Номер провадження: 22-ц/785/7044/16
Головуючий у першій інстанції Чернявська
Доповідач Плавич Н. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Плавич Н.Д.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

при секретарі Ліснік Н.П.,

у відкритому судовому засіданні у присутності представника Департаменту комунальної власності Одеської міської ради по довіреності, представника ОСОБА_1 по довіреності,

розглянула апеляційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради

на рішення Приморського районного суду м. Одеса від 02.04.2009 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1

про визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

рішенням Приморського районного суду м. Одеса від 02.04.2009 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1

Суд визнав за позивачем право власності на допоміжне приміщення (підвал) загальною площею 286,2 кв.м, що розташоване під квартирою №9, в будинку №1 по вул. Буніна в м. Одеса (а.с.37-38).

Рішення суду від 02.04.2009 року набрало чинності.

12.04.2012 року заступник прокурора Приморського району м. Одеса звернувся до суду із заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами (а.с.40-41), зазначивши, що прокуратура району не була стороною у справі, проте вважала за необхідне звернутися до суду із заявою про захист прав територіальної громади м. Одеса в особі Одеської міської ради, оскільки порушено право власності останньої.

Заступник прокурора обґрунтував заяву тим, що суду під час розгляду справи не було відомо про те, що спірний обєкт перебував у комунальній власності. Тому суд невірно встановив обставини, які мають значення для правильного вирішення справи (а.с.40-41).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеса від 10.05.2012 року відмовлено заявнику у прийнятті заяви про перегляд рішення цього ж суду від 02.04.2009 року за нововиявленими обставинами (а.с.48-49).

Суд в своїй ухвалі констатував, що Одеська міська рада, в інтересах якої звернувся прокурор, не була ні стороною, ні особою, що брала участь у справі. Тому, виходячи із вимог ст. 362 ЦПК України і розяснень, що містяться у п.12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» від 30.03.2012р. №4, прийшов до висновку про те, що прокурор не є особою, яка має право на подання заяви про перегляд рішення у звязку з нововиявленими обставинами, та відмовив у прийнятті заяви.

Суд у своїй ухвалі від 10.05.2012 року вказав, що обставини, на які послався заявник, не є нововиявленими в розумінні ст. 361 ЦПК України. Заявник фактично оскаржив законність та обґрунтованість рішення суду від 02.04.2009 року, яким вирішено питання про права і обовязки Одеської міської ради без її залучення до участі у справі. У звязку з цим, заступник прокурора мав право оскаржити це рішення у строки і порядок, що передбачені Цивільним процесуальним Кодексом України (в апеляційному та касаційному).

Ухвала суду від 10.05.2012 року набрала чинності.

13.08.2014 року Одеська міська рада в інтересах територіальної громади звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила суд апеляційної інстанції поновити строк на оскарження рішення суду першої інстанції від 02.04.2009 року, скасувати це рішення з ухваленням нового рішення про відмову позивачу у позові (а.с.52-55).

16.09.2014 року суд апеляційної інстанції відкрив провадження у справі, поновивши строк на оскарження рішення суду першої інстанції від 02.04.2009 року.

Суд в ухвалі зазначив, що строк був пропущений через те, що Одеська міська рада не була стороною у справі, про порушення своїх прав дізналася 23.07.2014 року (а.с.60).

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 04.03.2015 року рішення Приморського районного суду м. Одеса від 02.04.2009 року залишено без змін (а.с.120-122).

Суд апеляційної інстанції, погодившись з висновком суду першої інстанції, в ухвалі від 04.03.2015 року відмітив, що допоміжне приміщення площею 286,2 кв.м в будинку №1 по вул. Буніна в м. Одеса є спільною власністю власників двох квартир цього будинку.

Відповідачка, як співвласниця допоміжного приміщення, здійснила поступку свого права на користь позивача, надавши йому відповідно до вимог ст.369 ч.2 ЦК України нотаріально посвідчену згоду (а.с. 27).

Рішення суду першої інстанції від 02.04.2009 року набрало чинності.

30.09.2016 року Департамент комунальної власності Одеської міської ради в інтересах територіальної громади звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на рішення Приморського районного суду м. Одеса від 02.04.2009 року, зазначивши, що спірне підвальне приміщення знаходиться у комунальній власності територіальної громади м. Одеса, передавалося в оренду.

Рішенням суду першої інстанції від 02.04.2009 року, яке набрало чинності, порушені майнові права територіальної громади, тому апелянт просив суд скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та відмовити позивачу в позові (а.с.128-135).

У заяві про поновлення строку апелянт послався на те, що про існування рішення суду від 02.04.2009 року Департамент дізнався з листа комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради лише 23.08.2016 року, у звязку з чим строк пропущений з поважних причин (а.с.154- 155).

В запереченнях на апеляційну скаргу містяться посилання на те, що право власності на допоміжне приміщення (підвал) загальною площею 286,2 кв.м зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за позивачем ОСОБА_2, за Одеською міською радою право власності на спірне приміщення не зареєстровано, тому її права не порушені (а.с. 80-83, 175-180).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи скарги, заперечення на неї, колегія дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, питання про перегляд рішення суду від 02.04.2009 року в інтересах територіальної громади м. Одеса, яке набрало чинності, протягом більше ніж 7 років порушувалося тричі.

Через три роки у 2012 році, із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами звернувся прокурор (а. с. 40-41). Після відмови прокурору в перегляді цього рішення у звязку з тим, що прокурор не є особою, яка має право на подання заяви щодо перегляду рішення суду з цих підстав, та розяснення судом прокурору строків і порядку оскарження рішення суду від 02.04.2009 року, прокурор таким правом не скористався.

