АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Максюти Ж.І.,

суддів: Макарова М.О., Прозорової М.Л.,

за участі секретаря: Григорєвої В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 05 березня 2015 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до ПАТ "Акцент-Банк", ОСОБА_2 з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що 31.10.2005 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір, згідно умов якого - позивач надав ОСОБА_2 кредитні кошти у сумі 50 017 грн. 50 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 23.04.2010 року.

У порушення умов договору відповідач ОСОБА_2 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала.

Станом на 09.01.2013 року за відповідачем ОСОБА_2 наявна заборгованість за кредитним договором в розмірі 86 529 грн. 37 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом 5 945 грн. 65 коп.; заборгованість по процентам за користування кредитом 41 899 грн. 23 коп.; заборгованість по комісії за користування кредитом 3 969 грн. 00 коп.; пеня за несвоєчасність виконання зобовязання 29 914 грн. 46 коп.

Зобов'язання за вказаним договором забезпечено порукою в розмірі 10 000 грн., згідно договору укладеного 20.10.2010 року між позивачем та відповідачем - ПАТ "А-Банк".

Позивач зазначає, що на даний час кредитна заборгованість відповідачем не погашена, вимога до поручителя залишена без задоволення, тому просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 76 529 грн. 37 коп. та судові витрати; а також стягнути солідарно з відповідачів 10 000 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2015 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги в повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів скарги колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами.

У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» районний суд виходив з того, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

З такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки ці висновки суперечать вимогам закону та не ґрунтуються на матеріалах справи.

З матеріалів справи вбачається, що 31.10.2005 року між позивачем, та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір, згідно умов якого - позивач надав ОСОБА_2 кредитні кошти у сумі 50 017 грн. 50 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 23.04.2010 року (а. с. 10-11).

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № ZP38AK10170038 від 31.10.2005 року за відповідачем ОСОБА_2 станом на 09.01.2013 року наявна заборгованість в розмірі 86 529 грн. 37 коп., а саме: заборгованість за кредитом 5 945 грн. 65 коп.; заборгованість по процентам за користування кредитом 41 899 грн. 23 коп.; заборгованість по комісії за користування кредитом 3 969 грн. 00 коп.; пеня за несвоєчасність виконання зобовязання 29 914 грн. 46 коп. (а. с. 4-7).

Рішенням Жовтневого районного суду від 25 січня 2011 року було задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «Верус», ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави, за яким була визначена сума заборгованості станом на 20.07.2009 року у розмірі 23026грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 19939,09 грн., заборгованості за процентами 2068,15 грн., по комісії за користування кредитом у розмірі 793,80 грн.,, пені за несвоєчасне виконання зобовязань 225,54 грн.(а.с.

23.02.2012 року за актом прийому передачі заставний автомобіль був переданий ОСОБА_3 банку для реалізації за ринковою вартістю та погашення заборгованості. 21.11.2012 року автомобіль був знятий з обліку, та в цей же день був реалізований.

Згідно виписки з меморіальних ордерів по рахункам №110, які були транзитними для зарахування коштів на погашення заборгованості ОСОБА_2 за договором № ZP38AK10170038 від 31.10.2005 року, на вказані рахунки надійшли 21.12.2012 року кошти в розмірі 30690 грн., які були розподілені банком таким чином:

-10365,55 грн. погашення пені;

-15345,00 грн. погашення заборгованості за тілом кредиту;

- 4644,00 грн. погашення штрафів;

-335,45 грн. витрати МРЕВ понесені банком (а.с.

Після виконання вказаної трансакції сума залишку за тілом кредиту склала 5945,65 грн.(а.с.7)

Таким чином апеляційним судом встановлено, що рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.01.2011 року, яким заборгованість за тілом кредиту була стягнута достроково в повному обсязі, шляхом звернення стягнення на предмет застави, виконано у грудні 2012 року, що свідчить про припинення правовідносин сторін, які ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплати чергових платежів, сплати та нарахування відсотків.

Але, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке в повній мірі не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.

За вказаних обставин позов ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню в частині стягнення суми заборгованості за тілом кредиту, у сумі 5945,65 грн., в іншій частині позов задоволенню не підлягає, оскільки банком вимог про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України заявлено не було, як і не було надано суду розрахунку періоду та розміру нарахування таких коштів.

Стосовно вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості із ПАТ «Акцент-Банк» слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 16 ЦПК України не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 2 ст. 118 ЦПК України позивач має право обєднати в одній позовній заяві кілька вимог, повязаних між собою.

Відповідно до розяснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 розяснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути обєднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно повязані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке обєднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року по справі № 6-745ц15.

Виходячи з того, що суд помилково прийняв до розгляду позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості, рішення суду в цій частині на підставі ст. ст. 205, 310 ЦПК України необхідно скасувати, а провадження у справі в цій частині закрити, повідомивши позивача, що розгляд його позовних вимог до ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором віднесено до юрисдикції господарських судів.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню, з ухваленням нового рішення, про часткове задоволення позову та закриттям провадження у справі в цій частині вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості.

Керуючись ст.ст. 307, 309,316,317 ЦПК України, апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 05 березня 2015 року скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № ZP38AK10170038 від 31.10.2005 року станом на 09.01.2013 року, а саме, заборгованість за тілом кредиту 5 945 грн. 65 коп..

В задоволенні решти позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 229 грн. 40 коп. в рахунок відшкодування судових витрат по справі.

Провадження у справі в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості - закрити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: