Ухвала

іменем україни

07 грудня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, апеляційного суду Львівської області про відшкодування шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 06 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у якому, посилаючись на норми ст. 1176 ЦК України, просив стягнути з апеляційного суду Львівської області та держави України в особі Державної казначейської служби України на свою користь кошти в сумі 1 млн грн на відшкодування моральної шкоди, заподіяної в результаті протиправних дій суддів апеляційного суду Львівської області, що спричинило приниження його честі, гідності та ділової репутації.

Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 06 січня 2016 року, залишеною без зміни ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 травня 2016 року, ОСОБА_3 відмовлено у відкритті провадження в частині вимог до апеляційного суду Львівської області на підставі ст. 122 ЦПК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі на підставі п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки позивач звернувся з позовом до суду про стягнення моральної шкоди у зв'язку з порушенням суддями вимог ЦК України та Конституції України при розгляді цивільної справи, однак судді при здійсненні правосуддя не є суб`єктами владних повноважень, що здійснюють управлінські функції, і не можуть бути відповідачами у справі про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв`язку з розглядом цивільних справ.

Зазначені висновки судів відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що суддями апеляційного суду Львівської області порушені норми Конституції України, Закону України «Про судоустрій та статус суддів» під час розгляду його справи в суді, чим йому завдано моральної шкоди.

Пленумом Верховного Суду України у постанові від 12 червня 2009 року № 6 «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів» судам роз'яснено, що у розумінні положень частини першої статті 2, пунктів 1, 7 і 9 статті 3, статті 17, частини третьої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України суди та судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб'єктами владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції, і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв'язку з розглядом судових справ.

Зазначені роз'яснення є відтворенням положень статей 62, 126 і 129 Конституції України, відповідно до яких матеріальна та моральна шкода, заподіяна при здійсненні правосуддя, відшкодовується державою лише безпідставно засудженій особі в разі скасування вироку як неправосудного; судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється, а однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Отже, зазначеними положеннями Конституції України визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов'язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування моральної шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

У зв'язку із викладеним розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є, по суті, оскарження процесуальних дій судді (суду), пов'язаних із розглядом справи (від стадії відкриття провадження у справі до розгляду по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законом порядках і їх виконання), нормами ЦПК України чи іншими законами України не передбачено.

Таке законодавче врегулювання відповідає вимогам статей 6, 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Таким чином, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, правильно відмовив у відкритті провадження у такій справі на підставі пункту 1 частини другої статті 122 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Згідно зі ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої та апеляційної інстанції при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 06 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта