факт невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні відпустки за період: 2011-2012 рік за 24 календарних дні у сумі 1625,76 грн.; за 2012-2013 рік за 24 календарних дні у сумі 1625,76 грн.; 2013-2014 рік за 24 календарних дні у сумі 1625,76 грн. та за 2014 рік за 10 календарних днів у сумі 677,40 грн., що підтверджується довідкою МПП фірма «Половний» (а.с.16,90).

Оскільки грошова компенсація за дні відпустки за період 2013-2014 рік зазначена у розрахунковому листі за період: 01.08.2014 року - 06.08.2014 року(а.с.203), та, як зазначив позивач, ним отримана згідно квитанції №3657Е869СС від 04 серпня 2014 року, то колегія суддів вважає, що стягненню з МПП фірма «Половний» на користь ОСОБА_2 підлягає грошова компенсація за невикористані дні відпустки за період: 2011-2012 рік та за період 2012-2013 рік у сумі 3 251,52 грн. (1625,76 грн. + 1625,76 грн. = 3 251,52 грн.).

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

В п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року, із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 25.05.2001 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди" роз'яснено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст.237-1 КЗпП(набрала чинності 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин(незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної(немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

По справі встановлено факт невиплати належних ОСОБА_2 грошових сум по заробітній платі, компенсації за невикористані відпустки, що свідчить про порушення відповідачем його трудових прав та спричинення у зв'язку з цим моральних страждань.

Враховучи фактичні обставини порушення трудових прав ОСОБА_2, наслідки таких порушень, глибину душевних страждань останнього, колегія суддів вважає, що на відшкодування моральної шкоди слід визначити до стягнення з МПП фірма «Половний» 1000 грн., в іншій частині таких вимог ОСОБА_2 відмовити.

Що стосується доводів ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про невідповідність висновків суду в іншій оскаржуваній частині, у тому числі щодо стягнення заробітної плати за період після 06.08.2014 року, та інших виплат з урахуванням заробітної плати у розмірі 2700 грн., то такі доводи необгрунтовані та спростовуються наказом від 01 серпня 2011 року №14/1, яким посадовий оклад слюсаря визначено у розмірі 2000 грн. та наказом №7/1 від 06.08.2014 року про звільнення(а.с.27, 109-110).

Оскільки наведені обставини залишились поза увагою суду, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції на підставі п.4 ст.309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 з наведених мотивів.

Враховуючи роз'яснення, наведені в п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" про те, що справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення, то колегія суддів вважає необхідним зазначити, що суми до стягнення заборгованості по заробітній платі - 5 258,64 грн.; компенсації за відпускні - 3 251,52 грн.; на відшкодування моральної шкоди - 1000,00 грн., визначені без утримання податку й інших обов'язкових платежів.

На підставі ст.88 ЦПК України з Малого приватного підприємства фірма «Половний» на користь держави підлягає стягненню судовий збір за майнові вимоги - 243,60 грн. за немайновий спір - 121,80 грн., а всього у сумі 365,40 грн.

Керуючись ст.ст.303,307,309,316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2015 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Малого приватного підприємства фірма «Половний» про стягнення заробітної плати, грошової компенсації за частину щорічної відпустки та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Малого приватного підприємства фірма «Половний» на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі у сумі 5 258,64 грн.; компенсацію за відпускні у сумі 3 251,52 грн.; на відшкодування моральної шкоди 1000,00 грн.

Зазначені суми до стягнення визначені без утримання прибуткового податку та інших обов'язкових платежів.

В іншій частині заявлених вимог ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з Малого приватного підприємства фірма «Половний» на користь держави судовий збір у розмірі 365,40 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий-

Судді-