Ухвала

іменем україни

07 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ФаловськоїІ.М., Гримич М.К., ІваненкоЮ.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до територіальної громади в особі Бердянської міської ради, третя особа - ОСОБА_5, про встановлення факту проживання однією сім'єю зі спадкодавцем, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 12 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що її двоюрідній бабусі ОСОБА_6 належали 2/5 частини житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_4 усе життя підтримувала дружні стосунки з ОСОБА_6, яка вважала її онукою та інших родичів не мала. Починаючи з 2005 року вони почали мешкати однією сім'єю, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. ОСОБА_4 здійснювала догляд за ОСОБА_6, оскільки остання була інвалідом II групи та постійно хворіла. ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_6 померла. ОСОБА_4 звернулася до приватного нотаріуса ОСОБА_7 з метою прийняти спадщину, проте нотаріус, порекомендувала звернутись до суду, оскільки у неї відсутні документи, що підтверджують родинні відносини з померлою.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 просила встановити факт її проживання однією сім'єю зі спадкодавцем ОСОБА_6 по АДРЕСА_1 з 2005 року по день смерті останньої - ІНФОРМАЦІЯ_3 року, тобто не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини, оскільки вона має права на спадкування за законом у четверту чергу.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізькій області від 10 лютого 2016 року позов задоволено. Встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_4 зі спадкодавцем ОСОБА_6 з 2005 року по день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3 року, тобто не менше як п'яти років до часу відкриття спадщини. Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_4 зі спадкодавцем ОСОБА_6 по АДРЕСА_1 починаючи з 2005 року по час відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 12 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла ОСОБА_6, яка за життя заповіту не склала.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на належні їй на праві власності 2/5 частин житлового будинку АДРЕСА_1

06 березня 2013 року ОСОБА_4 звернулась до приватного нотаріуса Бердянського міського нотаріального округу ОСОБА_7 з метою прийняття спадщини після померлої ОСОБА_6

Нотаріус повідомила, що відсутні підстави для заведення спадкової справи на підставі поданої ОСОБА_4 заяви, оскільки остання не надала документів, що підтверджують ступінь спорідненості зі спадкодавцем, а також не надала документального підтвердження факту спільного проживання однією сім'єю з померлою ОСОБА_6 не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини.

На час своєї смерті ОСОБА_6 проживала та була зареєстрована АДРЕСА_1.

Судом також встановлено, що ОСОБА_4 мала своє житло та була зареєстрована у АДРЕСА_2. За цією адресою проживала її донька, а оскільки донька була неповнолітньою, то в силу положень ст. 29 ЦК України місцем проживання неповнолітньої особи, є місце проживання її батьків, або одного з них, що також спростовує факт проживання позивача за адресою спадкодавця.

Крім того, в акті огляду МСЕК померлої ОСОБА_6 від 23 жовтня 2008 року зазначено, що по АДРЕСА_1 ОСОБА_6 проживала одна (а. с. 68-71).

Судом також встановлено, що ОСОБА_6 не потребувала сторонньої допомоги, самостійно забезпечувала свій побут, сама відвідувала лікаря, отримувала пенсію, розмір якої був достатній для самостійного проживання.

Згідно з ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

За змістом статей 1217, 1258 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно зі ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно врахувати правила ч. 2 ст. 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вірно виходив із того, що позивач не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, що спадкодавець була в безпорадному стані та потребувала сторонньої допомоги, а вона проживала разом зі спадкодавцем ОСОБА_6 по АДРЕСА_1 у м. Бердянську Запорізької області з 2005 року по день смерті останньої - ІНФОРМАЦІЯ_3 року, тобто не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини, та була пов'язана з нею спільним побутом.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків апеляційного суду не впливають та їх не спростовують.

Разом з тим, відповідно до відповідно до ч. 1 ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Згідно з ч. 1 ст. 26 ЦПК України у справах позовного провадження особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи, представники сторін та третіх осіб.

Таким чином, третя особа - ОСОБА_5, як учасник процесу мала право оскаржити рішення місцевого суду до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 12 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

М.К.Гримич

Ю.Г.Іваненко