Провадження № 2/522/1421/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді Кравчук Т.С.,

при секретарі Антонецькому С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування спільним майном та визначення часток в натурі,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, шляхом вселення в квартиру АДРЕСА_1.

В свою чергу ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування спільним майном, а саме квартирою №143 у будинку №11/1 по вул.М.Говорова в м.Одесі та визнання часток в натурі.

У судовому засіданні позивачка та її представник за первісним позовом позовні вимоги підтримали в повному обсязі, зустрічний позов ОСОБА_2 про встановлення порядку користування спільним майном та визначення часток в натурі не визнали в повному обсязі та пояснили суду, що ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 з 2006 року по 2012 рік. Від шлюбу мають неповнолітню доньку, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після укладення шлюбу з відповідачем у 2006 році та народження дитини, під час спільного проживання у шлюбі з відповідачем, ними було набуто спільне майно, а саме була придбана квартира №143 у будинку №11/ по вул.М.Говорова в м.Одесі, в якій вони проживали сімєю. В подальшому сімейне життя не склалося, шлюб між сторонами було розірвано рішенням Київського районного суду м.Одеси від 21 травня 2012 року та в березні 2012 року відповідач змусив позивачку та їх неповнолітню доньку залишити квартиру. На теперішній час позивачка не має постійного місця проживання.

В травні 2012 року ОСОБА_1 звернулася до Приморського районного суду м.Одеси з позовом до відповідача про розподіл майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя та рішенням суду від 13 лютого 2013 року позов позивачки задоволено в повному обсязі, визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлової квартири №143, загальною площею 51,7 кв.м, яка розташована за адресою: м.Одеса, вул.Маршала Говорова, 11/1 та визнано за відповідачем ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлової квартири №143, загальною площею 51,7 кв.м, яка розташована за адресою: м.Одеса, вул.Маршала Говорова, 11/1. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 27.11.2014 року зазначене рішення суду від 13.02.2013 року залишено без змін.

Вищевказане рішення зареєстровано, згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 18.04.2013 року за №2581120.

Але на теперішній час позивачка позбавлена можливості здійснити своє право власності. Проживати, користуватися та розпоряджатися часткою своєї квартири ОСОБА_4 зі своєю донькою не може, іншого житла у неї не має.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник позовні вимоги за первісним позовом не визнали в повному обсязі. Свої позовні вимоги по зустрічному позову відповідач обґрунтовує тим, що в позовній заяві ОСОБА_1 посилається на те, що їй на праві спільної власності належить 1/2 частина квартири АДРЕСА_2, при цьому він перешкоджає у здійснені нею свого права власності, а саме в проживанні в спірній квартирі.

Заявляючи вимогу про вселення до житлового приміщення, з урахуванням відсутності домовленості між співвласниками майна щодо порядку користування квартирою, ОСОБА_1 не ставить на вирішення питання про визначення порядку користування вказаною квартирою та виділення часток в натурі.

Вселення позивачки ОСОБА_1 у спірну квартиру є недоцільним, а спільне проживання неможливим через неприязнені відносини, що склалися між сторонами.

Також відповідач ОСОБА_2 пояснив, що уклав шлюб з ОСОБА_5, а в свої позовній заяві позивачка ОСОБА_1 пропонує спільне проживання в однокімнатній квартирі двох сімей, що також унеможливлює спільне проживання сторін у зазначеній квартирі.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивачки, позивачки ОСОБА_1, представника відповідача та відповідача ОСОБА_2, суд доходить висновку, що позов ОСОБА_1 доОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення обґрунтований, доведений та такий, що підлягає задоволенню, у задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування спільним майном та визначення часток в натурі відмовити, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 з 2006 року по 2012 рік. Від шлюбу мають неповнолітню доньку, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після укладення шлюбу з відповідачем у 2006 році та народження дитини, під час спільного проживання у шлюбі з відповідачем, ними було набуто спільне майно, а саме була придбана квартира №143 у будинку №11/ по вул.М.Говорова в м.Одесі, в якій вони проживали сімєю. В подальшому сімейне життя не склалося, шлюб між сторонами було розірвано рішенням Київського районного суду м.Одеси від 21 травня 2012 року та в березні 2012 року відповідач змусив позивачку та їх неповнолітню доньку залишити квартиру. На теперішній час позивачка не має постійного місця проживання.

В травні 2012 року ОСОБА_1 звернулася до Приморського районного суду м.Одеси з позовом до відповідача про розподіл майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя та рішенням суду від 13 лютого 2013 року позов позивачки задоволено в повному обсязі, визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлової квартири №143, загальною площею 51,7 кв.м, яка розташована за адресою: м.Одеса, вул.Маршала Говорова, 11/1 та визнано за відповідачем ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлової квартири №143, загальною площею 51,7 кв.м, яка розташована за адресою: м.Одеса, вул.Маршала Говорова, 11/1. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 27.11.2014 року зазначене рішення суду від 13.02.2013 року залишено без змін.

Вищевказане рішення зареєстровано, згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 18.04.2013 року за №2581120.

Але на теперішній час позивачка позбавлена можливості здійснити своє право власності. Проживати, користуватися та розпоряджатися часткою своєї квартири ОСОБА_4 зі своєю донькою не може, іншого житла у неї не має.

Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним (нею) для особистого проживання и проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Статтею 155 ЖК України гарантовано, що власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком.

Стаття 358 ЦК України передбачає, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно положення ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Доводи позивача ОСОБА_2 за зустрічним позовом, що при вселені до житлового приміщення, з урахуванням відсутності домовленості між співвласниками майна щодо порядку користування квартирою, позивачкою ОСОБА_1 не ставиться питання про визначення порядку користування вказаною квартирою та виділення часток в натурі, суд не може прийняти до уваги, так як згідно висновку судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи розділити квартиру АДРЕСА_3 між власниками з ідеальними частками по 1/2 без відступу або з мінімальним відхиленням від їх частки, з виділенням двох ізольованих квартир, кожна у складі житлових і підсобних приміщень з самостійним входом зі сторони сходового майданчика, які відповідали б нормативно-технічним і санітарним вимогам ДБН технічно не надається можливим. Досліджувана квартира неділима.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.07.2012 року, справа №6-12325 св.12 зазначено, що співвласник майна, що є у спільній сумісній власності, володіє і користується ним спільно із іншим співвласником. Оскільки одному із співвласників чиняться перешкоди у користуванні цим майном, він має право вимагати усунення таких перешкод відповідним шляхом. Не проведення поділу будинку в натурі не є правовою підставою для позбавлення власника можливості вільно користуватися і розпоряджуватися своїм майном.

Доводи відповідача ОСОБА_2, викладені у запереченнях, про те, що він уклав шлюб з ОСОБА_5 та спільне проживання в однокімнатній квартирі двох сімей унеможливлює спільне проживання сторін у зазначеній квартирі, що вселення позивачки ОСОБА_1 у спірну квартиру є недоцільним, а спільне проживання неможливим через неприязнені відносини, що склалися між сторонами, суд також не приймає до уваги, так як вони не можуть бути підставою для позбавлення власника права користування своїм майном.

Згідно ст. 10 Цивільного процесуального Кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно частини першої ст. 50 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень, суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування".

Згідно ст. 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частини першої, другої ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

На підставі викладено та керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення задовольнити.

Зобовязати ОСОБА_2 усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права користування та розпорядження своїм майном, а саме 1/2 частиною квартири АДРЕСА_4, належній ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності, шляхом вселення ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_4.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування спільним майном та визначення часток в натурі відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.

Суддя: 28.09.2016