Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2016 р.

Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді Малиновського О.М.,

при секретарях Шевчук М.Є., Челобітченко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, в м. Одеса, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Куліндоровоський комбінат хлібопродуктів» Державного Агентства резерву України, за участю третіх осіб без самостійних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 - про визнання незаконним та скасування наказу про оголошення догани, наказу про введення в дію штатного розпису, наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами, які під час розгляду справи збільшив, в яких зазначив, що він з травня 2015р. був переведений з посади заступника начальника млина з устаткування на посаду головного механіка. У червні 2015 р. на підприємстві було видано наказ, яким було змінено штатний розпис і скорочено посаду головного механіка. На думку позивача скорочення штату відбулося з порушенням діючого законодавства, та порушило його права на займану посаду головного механіка. Після скорочення штату його було переведено на посаду начальника ремонтно-механічної дільниці, а колишнього його керівника заступника генерального директора з технічних питань було відправлено у відставку. Після цього начальник управління технічного забезпечення ОСОБА_3 почав здійснювати штучні дії направлені на його звільнення. Він відверто висказувався, що позивач його не влаштовує, та робив все щоб дискредитувати ОСОБА_4, а 21.08.2015р. йому було оголошено догану. В наступному, 02.10.2015р. його було звільнено з посади начальника РМД за п.3 ст.40 КЗпП за систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами трудового розпорядку. На думку позивача накази про оголошення йому догани та його звільнення відбулися з порушенням норм діючого законодавства та є незаконними. Посилаючись на зазначені обставини ОСОБА_1 просить визнати незаконним та скасувати наказ №717-к від 19.08.2015р. про оголошення йому догани, наказ № 109 від 16.06.2015р. про введення в дію штатного розпису, наказ № 212-к від 02.10.2015р. про його звільнення поновивши його на посаді, з якої його було звільнено. Просить визнати недійсним запис в трудовій книжці щодо його звільнення зобовязавши відповідача скасувати його. Просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Посилаючись на те, що в звязку незаконним звільненням він переніс великий нервовий стрес, йому було завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 100 000 грн. та просить стягнути її з відповідача. Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 предявлені вимоги підтримали, та зазначили, що на позивача постійно здійснювався психологічний тиск, його примушували звільнитися за власним бажанням, а після написання ним скарги на дії керівництва ДП «КХП» його було звільнено. Вважають, що порушення, які нібито були вчиненні позивачем були штучно створені відповідачем.

Представникивідповідача ОСОБА_6, ОСОБА_7 в судовому засіданні предявлені позовні вимоги не визналита зазначила, що з боку відповідача при оголошенні ОСОБА_1 догани та його звільненніне допускалися порушення трудового законодавства, а предявлені вимоги є безпідставні та задоволенню не підлягають.

Треті особи у судове засідання не зявилися. Їх представник ОСОБА_8 вважав, що предявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Суд, заслухавши позивача та його представника, представників відповідача, та третіх осіб, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

Матеріалами справи встановлено, що наказом №154-к від 03.08.2011р. по Державному підприємству «Куліндоровський комбінат хлібопродуктів» (далі за тестом ДП «ККХП») ОСОБА_1 був призначений на посаду заступника начальника млина з устаткування з 03.08.2011р.

Наказом №107-к від 20.05.2015р. ОСОБА_1 було переведено на посаду головного механіка з 20.05.2015р.

Наказом №109 від 16.06.2015р. було введено в дію штатний розпис з 16.06.2015р. за умовами якого посада головного механіка була виключена.

Наказом №127-к віл 16.06.2015р. ОСОБА_1 було переведено з посади головного механіка на посаду начальника ремонтно-механічної ділянці з 16.06.2015р. Підставою для переведення на посаду начальника РМД у вказаному наказі зазначено заява ОСОБА_1

Наказом № 171-к від 19.08.2015р. за неналежне виконання своїх посадових обовязків, невиконання інструкції «Про порядок ввезення (вивезення) товарно-матеріальних цінностей» начальнику ремонтно-механічної дільниці ОСОБА_1 було оголошено догану. Підставою оголошення догани стали пояснювальні записки начальника управління ВВО ОСОБА_7, начальника управління технічного забезпечення ОСОБА_3 та самого ОСОБА_1

Згодом, наказом № 212-к від 02.10.2015р. ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади начальника ремонтно-механічної дільниці з 02.10.2015р. за п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України, за невиконання п.4 та п. 9 наказу №175 від 07.08.2015р., що призвело до зриву виконання рекомендацій державного фінансового аудиту.

У вступній частині наказу №171-к від 19.08.2015р. були зазначені підстави оголошення позивачу догани, зокрема, у звязку з тим, що 14.08.2015р. о 15-40г. ОСОБА_1 розвантажив автомобіль «Газель», завантажений металом для ремонтно-механічної дільниці, який прибув на прохідну комбінату, без його зважування, чим грубо порушив інструкцію «Про порядок ввезення (вивезення) ТМЦ». В звязку з чим начальник варти не зміг переконатися в правильності ваги, яка була вказана в накладній і не зміг своєчасно зареєструвати накладну.

Інструкцією«Про порядок ввезення (вивезення) ТМЦ на територію ДП «ККХП» затвердженою на підприємстві 23.07.2015р. визначено порядок та умови ввозу (вивезення) товарно-матеріальних цінностей з ДП «ККХП». Так, інструкцією регламентовано, що перевірка вантажів здійснюється за обовязковою участю представників дільниці, яка відпустила товар, бухгалтерії, ВВО і одержувача. У випадку неможливості провести швидкий і точний підрахунок кількості місць, постовий повинен затримати транспортний засіб і вимагати перекладання вантажу, а при виникненні сумнів у відповідності кількості наявного вантажу контрольне зважування. Разом з тим, вказана інструкція не передбачає обовязку саме начальника РМУ ДП «КХП» організовувати та проводити зважування матеріальних цінностей, які ввозяться на підприємство. Такий обовязок фактично покладається на охорону підприємства, якатакож проводить реєстрацію обліку, як документів, так і матеріально-товарних цінностей, які ввозяться на підприємство.

Допитаний у судовому засіданні свідок начальник управління ВВО ДП «ККХП» ОСОБА_7 показав, що 14.08.2015р. ОСОБА_1 було повідомлено про наявність на прохіднійкомбінату транспортного засобу «Газель» з металом, для того щоб він організував зважування та вигризку. Свідком було зазначено, що отримувачем металу був відділ забезпечення, який і був його замовником, а не ремонтно-механічна дільниця. Проте, чому саме охороною не було забезпечено участі представника відділу забезпечення та бухгалтерії при перевірці вантажу, участь яких згідно з Інструкцією є обовязковою, свідок пояснити не зміг. Не пояснив свідок і яким чином, без згоди охорони, якщо у них виникали сумніви у відповідності кількості наявного вантажу - металу, транспортний засіб був переданий ОСОБА_1 для розвантажування без його зважування, а не затриманий з проведенням контрольного зважування.

Виходячи зі змісту доповідної записки начальника управління ВВО ОСОБА_7 від 14.08.2015р., саме з відома охорони підприємства ОСОБА_1 було проведено розвантажування автомобіля в ремонтному цеху. В свою чергу ОСОБА_1 у своїх письмових поясненнях від 17.08.2015р. посилався на некомпетентні дії охорони, та залишення не розвантаженого автомобіля на прохідної під кінець робочого дня, що могло призвести до крадіжки металу. В звязку з чим, ним було розвантажено автомобіль у РМУ з наступним зважуванням металу 17.08.2015р.

Зазначені вище обставини, фактично вказують на порушення з боку охорони ДП «ККХП» та передачу завантаженого транспортного засобу «Газель» ОСОБА_1 без дотримання порядку та умов визначених в Інструкції.

Слід зазначити, що в наступний робочий день (17.08.2015р.), після розвантажування металу в ремонтному цеху, було проведено зважування, та будь-яких розбіжностей між накладною та завезеним металом підприємством встановлено не було. Тобто, ОСОБА_1 не було завдано ніякої шкоди підприємству.

За таких обставин не можна вважати, що ОСОБА_1 була порушена Інструкція «Про порядок ввезення (вивезення) ТМЦ на територію ДП «ККХП». Щодо посилання в наказі №171-к від 19.08.2015р. про порушення ОСОБА_1 посадових обовязків, то такі посилання є загальними без визначення коректних порушень передбачених посадовою інструкцією начальника ремонтно-механічної дільниці, затвердженої на ДП «ККХП» від 01.07.2015р., а відтак судом до уваги не приймаються. Є безпідставні посилання представників відповідачів на те, що ОСОБА_1 було оголошено догану за те, що він не мав права розвантажувати грузовик, так як такі посилання не узгоджуються зі змістом підстав оголошення догани визначених у наказі № 171-к від 19.08.2015р. та спростовуються встановленими судом фактичними обставинами.

