АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1280/16 Головуючий 1 інст. Сітало А.К.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді : Пономаренко Ю.А.,

суддів колегії : ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

за участю секретаря: Каплоух Н.Б.,

заслухавши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 20 травня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором позики, в якій після уточнення позовних вимог просила стягнути з відповідача на її користь суму боргу за договором позики в розмірі 486371,16 грн., 3 % річних від простроченої суми в розмірі 1319,29 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3654 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалась на те, що 28.06.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики. Відповідно до договору позики позивач передала відповідачу грошову суму в розмірі 20870 доларів США. Відповідно до умов договору позики відповідач зобов'язаний був повернути позивачу грошові кошти після продажу своєї квартири, про що ОСОБА_3 було власноручно написано відповідну розписку, проте відповідач грошові кошти за договором позики не повернув, внаслідок чого утворилася заборгованість, у тому числі, з урахуванням 3 % річних від простроченої суми.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 20 травня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суму боргу за договором позики від 28.06.2014 року в розмірі 486371,16 грн., а також 3% річних від простроченої суми в розмірі 1319,29 грн., а всього 487690,45 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати по сплаті судового збору в розмірі 3654 грн.

02.12.2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду 1 інстанції з заявою про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 29.12.2015 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погодившись з вказаним заочним рішенням суду 1 інстанції, ОСОБА_3, через свого представника ОСОБА_5 звернувся з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення є незаконним, необґрунтованим та постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким у задоволенні позовних відмовити в повному обсязі.

Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, судова колегія знаходить, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні з постановленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд першої інстанції, розглядаючи справу та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 ґрунтовно виходив з того, що оскільки ОСОБА_3 не виконав свої зобов'язання і не повернув борг, чим порушив вимоги договору займу, то сума, яка еквівалентна 20870 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на день ухвалення рішення до національній валюти України становить 486371,16грн. підлягає стягненню з відповідача.

Судова колегія вважає, що такий висновок суду першої інстанції є правильним, обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам діючого законодавства.

Також, суд 1 інстанції, посилаючись на ст.625 ЦК України стягнув з відповідача на користь позивача 3% відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за 33 дні в сумі 1319,29грн.

Судова колегія не може погодитися з таким висновком суду 1 інстанції та вважає його помилковим та таким, що зроблений всупереч вимогам діючого законодавства виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.06.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики. Відповідно до договору позики позивач передала у власність відповідача грошову суму в розмірі 20870доларів США. Відповідно до умов договору позики відповідач зобов'язаний був повернути позивачу грошові кошти після продажу своєї квартири, про що ОСОБА_3 було власноручно написано відповідну розписку, однак відповідач грошові кошти за договором позики не повернув, внаслідок чого утворилася заборгованість. У зв'язку з неповерненням суми боргу, позивачем на адресу відповідача було направлено вимогу про повернення боргу, яка отримана відповідачем згідно розписки про вручення поштового відправлення 24.02.2015 року.

Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язуєтм сься повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладений з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором. Даний обов'язок відповідач не виконав.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідно до умов договору позики та у відповідності до ст.ст.1046, 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути повну суму позики в порядку, що встановлений договором.

Оскільки відповідач своїх зобовязань не виконав, суд 1 інстанції правомірно та обґрунтовано стягнув борг, враховуючи, що договір позики був укладений в іноземній валюті, а стягненню підлягає сума еквівалентна сумі боргу в національній валюті (гривні), по курсу НБУ станом на 06.04.2015 року, що складає: 20870,00 доларів США - у сумі 486371,16 грн.

Між тим, судова колегія не може погодитися з висновком суду 1 інстанції щодо задоволення позовних вимог щодо стягнення на користь позивача три відсотки річних від простроченої суми боргу за 33 дні прострочення виконання зобов'язання, що складає - 1319,29 грн. виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які руть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно тексту наданої боргової розписки від 28.06.2014 року відповідач зобовязався повернути борг після продажу належної йому квартири.

Між тим, матеріали справи не містять даних про продаж відповідачем квартири.

В суді апеляційної інстанції представник апелянта повідомив про продаж квартири відповідачем 28 січня 2016 року, але документів на підтвердження цієї обставини не надав.

Таким чином, судова колегія вважає, що оскільки у відповідності до ст.60 ЦПК України позивач доказів на підтвердження продажу квартири відповідачем не надав, а тому відсутні підстави для задоволення його позовних вимог щодо стягнення трьох відсотків річних від простроченої суми.

Виходячи з наведеного, суд апеляційної інстанції змінює рішення суду першої інстанції та постановляє нове рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення трьох відсотків річних від простроченої суми, на підставі п.п.3,4 ст.309 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.І ст. 307, ст.309 п.3,4 ч.І, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 20 травня 2015 року змінити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 трьох відсотків річних від простроченої суми грошового зобовязання за договором позики відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Скасувати заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, вжиті ухвалою судді апеляційного суду Харківської області від 29.01.2016 року.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Ухвала суду апеляційної інстанції в частині скасування заходів забезпечення позову касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - Ю.А. Пономаренко

Судді А.П. Івах

ОСОБА_1