АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6171/16 Справа № 176/2265/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Волчек Н. Ю. Доповідач - Красвітна Т.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Баранніка О.П., Макарова М.О.,

при секретарі Григор'євій В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 12.12.2014 року близько 21 год. 35 хв. ОСОБА_2, керуючи автомобілем "Mitsubishi ASX", д.н. НОМЕР_1, рухаючись по проїзній частині Наддніпрянського шосе зі сторони мосту ім. Патона в напрямку Південного шляхопроводу в м. Києві, поблизу заїзду на Дарницький міст здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_5 (сина позивача), який від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди. За цим фактом 13.12.2014 року розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001513. Внаслідок вчиненої дорожньо-транспортної пригоди, позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягала в сильному нервовому стресі та душевному потрясінні. Втратив душевний спокій, нормальний сон, апетит, став роздратований. Йому часом здається, що життя втратило усілякий сенс та інтерес через смерть сина ОСОБА_5 Тривала душевна депресія і туга за сином не дає йому можливості адекватно сприймати навколишнє середовище та близьких осіб, адаптуватись до нормального життя. Тому ОСОБА_4 просив суд стягнути з ОСОБА_2 400000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2016 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 40000,00 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди.

Додатковим рішенням того ж суду від 25 травня 2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 1218,00 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення районного суду змінити, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 12 грудня 2014 року близько 21 год. 35 хв. ОСОБА_2, керуючи автомобілем "Mitsubishi ASX", д.н. НОМЕР_1, який належить їй на праві власності (копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на а.с. 77), рухаючись по проїзній частині Наддніпрянського шосе зі сторони мосту ім. Патона в напрямку Південного шляхопроводу в м. Києві, поблизу заїзду на Дарницький міст здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_5, який від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди (а.с. 7, 9 - 18).

Згідно свідоцтва про народження, позивач ОСОБА_4 є батьком загиблого ОСОБА_5 (а.с.6).

13 грудня 2014 року за фактом ДТП розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001513, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с.9-18).

Постановою старшого слідчого СУ ГУМВС України в м. Києві від 08.05.2015 року було визнано ОСОБА_4 потерпілим в зазначеному вище кримінальному провадженні (а.с.80).

03 серпня 2015 року постановою старшого слідчого СУ ГУМВС України в м. Києві зазначене раніше кримінальне провадження, яке зареєстроване в ЄРДР за №0001513 від 13.12.2014 року, закрите у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с.9-18).

Крім того, судом встановлено, що на момент ДТП, яка відбулась 12 грудня 2014 року, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПАТ «Просто страхування», що підтверджується полісом №АС/7986915 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - автомобіля "Mitsubishi ASX", держномер НОМЕР_1.; строк дії полісу з 24.12.2013 року по 23.12.2014 року; відповідно до п. 4 - ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю складає 100000,0 грн., а майну - 50000,0 грн.; згідно п. 5 - франшиза нульова (а.с.76).

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. 3. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров»я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", з відповідними змінами та доповненнями, роз»яснено, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, встановивши факт перенесення позивачем тяжких моральних переживань, що пов»язанні з раптовою загибеллю його сина, відчуттям невідновлювальної втрати близької людини, батьківського горя, - місцевий суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та необхідність стягнення на користь позивача моральної шкоди.

Апелянтом не спростовано правильність висновку районного суду, що розмір заподіяної позивачу моральної шкоди дорівнює 40000,0 грн. З таким висновком суду погодився і позивач, оскільки в апеляційному порядку рішення місцевого суду не оскаржив.

Однак, при ухваленні рішення про стягнення з відповідачки на користь позивача моральної шкоди у повному обсязі у вказаному розмірі, місцевий суд не звернув уваги на те, що на час ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПАТ «Просто страхування», що підтверджується полісом №АС/7986915 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - автомобіля "Mitsubishi ASX", держномер НОМЕР_1.; строк дії полісу з 24.12.2013 року по 23.12.2014 року; відповідно до п. 4 - ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю складає 100000,0 грн., а майну - 50000,0 грн.; згідно п. 5 - франшиза нульова (а.с.76).

Згідно ч. 1 ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст. 23.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" в редакції, що діяла на час укладення вказаних вище договорів страхування, шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов'язана із смертю потерпілого.

У пункті 27.3 ст. 27 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Як роз'яснено у п.16 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», відповідно до статті 21 Закону N 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги наявність правових підстав для стягнення завданої, у зв»язку зі смертю ОСОБА_5, моральної шкоди зі страховика у розмірі 14616,00 грн. (12 х 1218,00 грн. (розмір мінімальної заробітної плати станом на 12.12.2014 року) на користь осіб, що мають право на отримання моральної шкоди у відповідності до положень пункту 27.3 ст. 27 вищевказаного Закону України; враховуючи, що позивачем ОСОБА_4 позов про стягнення моральної шкоди до страховика не пред»явлений і страхова компанія не була залучена до участі у справі; приймаючи до уваги правильність визначеного місцевим судом розміру заподіяної позивачу моральної шкоди, - колегія дійшла висновку, що у даній справі з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 25384,00 грн. (40000,0 грн. - 14616,00 грн.), оскільки вирішення питання про стягнення 14616,00 грн. моральної шкоди саме з відповідача ОСОБА_2 є передчасним, зважаючи на викладені вище обставини.

Доводи апелянта про перерахування позивачу, у зв»язку із загибеллю його сина, 13000,00 грн. - не спростовують правильність викладених вище висновків суду, оскільки відповідачем не доведено, що вказана грошова сума є компенсацією саме моральної шкоди.

Копія наданого апелянтом страхового акту №104476 від 29.02.2016 року за договором страхування №АС7986915 від 23.12.2013 року не стосується спірних правовідносин, оскільки свідчить про виплату ПАТ «Просто страхування» вартості матеріального збитку ОСОБА_6 у зв»язку із загибеллю її сина ОСОБА_5 (копія свідоцтва про народження на а.с. 6); ОСОБА_6 до участі у даній справі не залучалась.

Суд звертає увагу, що рішення місцевого суду оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог, тому суд апеляційної інстанції розглядає дану справу у межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст. 303 ЦПК України.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, керуючись положеннями ст. ст. 88, 303 ЦПК України, колегія дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та зміни рішення в частині розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача за наслідками розгляду даної справи.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2016 року в частині розміру стягнутої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 моральної шкоди, - змінити з 40000 (сорока тисяч) гривень 00 копійок на 25384 (двадцять п'ять тисяч триста вісімдесят чотири) гривні 00 копійок.

В решті рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2016 року та додаткове рішення того ж суду від 25 травня 2016 року - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку.

Головуючий

Судді