Отже, при ухвалені рішення про оголошення догани адміністрацією підприємства не були враховані встановлені та зазначені в рішенні суду обставини, не була надана належна оцінка діям охорони та наслідкам вчиненим діям ОСОБА_1, які не призвели до негативних наслідків для підприємства.

Згідно ст. 139 КЗпП України працівники зобовязані працювати чесно і сумлінно, своєчасно та точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Згідно ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано, в тому числі, такий захід стягнення як догана.

Відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Зважаючи на викладене суд приходить до висновку, що дисциплінарне стягнення у вигляді догани за наказом № 171-к від 19.08.2015 року «Про стягнення» було застосоване до ОСОБА_1 без достатніх на те підстав, а тому цей наказ повинен бути визнаний судом незаконним та скасований.

Згідно з вимогами п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (із подальшими змінами), у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3,4,7,8 ст.40 і п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Крім того, пунктом 23 вищезазначеної постанови роз'яснено, що за передбаченими п.3 ст.40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

При оспоренні до суду наказу про звільнення за п.3 ст.40 КЗпП України, суд зобов'язаний перевірити усі накази про накладення дисциплінарного стягнення, які ввійшли в систему для звільнення, незалежно від того, чи оскаржувався кожен наказ окремо в установлений законом строк; у даному випадку головним є те, що чи оспорюються ці накази позивачем при оспоренні самого звільнення.

Так, на виконання наказу №175 від 07.08.2015р., на ОСОБА_1 пунктом 4 наказу було покладено обовязок по розробки відсутніх посадових інструкції робітників відповідно до зауважень, викладених в аудиторському звіті, та надати їх на затвердження строком до 01.10.2015р. Пунктом 9 наказуДякова П.М. було зобовязано не рідше одного разу на місяць здійснювати організацію збору наявного на підприємстві металобрухту та його реалізацію. З вказаним наказом ОСОБА_1 був особисто ознайомлений.

За висновками аудиторського звіту № 17-14/8 від 22.07.2015р. при дослідженні ефективності організації внутрішньогосподарського контролю в ДП «ККХП» була встановлена відсутність посадових інструкцій у окремих підрозділів, в тому числі в ремонтно-механічній ділянці (начальник дільниці, слюсар-ремонтник, токар, фрезерувальник, екетрозаврник ручного зварювання тощо).

Згідно ст. 29 КЗпП України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобовязаний розяснити працівникові його права і обовязки та проінформувати під розписку про умови праці.

Відповідно до ст. 31 КЗпП України власник або уповноважений ним орган не має права вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором.

За посадою, яку обіймав ОСОБА_1, на підприємстві була розроблена та затверджена Посадова інструкція начальника ремонтно-механічної дільниці від 01.07.2015р. з якою позивач був ознайомлений. Виходячи зі змісту інструкції на начальника ремонтно-механічної ділянці не покладається обовязку по розробленню посадових інструкцій.Проте, в силу ст.30 КЗпП України, працівник повинен виконувати доручену йому роботу особисто і не має права передоручати її виконання іншій особі, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Приймаючи до уваги ту обставину, що ОСОБА_1 обіймав посаду начальника одного з підрозділів підприємства то саме він, як безпосередній керівник повинен був проводити розроблення проектів посадових інструкцій його підлеглих. Разом з тим, виходячи з п. 6 наказу Мінпраці та соціальної політики України №336 від 2912.2004р. «Про затвердження Випуску 1 «Професії працівників, що є загальними для всіх видів економічної діяльності «Довідник кваліфікаційних характеристик професій працівників» з метою забезпечення єдиного підходу до побудови, структури і викладу змісту розділів Інструкції, взаємоповязаності, з метою недопущення дублювання в роботі працівників, а також приймаючи до уваги необхідність спеціальних знань в частині організаційної роботи підприємств, суд вважає, що покладання обовязку по розробленню посадових інструкцій лише на ОСОБА_1, без залучення до цієї роботи працівників відділу кадрів, юристів тощо, є безпідставним.

Крім того, вважаючи, що не розроблення посадових інструкцій є грубим порушенням, керівництво підприємства не звернула увагу на те, що ОСОБА_1 з 26.08. по 12.09.2015р. та з 22.09. по 25.09.2015р. перебував на лікарняному, що підтверджується відповідними листками непрацездатності. Тобто, ОСОБА_1 значний час з поважних причин не мав можливості виконувати покладені на нього обовязки за наказом від 07.08.2015р.

Оголошуючи наказ про звільнення, відповідач порушив порядок застосування дисциплінарного стягнення, а саме не зажадав від ОСОБА_1 письмових пояснень (ст.149КЗпП). Суд критично відноситься до складеного акту про ненадання письмових пояснень ОСОБА_1 від 02.10.2015р., так як він суперечить протоколу засідання профкому ДП «ККХП» №31 від 02.10.2015р., в якому ОСОБА_1 у своєї промові вказував, що він не відмовляється надати пояснення, проте він бажає їх скласти на своєму робочому місці, що йому не було надано. У вказаному протоколі ОСОБА_1 також посилався на упереджене ставлення керівництва до нього у звязку з написанням ним скарги на їх дії.

Зобовязуючи ОСОБА_1 здійснювати організацію збору наявного на підприємстві металобрухту та його реалізацію щомісяця, наказом не було передбачено у який спосіб та порядок таке повинно бути проведено з боку його виконавця. Як пояснив ОСОБА_1 до оголошення наказу №175 від 07.08.2015р. він займався збором та продажем металобрухту на підприємстві, що знайшло своє підтвердження у представлених приймально-здавальних актах від 07.07.2015р., 10.07.2015р. Після вивезення та продажу у липні наявного на підприємстві металобрухту та до 01.10.2015р. дані про наявність іншого металобрухту на підприємстві були відсутні. Наявність на підприємстві не зібраного на підприємстві металобрухту та необхідність його продажу за серпень-вересень 2015р. не знайшло свого документального підтвердження під час розгляду справи.

При розгляді даної справи суд дійшов висновку, що між ОСОБА_1 та керівництвом підприємства склалися напружені відношення, які носять субєктивний характер. Такого висновку суд дійшов виходячи з пояснень допитаного свідка ОСОБА_9, який працює на підприємстві заступником генерального директора по технічним питанням, який зазначав, що він особисто по телефону спілкувався з начальником УТО ОСОБА_3, який вказував, що за наказом генерального директора бажає звільнити ОСОБА_1 Наявною заявою ОСОБА_1 від 19.08.2015р. за якою він просив його звільнити за власним бажанням з 04.09.2015р., а після 25.08.2015р. намагався подати заяву про відкликання зави про звільнення. З акту службової перевірки від 18.09.2015р. щодо фактів викладених у листі ОСОБА_1 від 31.08.2015р. на адресу Державного агентства резерву України.

На підставі викладеного, оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності суд вважає, що у підприємства були відсутні достатні правові підстави для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді його звільнення.

Крім того, оскільки наказ №171-к від 19.08.2015 року «Про стягнення» про оголошення ОСОБА_1 догани визнається судом незаконним, підстав для звільнення позивача за п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України за систематичне неналежне виконання своїх посадових обов'язків немає навіть у разі доведеності вчинення порушення трудових обов'язків, зазначених у наказі про його звільнення № 212-к від 02.10.2015р.

Оскільки звільнення ОСОБА_1 за п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України проведене з порушенням трудового законодавства, позивач підлягає поновленню на роботі.

Суд дійшов висновку, що наказ №109 від 16.06.2015р. ДП «ККХП» про введення в дію штатного розпису з 16.06.2015р. також є незаконним та підлягає скасуванню, так як був введений в дію на підприємстві без його погодження з Державним агентством резерву України, що є порушенням п.п. 4 п. 7.4 Статуту ДП «ККХП». Посилання представників відповідача на те, що на той час посада голови Держагенства була вакантна не звільняє від обовязку генерального директора на затвердження штатного розпису у встановленому законом порядку.

Крім того, слід з азначити, що введення в дію нового штатного розпису на ДП «ККХП» з 16.06.2015р. потягло за собою переведення ОСОБА_1 на іншу менш оплачувану посаду, що є безумовним порушенням трудових прав позивача. Скорочення посади головного механіка, яку обіймав ОСОБА_1 відбулося з порушенням ч.3 ст.32 КЗпП в частині попередження позивача не пізніше ніж за два місця до дня скороченняпосади. Наказ про скорочення штату та переведення позивача на іншу посаду відбулося за один день (16.06.2015р.) що є недопустимим.

