АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Кабанченко О.В., Желепа О.В.

при секретарі Перетятько А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» - Гладіліної Олени Володимирівни на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 липня 2016 року у справі за позовом ЮткінаВячеслава Михайловича до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» про зобов'язання вчинити дії щодо зарахування коштів,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 липня 2016 року позов ЮткінаВячеслава Михайловича до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» про зобов'язання вчинити дії щодо зарахування коштів - задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» - Гладіліна ОленаВолодимирівна подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні представник відповідача підтримала апеляційну скаргу. Представники позивача заперечили проти апеляційної скарги.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» про зобов'язання вчинити дії щодо зарахування коштів.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що між сторонами було укладено три договори, відповідно до яких банк відкриває вкладнику рахунки та зобов'язується здійснювати розрахункові операції.

13 квітня 2016 року позивач надав банку для виконання платіжні доручення.

Однак Банк доручення клієнта не виконав, обґрунтовуючи це тим, що банк тимчасово обмежений щодо проведення операцій, які пов'язані з будь-якими видами виплат та повернень на користь пов'язаних з банком осіб.

З підстав вищевикладеного, позивач просив суд зобов'язати ПАТ «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» виконати

- платіжне доручення № 1 від 13 квітня 2016 року, шляхом зарахування коштів розміром 2 000 000 (два мільйони) доларів США 00 центів з рахунку НОМЕР_2, відкритий у Відповідача, на рахунок НОМЕР_3 в ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» (РІ8ССВ Ргауех-Вапк);

- платіжне доручення № 2 від 13 квітня 2016 року, шляхом зарахування коштів розміром 412 400 (чотириста дванадцять тисяч чотириста) Євро 02 центи з рахунку НОМЕР_4, відкритий у Відповідача, на рахунок НОМЕР_6 в ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» (РІ8ССВ Ргауех-Вапк);

- платіжне доручення № 3 від 13 квітня 2016 року, шляхом зарахування коштів розміром 223 272 (двісті двадцять три тисячі двісті сімдесят два) Євро 97 центів з рахунку НОМЕР_5, відкритий у Відповідача, на рахунок НОМЕР_6 в ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» (РІ8ССВ Ргауех-Вапк).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що між сторонами було укладено три договори:

- договір № 20-649/31 від 13.03.2009 рокупро надання пластикової платіжної картки власнику депозитного рахунку та виконання розрахунків за операціями з картками,

- договір № 4918 від 09.09.2011 року про відкриття ОСОБА_1, як фізичній особі, поточного рахунку «Для виплат» у євро;

- договір № 20-833/31 від 03.04.2009 рокупро надання пластикової платіжної картки власнику депозитного рахунку ОСОБА_1 та виконання розрахунків за операціями з картками.

13 квітня 2016 року позивач надав банку для виконання платіжні доручення, а саме :

-платіжне доручення в іноземній валюті № 1 про поповнення власного рахунку в іншому банку на суму 2 000 000,00 доларів США;

-платіжне доручення в іноземній валюті № 2 про поповнення власного рахунку в іншому банку на суму 412 400,02 Євро;

-платіжне доручення в іноземній валюті № 3 про поповнення власного рахунку в іншому банку на суму 223 272,97 доларів США.

Відповідач відмовився виконувати надані платіжні доручення, обґрунтувавши свої дії тим, що позивач є пов'язаною з банком особою і відповідно до положень Постанови НБУ від 15.02.2016 року № 74 БТ обмежено операції банку для проведення операції банком, які стосуються пов'язаних осіб.

Відповідно ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно п. 4.2 п.п. 4.2.1 договору № 4918 від 09.09.2011 року про відкриття фізичній особі поточного рахунку «Для виплат» у євро, Банк зобов'язується відкрити вкладнику рахунки та зобов'язується здійснювати розрахункові операції.

Згідно до п.4.2 п.п. 4.2.2 вищевказаних договорів банк зобов'язується здійснювати операції по рахунку за розпорядженням вкладника або його довіреній особі відповідно до вимог законодавства України.

Згідно п. 4.2 п.п. 4.2.3 вищевказаних договорів банк зобов'язується повернути на першу вимогу вкладника кошти, які знаходяться на рахунку, готівкою або в безготівковій формі.

Згідно п. 4.2 п.п. 4.2.1 договору № 20-833/31 від 03.04.2009 року про надання пластикової платіжної картки власнику депозитного рахунку та виконання розрахунків за операціями з картками, банк зобов'язується відкрити вкладнику рахунки та зобов'язується здійснити розрахункові операції.

Отже, уклавши договори банківського рахунку з позивачем, як вкладником, банк зобов'язався вчинити для клієнта операції визначені у ст. 1068 ЦК України, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. (ч.3)

Згідно ст. 1074 ЦПК України не допускається обмежень прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку. Такі обмеження можливі лише у випадках, передбачених законом і на підставі судового рішення, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Відповідно наказу № 318-к від 17 лютого 2016 року позивача було відсторонено від виконання обов'язків першого заступника Голови Правління Промінвестбанку та анульовано всі повноваження.

Відповідно ст. 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вказано про особу, визначену рішенням Національного банку України пов'язаною з банком особою та заборону щодо укладання угоди, що здійснюється з пов'язаними з банком особами, не можуть передбачати умови, що не є поточними ринковими умовами, інші види угод. Національний банк України здійснює контроль за операціями банків із пов'язаними з банком особами.

У останній частині статті вказано, що Національний банк України має право встановлювати обмеження на операції банків із пов'язаними з банком особами.

Водночас, посилаючись на Постанову НБУ від 15.02.2016 року на підтвердження заперечень проти позову, відповідач не зазначив жодного Положення законодавчих або нормативних актів стосовно питання заборони банком виконання розпорядження позивачем внесеними ним вкладами, які не оспорені, шляхом перерахування вкладів до іншого вказаного вкладником Банку. У ст.52 зазначеного Закону та ст.1074 ЦК відсутня така заборона чи обмеження. Інших документів, у тому числі самої Постанови НБУ від 15.02.2016 року суду першої інстанції не було представлено для огляду.

Позивач зазначає, що на момент подання Платіжних доручень для виконання, як і на даний момент, він не має будь-якого впливу на діяльність Банку, дане твердження не спростовано відповідачем.

У вимогах позивача йдеться про виконання конкретних дій щодо його ^власності, вкладених коштів, а саме про перерахування коштів на рахунок іншого банку.

У запереченнях відповідачів не надано доказів відповідно до приписів статей 58-59 ЦПК України стосовно відмови у виконанні заяви позивача щодо операції про переведення коштів та не зазначено будь яких спростувань, що саме ця операція, приймаючи при цьому до уваги розпорядження власними коштами, віднесена законодавством або іншим нормативним актом на підставі закону, до обмеження дій позивача розпорядження коштами у такий спосіб.

Відповідно до п. 8.1. ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, в день його надходження або не пізніше наступного дня, якщо документ надійшов до банку після операційного часу.

Крім цього, відповідачем не надано доказів про те, що право вимоги позивача щодо Банку на проведення зазначеної операції з належними йому банківськими вкладами не відповідає законодавчому або нормативному акту на підставі закону, немає зазначених положень у копіях наданих відповідачем документів.

Таким чином, суд дійшов вірного висновку, що відмова Банку щодо виконання доручення Клієнта з посиланням на те, що Банк тимчасово обмежений щодо проведення операцій, які пов'язані з будь-якими видами виплат та повернень на користь пов'язаних з банком осіб є необгрунтованою наведеними аргументами та долученими документами.

Позивач у своїх вимогах просить про виконання конкретних дій щодо його власності, вкладених коштів, а саме про перерахування коштів на рахунок іншого банку.

Ухилення відповідача від виконання платіжних доручень, тобто обмеження позивача в розпорядженні належними позивачу грошовими коштами є незаконними та безпідставними, оскільки відповідно до вимог ст. 1066 ЦК України банк використовує кошти клієнта, гарантуючи його право безперешкодного розпорядження. Банк не має права встановлювати не передбачені договором чи законом обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Отже, обмеження відповідачем прав позивача щодо розпорядження власними коштами, які є його власністю є безпідставними та такими, що суперечать чинному законодавству України і Конституційним нормам.

З підстав вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги,щодо наявності Постанови НБУ від 15.02.2016 року, яку банк міг надати лише за рішенням суду в порядку розкриття банківської таємниці, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки клопотання щодо розкриття банківської таємниці відповідачем не було заявлено ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції, а суд діє лише відповідно до положень статті 11 ЦПК України.

Щодо доводів апеляційної скарги про недостатність коштів на рахунку для виконання платіжного доручення, колегія суддів зазначає, що виходячи із змісту п. 3. 10 Положення «Про порядок виконання банками документів на переказ, примусове стягнення і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів», затвердженого Постановою Правління НБУ 28.07.2008 року № 216, а також беручи до уваги те, що в платіжному дорученні в іноземній валюті № 2 від 13.04.2016 року зазначено, що позивач доручає утримати комісійну винагороду за здійснення переказу коштів з рахунку з якого позивач здійснює переказ, відповідач зобов'язаний здійснити переказ коштів в розмірі, який зазначено в платіжному дорученні за мінусом комісійної винагороди.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» - Гладіліної Олени Володимирівни - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 липня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді