Номер провадження: 22-ц/785/4051/16
Головуючий у першій інстанції Шевчук Ю. В.
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Сватаненка В.І., Артеменка І.А.

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника Державного підприємства «Дослідне господарство «Андріївське» Інституту сільського господарства Причорномор'я Національної академії аграрних наук України - Шевченка Олександра Пантелійовича на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 березня 2016 року про закриття провадження по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Андріївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, Державного підприємства «Дослідне господарство «Андріївське» Інституту сільського господарства Причорномор'я Національної академії аграрних наук України про визнання незаконним та недійсним державного акту на право постійного користування земельною ділянкою,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2016 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до Андріївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, ДП «Дослідне господарство «Андріївське» Інституту сільського господарства Причорномор'я Національної академії аграрних наук України про визнання незаконним та недійсним державного акту на право постійного користування земельною ділянкою посилаючись на те, що даний акт видано на підставі рішення Андріївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 03.10.1996 року № 149-ХХІІ яке є сфальсифікованим та підробленим; видачею цього акту порушено права працюючих в підприємстві «Елітно-насінницьке дослідне господарство «Андріївське» ім. Ф.Г. Кириченко - мешканців с. Андріївка та с. Розкішне

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 березня 2016 року у задоволенні клопотання представника відповідача - ДП «Дослідне господарство «Андріївське» Інституту сільського господарства Причорномор'я Національної академії аграрних наук України про закриття провадження відмовлено.

Вважаючи ухвалу суду незаконною представник ДП «Дослідне господарство «Андріївське» Інституту сільського господарства Причорномор'я Національної академії аграрних наук України - Шевченко О.П. звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 березня 2016 року та постановити ухвалу про закриття провадження.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Відповідно до ч.2 п.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Відмовляючи у задоволенні клопотання представника ДП «Дослідне господарство «Андріївське» Інституту сільського господарства Причорномор'я Національної академії аграрних наук України про закриття провадження суд обгрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що позивачі звернулись до суду з позовом до Андріївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, ДП «Дослідне господарство «Андріївське» Інституту сільського господарства Причорномор'я Національної академії аграрних наук України про визнання незаконним та недійсним Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, вказуючи, що 16 жовтня 1997 року відповідачу - Дослідно-виробничому господарству «Андріївське» на підставі рішення Андріївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 03.10.1996 року № 149-ХХІІ був виданий Державний акт на право постійного користування землею серії НОМЕР_1. Даний акт позивачі вважають таким, що має бути визнаний незаконним та недійсним, оскільки, як вказують позивачі, даний акт видано на підставі рішення Андріївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 03.10.1996 року № 149-ХХІІ яке є сфальсифікованим та підробленим; видачею цього акту порушено права працюючих в підприємстві «Елітно-насінницьке дослідне господарство «Андріївське» ім.. Ф.Г. Кириченко - мешканців с. Андріївка та с. Розкішне.

Представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5. у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні цього клопотання та пояснив, що даний спір підлягає розгляду у порядку цивільного, а не адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України, справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Судом встановлено, що предметом спору є оспорювання законності та дійсності Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, який виданий на ім'я відповідача, тобто оспорювання права відповідача на постійне користування земельною ділянкою, відновлення порушеного права зі сторони позивачів, які претендують на користування вказаною земельною ділянкою. Таким чином, між сторонами існує спір про право, що, в свою чергу, виключає розгляд справи у порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст.1 ЦПК України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини) , засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Співвласники майна можуть захищати свої права в суді шляхом звернення до суду з цивільним позовом.

Факт того, що відповідач - Андріївська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області є суб'єктом владних повноважень, не змінює правової природи спірних відносин, оскільки характер домінуючого інтересу у спору є приватноправовими, а не публічно-правовим.

Оскільки заявлені у вищевказаній справі позивачами позовні вимоги випливають з відносин, що мають приватноправовий характер, то орган місцевого самоврядування в цих відносинах виступає як суб'єкт права власності, а не як суб'єкт владних повноважень. Прийняття Андріївською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області рішення, на підставі якого у подальшому був виданий оспорюваний позивачами Державний акт, є етапом реалізації волі відповідача на отримання у власність спірної земельної ділянки, і це не змінює правову природу спірних відносин, та не перетворює цей спір у публічно-правовий.

Також, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.п. 21, 22 постанови Пленуму «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» зазначив, що ураховуючи положення статті 1 ЦПК та статті 2 КАС, не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб'єктом владних повноважень) як суб'єктом публічного права та суб'єктом приватного права - фізичною особою, в якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Відповідно до висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду України від 24.02.2015 року по справі № 21-34а15, від 17.02.2015 року по справі № 21-551а14, від 11 листопада 2014 року по справі № 21-493а14, від 09.12.2014 року по справі 21-308а14, якщо у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Згідно п. 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного кодексу України). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування. Тобто, відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства.

За правилами цивільного судочинства розглядаються спори щодо договорів та інших правочинів, укладених відповідно до норм ЦК, інших актів цивільного законодавства, оскільки вони відрізняються від адміністративних договорів, спори щодо яких розглядаються адміністративними судами, тим, що згідно зі статтею 3 КАС адміністративний договір - це дво- або багатостороння угода, зміст якої становлять права та обов'язки сторін, що випливають із владних управлінських функцій суб'єкта владних повноважень, який є однією із сторін угоди. Для таких спорів характерна наявність відносин влади і підпорядкування, а для правочинів, укладених згідно із цивільним законодавством за участю суб'єкта владних повноважень, відносини ґрунтуються на юридичній рівності, вільному волевиявленні та майновій самостійності.

Згідно позовної заяви ОСОБА_3, ОСОБА_4, їх позовні вимоги полягають у визнанні незаконним та недійсним Державного акту на право постійного користування землею, виданого на ім'я відповідача - Дослідно-виробничого господарства «Андріївське». Приймаючи до уваги вищевикладене, та враховуючи, що в даному випадку управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи - відповідача - Дослідно-виробничого господарства «Андріївське» (Державного підприємства «Дослідне господарство «Андріївське» Інституту сільського господарства Причорномор'я Національної академії аграрних наук України), в такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд постановив оскаржувану ухвалу з додержанням вимог закону.

Посилання автора апеляційної скарги на неправильне визначення судом природи спірних правовідносин, які на його думку є публічно-правовими та відповідно до ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України підпадають під юрисдикцію адміністративного судочинства, а також за своїм суб'єктним складом, як на підстави для скасування оскаржуваної ухвали є необґрунтованими, оскільки спростовані дослідженими судом обставинами, яким дана правильна правова оцінка.

Апеляційна скарга за таких обставин є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.303, п.1 ч.2 ст.307, ч.1 п.1 ст. 312, 313- 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника Державного підприємства «Дослідне господарство «Андріївське» Інституту сільського господарства Причорномор'я Національної академії аграрних наук України - Шевченка Олександра Пантелійовича - відхилити.

Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: В.І. Сватаненко

І.А. Артеменко