АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 754/509/15-ц Головуючий у суді першої інстанції: Панченко О.М.
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1713/16 Доповідач у суді апеляційної інстанції: ВолошинаВ.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Котули Л.Г., Слюсар Т.А.

при секретарі Мікітчак А.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «МТД груп» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 29 січня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «МТД груп», Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку», третя особа: Відділ державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції про визнання договору недійсним.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 05 червня 2006 року між нею та акціонерним банком «Банк регіонального розвитку» (далі - АБ «банк регіонального розвитку») було укладено кредитний договір, за умовами якого вона отримала кредит у розмірі 79 400 доларів США зі сплатою 13 % річних з кінцевим строком повернення до 4 червня 2016 року. 9 вересня 2013 року між банком та товариством з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «МТД груп» (далі - ТОВ «ЮК «МТД груп») було укладено договір про відступлення права вимоги, у тому числі і за вказаним кредитним договором. Вважала, що вказаний договір є удаваним, оскільки стосується факторингу, а також укладений з порушенням вимог ст. ст. 203, 215, 227 ЦК України, оскільки кредитний договір укладений в іноземній валюті, а ТОВ «»ЮК «МТД груп», яке набуло право вимоги за цим договором не має ліцензії на здійснення валютних операцій.

Ураховуючи наведене, позивачка просила визнати договір відступлення права вимоги від 09 вересня 2013 року в частин відступлення права вимоги за кредитним договором від 05 червня 2006 року, недійсним.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 29 січня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано недійсним договір від 9 вересня 2013 року № 54, укладений між АБ «Банк регіонального розвитку» та ТОВ «Юридична компанія «МТД груп», про відступлення права вимоги в частині, що стосується відступлення права вимоги по кредитному договору від 05 червня 2006 року, який був укладений між АБ «Банк регіонального розвитку» та ОСОБА_4 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції представник відповідача ТОВ «Юридична компанія «МТД груп» подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі відповідач просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвали нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити у повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції неповно з′ясовані обставини справи, а саме те, що договір цесії не тільки не містить будь-яких зобов′язань товариства «Юридична компанія «МТД груп» перед банком щодо надання фінансових послуг (в тому числі послуг факторингу), але й зобов′язань банку перед товариством «Юридична компанія «МТД груп» щодо порядку, розміру та строків оплати відповідних послуг, тобто відсутня оплатність фінансових послуг, наявність якої є обов′язковою умовою відповідно до визначення договору факторингу, наведеного в статті 1077 ЦК України. Також судом першої інстанції помилкового зроблено висновок про необхідність наявності у товариства «Юридична компанія «МТД груп» ліцензії на здійснення валютних операцій для укладення договору цесії. Висновок суду спростовується положенням частини 4 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», де зазначено, що індивідуального ліцензування потребує саме платіж, а не операція уступки права вимоги.

У судовому засіданні представник відповідача О.Ю. підтримав доводи апеляційної скарги. Позивач та її представник ОСОБА_6 заперечували, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що оспорений договір про відступлення права вимоги в частині відступлення права вимоги за кредитним договором від 05 червня 2006 року фактично є договором факторингу, при цьому відповідач ТОВ «Юридична компанія «МДТ груп» до Державного реєстру фінансових установ не вносилось, статусу фінансової установи не набуло, ліцензії на право надання фінансових послуг не одержувало, а тому не вправі було укладати такий договір.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна з таких підстав.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається, що 05 червня 2006 року між ОСОБА_4 та АБ «Банк регіонального розвитку» було укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 79 400 доларів США зі сплатою 13 % річних з кінцевим строком повернення до 04 червня 2016 року.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечувалось, що заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 червня 2009 року стягнуто із ОСОБА_4 на користь АБ «Банк регіонального розвитку» заборгованість за вищевказаним кредитним договором в сумі 708 092,35 грн. та судові витрати. Рішення суду набрало законної сили.

09 вересня 2013 року між АБ «Банк регіонального розвитку» та ТОВ «ЮК «МТД груп» було укладено договір № 54 про відступлення права вимоги, у тому числі і за вказаним кредитним договором.

Із умов укладеного договору № 54 від 09 вересня 2013 року між АБ «Банк регіонального розвитку» та ТОВ «ЮК «МТД груп» про відступлення прав вимоги (цесії) вбачається, що його предметом є передача (відступлення) первісним кредитором - АБ «Банк регіонального розвитку» у відповідності до вимог статті 512 ЦК України свої права шляхом відступлення права вимоги, а новий кредитор ТОВ «ЮК «МТД груп» приймає всі права вимоги і стає новим кредитором за кредитними договорами - п. 1.1. За цим договором новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від позичальників та їх поручителів виконання всіх зобов′язань за кредитними договорами, в тому числі: з повернення суми кредитів у повному обсязі, із сплати процентів у розмірі та порядку, передбаченому кредитними договорами; із сплати комісії у розмірі та порядку, передбаченому кредитними договорами; із сплати неустойки у розмірі та порядку, передбаченому кредитними договорами, а також виконання позичальниками та поручителями будь-яких інших обов′язків, передбачених кредитними договорами - п. 1.4. Згідно з п. 1.2. відступлення права вимоги за кредитними договорами, визначених п. 1.1. цього договору здійснюється на платній основі за ціною 7,00 гривень 00 коп.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14 листопада 2013 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24 грудня 2013 року, замінено сторону (стягувача) виконавчого провадження по виконанню рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 червня 2009 року у справі за позовом АБ «Банк регіонального розвитку» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме: АБ «Банк регіонального розвитку» на ТОВ «ЮК «МТД груп».

Перевіряючи доводи сторін, надаючи оцінку пред'явлених ними доказів в обґрунтування своїх доводів (заперечень), колегія суддів, приходить до наступного:

До загальних засад цивільного законодавства відносять, зокрема, неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність (стаття 3 ЦК України).

Частина третя статті 6 ЦК України визначає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, проте не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Норму статті 6 ЦК України розкриває стаття 627 цього Кодексу, в якій зазначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з нормами частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Відмежування вказаного договору від інших подібних договорів, зокрема договір цесії, визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, в тому числі відносно осіб, які можуть виступати фактором.

Разом з тим розділ І книги п'ятої ЦК України регулює загальні положення про зобов'язання, зокрема положення щодо сторін у зобов'язанні.

Так, відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (частина 1 статті 510 ЦК України).

Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов'язанні.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Натомість договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу.

Як встановлено колегіє суддів при укладенні договору про відступлення права вимоги від 09 вересня 2013 року сторони керувалися положеннями статей 512-519 ЦК України.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов'язанні не вимагається, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов'язків, не погіршує становища боржника та не зачіпає його інтересів, що не позбавляє сторін права додатково врегулювати порядок заміни кредитора у договорі.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

З урахуванням зазначених норм права та встановлених обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що за своїм змістом договір № 54 від 09 вересня 2013 року не передбачає надання фінансових послуг під відступлення права грошової вимоги, а встановлює зобов'язання нового кредитора щодо самостійного (на власний ризик) стягнення боргу за кредитними договорами, а тому є договором відступлення права вимоги, а не договором факторингу. Таким чином, укладений між АБ «Банк регіонального розвитку» та ТОВ «ЮК «МТД груп» договір відступлення прав вимоги за № 54 не підпадає під дію Закону України «Про фінансові послуги і державне регулювання ринків фінансових послуг», що зумовлює відсутність передбачених статтями 203, 215, 227 ЦК України підстав для визнання цього договору недійсним.

Що стосується обґрунтування позову в частині визнання недійсним договору відступлення права вимоги з тих підстав, що права вимоги заборгованості по кредитному договору, який є валютним, передано особі ТОВ «ЮК «МТД груп», яка не має ліцензії на здійснення валютних операцій, відхиляються колегією суддів як безпідставні, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України).

Колегією суддів установлено, що умовами договору відступлення права вимоги від 09 вересня 2013 року не передбачено положень щодо здійснення операції з валютними цінностями, а ТОВ «ЮК «МТД груп» за цим договором набуло право грошової вимоги за кредитним договором № 27/10-590І від 05 червня 2006 року, укладеного між АБ «Банк регіонального розвитку» та ОСОБА_4 та має право вимагати від позичальника ОСОБА_4 належного виконання зобов'язання.

Таким чином, для укладення договору відступлення права вимоги, незважаючи на те, що грошовий еквівалент кредитного договору визначено в іноземній валюті, сторони ТОВ «ЮК «МТД груп» та АБ «Банк регіонального розвитку» не потребували наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу.

Разом з тим, незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.

Із встановлених обставин під час розгляду справи за позовом АБ «Банк регіонального розвитку» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором визначено суму до стягнення в гривневому еквіваленті у розмірі 708 092,35 грн. Стягувачем по виконавчому провадженню відповідно до ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 14 листопада 2013 року виступає ТОВ «ЮК «МТД груп». Тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.

Посилання суду першої інстанції щодо списання 06 грудня 2007 року з рахунку АБ «БанкРегіонального розвитку» належних позивачці ОСОБА_4 цінних паперів, якими забезпечувалось виконання її зобов′язань за кредитним договором від 05 червня 2006 року ґрунтується на припущеннях та не впливає на правомірність укладеного договору відступлення права вимоги (цесії) від 09 вересня 2013 року, оскільки грошова вимога, яка передавалась на час укладення даного договору була дійсною, що підтверджується рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 червня 2009 року про стягнення із ОСОБА_4 на користь АБ «Банк регіонального розвитку» заборгованість за кредитним договором. Рішення суду набрало законної сили та ОСОБА_4 не виконане.

Таким чином, суд першої інстанції неправильно застосував положення ст..ст. 203, 215, 227 ЦК України щодо наявності передбачених законом підстав для визнання правочину недійсним, що призвело до неправильного вирішення спору.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «МТД груп», Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку», третя особа: Відділ державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції про визнання договору недійсним слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «МТД груп» задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 29 січня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «МТД груп», Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку», третя особа: Відділ державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції про визнання договору недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий:

Судді: