АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/4950/16 Головуючий 1 інст. - Крівцов Д.А.
Справа № 643/4277/13-ц Доповідач - Кірсанова Л.І.
Категорія: відшкодування шкоди
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді: Кірсанової Л.І.

суддів:Пилипчук Н.П. Гуцал Л.В.

за участю секретаря Огар І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та інтересах свого малолітнього сина ОСОБА_7, до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2013 року позивачі звернулись до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позову зазначили, що 20.08.2012 року приблизно о 18-00 год. ОСОБА_6 разом із своїм малолітнім сином ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, йшла по тротуару вулицею Механізаторська в м. Харкові. Раптом, поруч із рестораном «Ной», велика біла собака породи «Лайка» накинулась на ОСОБА_7 та збила його з ніг, внаслідок чого останній впав обличчям на асфальт. Через падіння ОСОБА_7 втратив свідомість та отримав наступні тілесні ушкодження: повний вивих 61, 62 зубів, неповний вивих 51, 52 зубів, подряпини на обличчі. Внаслідок отриманих травм ОСОБА_7 була під загальним наркозом проведена операція, в ході якої видалено залишки відколотих зубів, зашиті ясна. Після падіння дитини володілець собаки відповідач ОСОБА_3 покликав собаку та пішов, при цьому не запропонувавши своєї допомоги та не вибачившись.

У зв'язку з вказаними обставинами ОСОБА_6 було спричинено матеріальну шкоду на суму 6000 грн., яка полягає в наступних витратах: на операцію дитині в розмірі 500,00 грн.; на анестезію - розмірі 100,00 грн.; в доставці грошів в нічний час на таксі із Салтівки на Олексіївку - в розмірі 180,00 грн.; в придбанні рідкої їжі для дитини на протязі чотирьох місяців - в розмірі 1500,00 грн.; у вимушених поїздках в стоматологічну поліклініку 2 рази на тиждень на протязі місяця - в розмірі 70,00 грн.; на рентген зубів - в розмірі 45,00 грн.; у зв'язку з її вимушеною відпусткою за власний рахунок по нагляду за дитиною на протязі одного місяця, внаслідок якої ОСОБА_6 втратила заробітну плату в розмірі 2894,00 грн.; на придбання ліків - в розмірі 391,48 грн.

Крім того, позивачам було спричинено моральну шкоду, яка полягає у фізичному болі та стражданнях, яких ОСОБА_7 зазнав у зв'язку з ушкодженням його здоров'я, а також у душевних стражданнях, яких мати дитини ОСОБА_6, а також його дід та баба ОСОБА_8 та ОСОБА_5 зазнали у зв'язку з протиправною поведінкою щодо члена їх сім'ї та близького родича та ушкодженням його здоров'я. ОСОБА_4, ОСОБА_5 у відшкодування моральної шкоди просили стягнути з відповідача по 10000 грн. кожному; ОСОБА_6 ( мати дитини у відшкодування моральної шкоди просила стягнути 80000 грн.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2013 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та інтересах свого малолітнього сина ОСОБА_7, грошові кошти в розмірі 256,39 грн. в якості відшкодування матеріальної шкоди та грошові кошти в розмірі 6000, 00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4, ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі по 500,00 грн. кожному в якості відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати заочне рішення районного суду та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. В обгрунтування апеляційної скарги посилається на незаконність та необгрунтованість рішення суду, порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Московського районного суду м. Харкова від 23.10.2012 року, яка набрала законної сили, 20.08.2012 року о 20:30 год. відповідач ОСОБА_3 порушив правила тримання собаки, внаслідок чого собака штовхнула ОСОБА_7, який впав та вдарився обличчям об асфальт. В зв'язку з наведеним ОСОБА_3 визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 154 КУпАП, яким передбачено відповідальність за порушення правил тримання собак, що спричинили заподіяння шкоди здоров'ю людей або їх майну.

Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої вона ухвалена, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

З огляду на вказане судова колегія вважає не обґрунтованими посилання ОСОБА_3, що він є не належним відповідачем у справі, так як власником собаки, яку він вигулював є його дружина ОСОБА_9( а. с. 244-245), так як саме ОСОБА_3 вигулював собаку в означений час, саме він визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 154 КУпАП, яким передбачено відповідальність за порушення правил тримання собак, що спричинили заподіяння шкоди здоров'ю людей або їх майну.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 29-с, закінченої 31.01.2013 року, ОСОБА_7, 2006 року народження, були спричинені наступні тілесні ушкодження: садна на обличчі, травма верхнього зубного ряду у вигляді повного вивиху 61, 62 зубів і неповного вивиху 51, 52 зубів.

Як вбачається з приписів ч. 1 ст. 1195 ЦК України, фізична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно- курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Відповідно до ст. 1199 ЦК України у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я малолітньої особи фізична особа, яка завдала цієї шкоди, зобов'язана відшкодувати витрати на її лікування, протезування, постійний догляд, посилене харчування тощо.

ОСОБА_6 на підтвердження витрат на лікування та придбання харчування надано суду фіскальні чеки на загальну суму 392,29 грн., з них чеки на придбання ліків на загальну суму 256,39 грн. та чеки на придбання харчування на загальну суму 135,90 грн.

Суд першої інстанції дослідивши надані фіскальні чеки, правильно стягнув з відповідача на користь ОСОБА_6 понесенні останньою витрати на придбання ліків в розмірі 256,39 грн.

Щодо витрат ОСОБА_6 на придбання продуктів харчування на загальну суму 135,

90 грн. згідно наданих суду фіскальних чеків, за якими було придбано йогурти, молоко, сік, банани, жувальна гумка, шоколадні батончики та цукерки, печиво тощо, то районний суд обґрунтовано відмовив в задоволенні вимог щодо відшкодування вказаних витрат, оскільки всупереч вимог ст. 10, 60 ЦПК України позивачами не доведено необхідність отримання дитиною вказаного харчування саме у зв'язку з зазначеною вище травмою.

Крім того суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог щодо відшкодування інших витрат, на які посилалась ОСОБА_6

В судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_6 пояснювала, що у неї відсутні будь-які документи, які б підтверджували зазначені нею в позові витрати на операцію, анестезію, інші витрати. Пояснила, що грошові кошти на операцію нею сплачувались неофіційно. Також зазначила, що офіційно не працевлаштована, працює без укладання трудової угоди, тому їй було матеріально важко лікувати сина.

Всупереч вимог ст. 10, 60 ЦПК України позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження понесення нею інших витрат, зазначених в позові, в зв'язку з чим суд першої інстанції правильно відмовив в задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди в цій частині та стягнув з відповідача на користь ОСОБА_6 в якості відшкодування матеріальної шкоди грошові кошти в загальному розмірі 256,39 грн.

Позивачі вказане рішення не оскаржили.

Вирішуючи питання щодо відшкодування понесеної позивачами моральної шкоди, суд обґрунтовано виходив з наступного.

Згідно ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Як вбачається з наданих позивачами свідоцтв про народження, позивач ОСОБА_6 є матір'ю малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - його дідом та бабою.

Відповідно до ст. 52 ЦПК України дід та баба відносяться до членів сім'ї та близьких родичів особи.

Як вбачається з довідки № 2345 від 15.08.2013 року, ОСОБА_6 зареєстрована та проживає разом з малолітнім ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1. Згідно даних паспорту позивачів, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстровані та проживають окремо від ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Але з пояснень ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вбачається, що оскільки їх дочка є одинокою матір»ю вони як дід та баба фактично проживають з дочкою ОСОБА_6 та малолітнім онуком ОСОБА_7, виховували останнього від дня народження. Вони, як близькі родичі, дуже боляче пережили випадок о онуком, тому їм також спричинена моральна шкода.

При визначенні розміру відшкодування спричиненої позивачам моральної шкоди суд обґрунтовано виходив із вимог розумності, виваженості та справедливості, врахував характер та обсяг страждань, яких зазнали позивачі, характер немайнових втрат, ступінь родинного зв'язку між ОСОБА_7 та іншими позивачами, інші обставини справи, викладені вище. Суд правильно задовольнив вимоги в цій частині частково та стягнув на користь діда та баби грошові кошти у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 500 грн. кожному, на користь матері стягнув у відшкодування моральної шкоди 6000 грн..

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, надані сторонами докази. Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин підстав для зміни або скасування судового рішення судова колегія не вбачає. Відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, 308, 313- 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ СУДДЯ: СУДДІ: