Справа № 569/8171/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2016 року Рівненський міський суд Рівненської області

в особі головуючої судді - Панас О.В.

при секретарі - Корнійчук А.В.

з участю: позивачки-відповідачки - ОСОБА_1

представника позивачки-відповідачки - адвоката Курганської О.В.

представника відповідача-позивача - адвоката Затинного С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька і за зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу матері,

в с т а н о в и в:

В провадженні Рівненського міського суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу матері.

Свої вимоги, підтримані повністю в судовому засіданні, ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що з відповідачем є батьками малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Донька проживає з нею, знаходиться на повному її утриманні, батько дитини участі у вихованні доньки не бере, її фізичним, духовним та моральним розвитком не займається, матеріальну допомогу надає лише у розмірі визначених судом аліментів по 500,00 грн.. щомісяця.

Донька часто хворіє респіраторними захворюваннями та потребує оздоровлення в літній період, що стверджується Довідкою ЛКК № 0265 від 22.06.2016 р. Як матір дитини, має намір вивозити доньку або відправляти її у супроводі бабусі за межі України на лікування, оздоровлення та розширення її світогляду та інтелектуального розвитку. Відповідач надавши одноразову нотаріальну згоду на виїзд дитини терміном з 01.05.2015 р. по 01.05.2016 р., надалі згоди на виїзд доньки за кордон не надає, будь-яких контактів з нею уникає, як і будь-яких побачень з дитиною, можливості вирішити із ним добровільно питання отримання згоди на тимчасові виїзди дитини немає.

Просила дозволити їй, як матері дитини, тимчасові поїздки за кордон із неповнолітньою донькою - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 без згоди та супроводу батька дитини - ОСОБА_4, від часу набрання судовим рішення законної сили і до досягнення дитиною 16-ти річного віку.

В судовому засіданні позивачка- відповідачка ОСОБА_1 підтримала свій позов в межах доводів позовної заяви, просила позов задовольнити. В задоволенні зустрічної позовної заяви просила відмовити з тих підстав, що згідно визнаної мирової угоди батько бачиться з дитиною в її присутності. Разом вони час не проводять, дитина його не знає. Та про намір відвідати АР Єгипет їй стало відомо лише після пред'явлення ОСОБА_4 позову до суду, у неї згоди на це ніхто не просив.

Відповідач-позивач ОСОБА_4 подав до суду зустрічну позовну заяву згідно якої, як батько неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 просив дозволити йому, як батькові дитини, одноразову поїздку за кордон, а саме Арабської Республіки Єгипет, із неповнолітньою донькою - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та супроводу матері дитини - ОСОБА_1 в період із 01 лютого 2017 року по 20 лютого 2017 року.

Надати дозвіл ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер якого НОМЕР_1, як батькові дитини, на оформлення та виготовлення проїзних документів одноразової поїздки за кордон, а саме до Арабської Республіки Єгипет, із неповнолітньою донькою - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та супроводу матері дитини - ОСОБА_1 в період із 01 лютого 2017 року по 20 лютого 2017 року.

Зазначив, що двічі надавав дозвіл на виїзд ОСОБА_1 з донькою за межі України від 28.04.2016 року та від 11.07.2016 року. Натомість, відповідачка категорично заперечує його можливість спільного перебування за кордоном із донькою на відпочинку. Як наслідок, не надає йому письмової згоди на виїзд за кордон із донькою, як її батьком.

Він запланував відпочинок із донькою в Арабській Республіці Єгипет в період з 01 лютого 2017 року по 20 лютого 2017 року. Однак, таке право реалізувати не може з підстав того, що відповідачка не надає йому згоди на спільну поїздку з донькою.

В судовому засіданні представник відповідача-позивача адвокат Затинний С.С. позов ОСОБА_1 не визнав, пояснив, що його довіритель надав згоду на виїзд матері з дитиною за кордон до 12.07.2017р., надання згоди до 16 років є безпідставною вимогою. Підтримав позов свого довірителя в межах доводів позовної заяви та просив його задовольнити.

Відповідач-позивач ОСОБА_4 подав до суду заяву з проханням розглядати справу в його відсутність за участю його представника- адвоката Затинного С.С.

Суд ухвалив розглядати справу у відсутність відповідача-позивача.

Заслухавши пояснення позивачки_відповідачки, представника відповідача-позивача, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності суд прийшов до наступних висновків.

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьками неповнолітньої дитини є ОСОБА_4, ОСОБА_1.

З оглянутої судом нотаріально посвідченої заяви вбачається, що ОСОБА_4 дав згоду на тимчасові , короткострокові , багаторазові поїздки за кордон, до Єгипту,Туреччини, ОАЕ , Кіпру, Шріланці , його малолітній доньці ОСОБА_5, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1. в м.Рівне терміном з 12.07.2016р. по 12.07.2017р.

З оглянутої судом ухвали Рівненського міського суду від 05.02.2015р. вбачається, що між сторонами укладено мирова угода, визнана судом щодо встановлення способу участі батьків у виховання неповнолітньої дитини ОСОБА_5.

Встановлено, що ОСОБА_4 згідно характеристики, виданої ФО-П ОСОБА_6, за місцем роботи характеризується позитивно.

Ні ОСОБА_1 ні ОСОБА_4 не надано суду достовірних доказів на підтвердження своїх доводів щодо часу, країни, терміну виїзду дитини за кордон., а лише озвучено суду про майбутні наміри здійснення таких поїздок.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

У пп. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що суду не надано, а судом не встановлено правових підстав надання дозволу на виїзд дитини без згоди батька, оскільки не зазначено конкретну країну, до якої просить ОСОБА_1 дозволу на виїзд дитини без згоди батька; відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» можливо ухвалити судом рішення на разовий виїзд без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон без згоди батька суперечить вищевказаним нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини, чим фактично позбавить батька дитини можливості брати участь у її вихованні та можливості спілкування з ним. Крім того, судом встановлено, що до 12.07.2017р. така згода відповідачем вже надана.

За наведених обставин, суд прийшов до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 до задоволення не підлягає.

Разом з тим, суд прийшов до висновку, що не підлягає до задоволення позовна заява ОСОБА_4 за недоведеністю позовних вимог з тих підстав, що вимога щодо надання дозволу на одноразовий виїзд до АР Єгипет в період з 01.02.2017 по 20.02.2017р. не знайшла свого підтвердження в суді, а є лише намір здійснити таку поїздку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 82, 88, 212-215, 225 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 відмовити в задоволенні позову до ОСОБА_4 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька.

ОСОБА_4 відмовити в задоволенні зустрічної позовної заяви до ОСОБА_1 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу матері.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд з поданням в десятиденний строк апеляційної скарги з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О.В.Панас