Ухвала

іменем україни

07 вересня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Леванчука А.О., Маляренка А.В., Савченко В.О., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю монтажно-налагоджувальне підприємство «Ремавтоматика» про стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю монтажно-налагоджувальне підприємство «Ремавтоматика» на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 червня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю монтажно-налагоджувальне підприємство «Ремавтоматика» (далі - ТОВ МНП «Ремавтоматика») про стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивував тим, що працював у відповідача на посаді головного інженера підприємства, 31 грудня 2013 року був звільнений за власним бажанням, проте при звільненні йому не було виплачено заробітну плату за грудень 2013 року в розмірі 3 686 грн 33 коп. Остаточний розрахунок з ним проведено лише 15 квітня 2015 року в порядку примусового виконання судового рішення, у зв'язку з чим просив стягнути на свою користь 59 068 грн 36 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 червня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ МНП «Ремавтоматика» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 02 липня 2014 року до 15 квітня 2015 року в розмірі 51 496 грн 41 коп. та 1 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2015 року зазначене рішення районного суду змінено, а саме зменшено суму середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 02 липня 2014 року до 19 лютого 2015 року до 29 964 грн 81 коп. та суму судового збору до 473 грн 25 коп. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ТОВ МНП «Ремавтоматика» просить ухвалені в справі судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду апеляційної інстанції у повній мірі не відповідає.

Апеляційний суд змінюючи рішення суду першої інстанції, виходив з того, що судом невірно визначено період за який має бути нараховано середній заробіток за час затримки розрахунку, оскільки кількість днів прострочення виплати заробітної плати позивачу складає 167 днів, а відтак розмір середнього заробітку, що підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 становить 29 964 грн 81 коп.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна виходячи з наступного.

Судом установлено, що ОСОБА_1 з 12 квітня 2013 року перебував із відповідачем у трудових відносинах. Наказом № 654-к від 31 грудня 2013 року позивача звільнено з роботи за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2014 року з ТОВ МНП «Ремавтоматика» на користь ОСОБА_1 стягнуто невиплачену при звільненні заробітну плату за грудень 2013 року в розмірі 3 686 грн 33 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 січня 2014 року до 01 липня 2014 року в сумі 25 084 грн 31 коп.

Згідно видаткового касового ордеру ОСОБА_1 3 686 грн 33 коп. отримав 19 лютого 2015 року.

Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

За правилами ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч. 1 ст. 117 КЗпП України).

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в ст. 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Отже, право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв'язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16.

Проте, вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції на порушення вимог ст. ст. 213-214, 303, 304, 316 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув, й відповідно при визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку не врахував розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно з середнім заробітком позивача, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Отже, апеляційний суд не виконав своїх обов'язків, визначених ст. ст. 303, 304, 316 ЦПК України, не з'ясував усіх дійсних обставин справи, що мають визначальне значення для правильного її вирішення й не надав мотивування усім доводам сторін у справі, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Допущене судом апеляційної інстанції порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, згідно вимог ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухваленого судового рішення і направлення справи на новий судовий розгляд до апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргутовариства з обмеженою відповідальністю монтажно-налагоджувальне підприємство «Ремавтоматика» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2015 року скасувати, справу передати на новий апеляційний розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: А.О. Леванчук

А.В.Маляренко

В.О.Савченко

О.В.Ступак