Згідно ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Приухвалені рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Таким чином з відповідача слід стягнути на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03.10.2015 р. по 02.02.2016р. (день ухвалення рішення суду)у розмірі 23509,92 грн., виходячи із розрахунку відповідно до постанови КМ України від 08.02.1995 р. №100, згідно якого нарахування виплат що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Згідно представленої з ДП «КХП» довідки, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 на час його звільнення складала 279,88 гривень. Кількість робочих днів за період з 03.10.2015 р. по 02.02.2016р. становить 84днів. З врахуванням середньоденного заробітку ОСОБА_1 сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу визначається шляхом складання заробітної плати за останні два повних місяці роботи, діленням зазначеної суми на кількість робочих днів, та помноженою на кількість дніввимушеного прогулу ((6839,21грн. + 4483,14грн.)/41р.дн.)х84дн.)= 23509,92 грн.

За правилом ч.1 ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Таким чином, стаття 237-1 КЗпП містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом зазначеного положення Закону передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, з урахуванням специфіки об'єкту яких завдана моральна шкода може бути відшкодована працівнику у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі.

Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (статті 3, 4, 11, 31 ЦПК).

Компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення.

КЗпП не містить будь-яких обмежень чи винятків щодо компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст. 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди в обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин (постанова Верховного Суду України від 25 квітня 2012 р. у справі 6-23цс12).

В даному випадку при визначенні розміру компенсації на відшкодування заподіяної позивачу незаконним звільненням моральної шкоди, яка виразилась у моральних переживаннях, пов'язаних із позбавленням роботи, необхідністю прикладати додаткові зусилля для організації свого життя, суд ураховує, що незаконне звільнення позивача відбулося за п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України, що є компрометуючою обставиною та перешкоджає подальшому працевлаштуванню. Матеріальне становище позивача унаслідок незаконного звільнення погіршилося, що змусило докладати додаткових зусиль для організації свого життя і відстоювання своїх прав у суді. За наведених обставин суд вважає за можливе визначити компенсацію на відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 грн. Указаний розмір на переконання суду буде відповідати характеру та обсягу моральних переживань позивача, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у його житті та вимогам розумності і справедливості.

В частині предявлених позовних вимог про визнання недійсним та зобовязання відповідача скасувати запис у трудовій книжці про його звільнення за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП, суд вважає їх зайвими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки у відповідність до п.2.10. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом № 58 від 29.07.1993р. достатньою підставою для внесення змін до трудової книжки в частині незаконного звільнення є рішення суду про незаконне звільнення працівника.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі ОСОБА_1

Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути несплачений судовій збір в розмірі 940,36 гривень.

Керуючись ст.ст.10,11,64,84,88,209,212,214,215,218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ №109 від 16.06.2015р. державного підприємства «Куліндоровський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України про введення в дію штатного розпису з 16.06.2015р.

Визнати незаконним та скасувати наказ № 171-к від 19.08.2015р. державного підприємства «Куліндоровський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України про оголошення догани ОСОБА_1.

Визнати незаконним та скасувати наказ № 212-к від 02.10.2015р. про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника ремонтно-механічної дільниці державного підприємства «Куліндоровський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника ремонтно-механічної дільниці державного підприємства «Куліндоровський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України.

Стягнути з державного підприємства «Куліндоровський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України() на користь ОСОБА_1 Михайловичасередній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 23509,92 гривень, та завдану моральну шкоду в розмірі 5000,00 гривень.

Стягнути з державного підприємства «Куліндоровський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України ()на користь держави (ГУДКУ в Одеській області (Суворовський р-н м. Одеси) код отримувача 37607526 ГУДКУ в Одеській області МФО 828011 № доходного рахунку щодо сплати судового збору 0009, код класифікації доходів бюджету 22030001, призначення платежу 22030001:050 «Судовий збір», Суворовський р/с ЄДРПОУ суду 05482067), судовий збір в розмірі 940,36 гривень.

В іншій частині предявлені позовні вимоги залишити без задоволення.

В частині поновлення на роботі допустити негайне виконання рішення суду.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня оголошення рішення суду.

Суддя