Ухвала суду від 10.05.2012 року про відмову прокурору у прийнятті заяви набрала чинності (а.с. 48-49).

В 2014 році, більше ніж через 5 років, після набрання у 2009 році законної сили рішення суду, з апеляційною скаргою на це рішення звернулася Одеська міська рада (а.с. 52-55).

Суд апеляційної інстанції прийняв її до свого провадження, зазначивши, що Одеська міська рада дізналася про порушення своїх прав в липні 2014 року. Суд поновив строк на апеляційне оскарження; у березні 2015 року постановив ухвалу про залишення рішення суду від 02.04.2009 року без змін (а.с.120-122).

Рішення суду набрало чинності. У касаційному порядку не оскаржено.

Через півтора року після набрання чинності у 2015 році, рішення втретє оскаржене органом Одеської міської ради Департаментом комунальної власності, який зазначив, що про порушене право він дізнався лише у серпні 2016 року (а.с.154-155).

Допустивши апелянта до суду з метою зясування думки учасників процесу щодо обставин справи, повязаних з дотриманням принципу правової визначеності, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно ст.ст. 129, 129-1 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Суд ухвалює рішення іменем України, судові рішення є обовязковими до виконання.

Чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України ст. 9 Конституції України.

В статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обовязкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами. (див. п.46 рішення у справі «Устименко проти України», п.п.51,52 рішення у справі «Рябих проти Росії», п.31 рішення у справі «Марушин проти Росії», п.61 рішення у справі «Брумареску проти Румунії»).

Відстоюючи принцип правової визначеності, як у випадках перегляду судових актів у порядку нагляду: (див. рішення Суду у справах ОСОБА_3 проти України, Трегубенко проти України, Рябих проти Росії), та у випадках перегляду справ у звязку з нововиявленими обставинами (див. рішення у справах Праведна проти Росії, Желтяков проти України, п.п. 42-48 ), Європейський Суд з прав людини вважає доцільним слідувати тій же логіці, коли цей основоположний принцип підривається за допомогою інших процесуальних механізмів, таких як продовження строку на оскарження.

Так, Суд встановив порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у справі проти України з тієї причини, що строк на оскарження був продовжений по завершенню значного періоду часу не для усунення серйозних судових помилок, а лише з метою повторного розгляду та ухвалення нового рішення у справі (справа Пономарьов проти України, п.п.41-42 ).В подальшому у пункті 34 рішення від 10.05.2012 року у справі «Безрукови проти Росії», Європейський Суд відмітив, що хоча продовження строку оскарження і проводиться на розсуд національних судів, останні, на думку Суду, повинні визначити, чи виправдовують підстави для подібного продовження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує межі розсуду суду ні в тривалості, ні в підставах для визначеності нових тимчасових строків ( п. 34, справа «Безрукови проти Росії»).

Українське законодавство не містить в цьому відношенні ніяких заборонних меж.

У справах щодо України Європейський Суд неодноразово відзначав, що відступи від принципу правової визначеності виправдані лише у випадках необхідності при обставинах істотного і непереборного характеру (справи: «Салов проти України», п.93, Проценко проти України, п.26, Кравченко про Росії, п.45). Зокрема, відступ від принципу правової визначеності допустимий не в інтересах правового пуризму, а з метою виправлення помилки, що має фундаментальне значення для судової системи (рішення у справі Сутяжник проти Росії, п.38).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що Одеська міська рада була залучена в розгляд справі з моменту звернення прокурора до суду із заявою в інтересах територіальної громади про перегляд рішення у звязку з нововиявленими обставинами, тобто з квітня 2012 року. Після відмови прокурору у прийнятті заяви 10.05.2012 року, Одеська міська рада через тривалий період часу, у серпні 2014 року, оскаржила рішення від 02.04.2009 року в апеляційному порядку, яке залишено без змін.

В касаційному порядку рішення судів першої та апеляційної інстанцій Одеська міська рада не оскаржила, та, проявивши недбалість, знову через тривалий час, в особі свого органу Департаменту комунальної власності, у вересні 2016 року звернулася з апеляційною скаргою на рішення від 02.04.2009 року, зазначивши нову дату 23.08.2016 року, коли апелянт дізнався про існування оскарженого рішення (а.с. 155), тобто через 6 років, в той час, як Одеська міська рада у своїй скарзі вказала, що про існування рішення їй стало відомо із листа Департаменту комунальної власності Одеської міської ради - 23.07. 2014 року (а.с.53, 56-57 зворот).

Застосування прокурором екстраординарного способу перегляду остаточного та обовязкового рішення суду за нововиявленими обставинами та ординарного способу оскарження цього рішення Одеською міською радою та її органом з причин процесуального характеру без належного обґрунтування підстав для подібного продовження втручання в принцип res judicata, не можуть вважатися причинами фундаментального характеру.

Тому колегія суддів не бачить будь-яких обставин особливого та непереборного характеру, які б виправдовували скасування рішення, що набрало законної сили, через тривалий час після його ухвалення.

Посягання на принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, в порушення ст.6 ч.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та скасування остаточного і обовязкового рішення, також може скласти втручання в право позивача на мирне володіння своїм майном, що спричинить порушення ст.1 Першого Протоколу до Конвенції.

З урахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення Приморського районного суду м. Одеса від 02.04.2009 року.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради відхилити, рішення Приморського районного суду м. Одеса від 02.04.2009 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності залишити без змін.

Ухвала набуває чинності негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: Н.Д. Плавич

ОСОБА_4

ОСОБА_5