Справа № 444/1345/16 Головуючий у 1 інстанції: Оприск З.Л.
Провадження № 22-ц/783/5415/16 Доповідач в 2-й інстанції: Зверхановська Л. Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: представника позивача ОСОБА_2 -

ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Жовківського районного суду Львівської області від 29 червня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 29 червня 2016 рокувизнано неподаною та повернуто позивачу позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною та необгрунтованою, постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права. Вказує на те, що оскільки ним позов пред'явлено щодо права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, ринкова вартість половини якої становить 360000 грн. та визнання права власності на будинок АДРЕСА_4, ринкова вартість якого з усіма спорудами та будівлями, що знаходяться на земельній ділянці, становить 600000 грн., то позов пред'являється до одного із судів за вибором позивача, але за місцем знаходженням основної частини нерухомого майна, яка за своєю вартістю перевищує ті, що знаходяться в інших районах та місцевостях. Тому, на думку апелянта, спір повинен розглядатися саме в Жовківському районному суду Львівської області, так як вартість нерухомого майна, що знаходиться в Жовківському районі, перевищує вартість нерухомого майна, що розташоване у м. Львові.

Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 р. № 3477-IV, інститут підсудності безпосередньо пов'язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріплений у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

За змістом ст.122 ЦПК України суддя відкриває провадження у цивільній справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Стаття 114 ЦПК визначає правила виключної підсудності, тобто підсудності, при якій розгляд певних категорій справ може розглядатися лише в чітко визначеному суді, передбаченому в ЦПК. До таких справ не можуть застосовуватися правила загальної, альтернативної та договірної підсудності.

Умовами ч.ч.1,2 ст.181 ЦК України встановлено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Режим нерухомої речі може бути поширений законом на повітряні та морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні об'єкти, а також інші речі, права на які підлягають державній реєстрації.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, a також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Якщо пред'явлено позов про право власності на кілька жилих приміщень (квартир), розташованих у різних районах міста чи в різних містах, або позов про поділ спадкового майна, яке складається з кількох квартир (об'єктів нерухомості) у різних місцевостях, тобто вимоги, для кожної з яких частиною першою статті 114 ЦПК встановлено виключну підсудність, то позов пред'являється до одного із судів за вибором позивача, але за місцезнаходженням основної частини нерухомого майна, яка за своєю вартістю перевищує ті, що знаходяться в інших районах чи місцевостях (п.43 цієї ж постанови Пленуму).

З матеріалів позовної заяви вбачається, що позивач просить:

встановити факт проживання з вересня 27.10.1994 року до 27.04.2014 року ОСОБА_2 і ОСОБА_6 однією сім'єю у квартирі АДРЕСА_1, і визнати позивача чоловіком ОСОБА_6;

визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 в повному обсязі;

право власності на земельну ділянку кадастровий НОМЕР_1 площею 0,25 га в с. Майдан, Жовківського району Львівської області, що належить на праві спільної часткової власності відповідачам, скасувати і визнати право власності на дане майно за позивачем;

визнати за позивачем право власності на будинок № 79, що знаходиться на земельній ділянці кадастровий НОМЕР_1, площею 0,25 га в АДРЕСА_4, з усіма допоміжними спорудами та будівлями на ній.

Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 29 червня 2016 року роз'єднано поєднані в одному проваджені вимоги, виділивши у самостійне провадження справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Однак, колегія суддів, враховуючи обставини справи, (зокрема те, що: позивач уже звертався з даною позовною заявою до Залізничного районного суду м. Львова і ухвалою судді цього суду від 04.01.2016 року йому повернуто позовну заяву та роз'яснено, що з даним позовом йому необхідно звертатись до Жовківського районного суду Львівської області; ухвалою судді Жовківського районного суду Львівської області від 29.03.2016 року позовну заяву повернуто ОСОБА_2, однак ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 24.05.2016 року вона скасована і при цьому зазначено, що при вирішенні питання про відкриття провадження у даній справі суд першої інстанції повинен врахувати положення ст.114 ЦПК України) вважає, що роз'єднання позовних вимог та виділення в самостійне провадження і, як наслідок, повернення позивачу позовної заяви про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1, є незаконним, порушує ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, зокрема право ОСОБА_2 на доступ до правосуддя.

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що районний суд повернув позовну заяву без достатніх на те правових підстав, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.2 п.4, 311 ч.1 п.4, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Жовківського районного суду Львівської області від 29 червня 2016 рокускасувати, а справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: