У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Євтушенко О.І.,Кадєтової О.В.,
Ізмайлової Т.Л.,Мостової Г.І.,-
розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про вилучення майна з приватної власності та повернення його до спільної сумісної власності, за касаційною скаргою ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_8 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 жовтня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області від 05 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з указаним позовом, просив вилучити з приватної власності ОСОБА_7 сходовий майданчик площею 8,8 кв.м. на горищі та сходовий майданчик-коридор площею 9,5 кв.м. на першому поверсі будинку АДРЕСА_1, що забезпечить повернення вказаного майна до спільної сумісної власності сторін. Позов обґрунтовано тим, що він є власником квартири № 2, розташованої на першому поверсі будинку АДРЕСА_1, а ОСОБА_7 - власником квартири № 1 на цьому ж поверсі зазначеного будинку, а також квартири № 3, розташованої на горищі під дахом. Ставши одноосібним власником квартир № 1 та № 3, ОСОБА_7 загородив парканом основний вхід до будинку, змінив замки у вхідних дверях та став одноосібно користуватись ними, що забезпечило одноосібне користування відповідачем сходовим майданчиком площею 8,8 кв.м. на горищі та сходовим майданчиком-коридором площею 9,5 кв.м. на першому поверсі будинку АДРЕСА_1, які також необхідні ОСОБА_6 для доступу до частини горища над його квартирою. Вказане стало можливим через помилки органу приватизації під час приватизації квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області від 05 січня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_8просить скасувати вказані судові рішення у справі та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_6 про вилучення частини нерухомого майна з приватної власності ОСОБА_7, що забезпечить повернення такого майна до спільної сумісної власності сторін, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із встановлених обставин справи та того, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений ст. 16 ЦК України.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_6 із посиланням на допущені порушення під час приватизації квартири АДРЕСА_1, власником якої згодом став ОСОБА_7, просив вилучити з приватної власності ОСОБА_7 сходовий майданчик площею 8,8 кв.м. на горищі та сходовий майданчик-коридор площею 9,5 кв.м. на першому поверсі будинку АДРЕСА_1, що забезпечить повернення вказаного майна до спільної сумісної власності сторін.

Судами встановлено, що рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, міського голови м. Івано-Франківська, госпрозрахункової групи з питань приватизації державного житлового фонду Івано-Франківського міського виконавчого комітету, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про визнання недійсними рішення Івано-Франківського міського виконавчого комітету, розпорядження міського голови, свідоцтва про право власності, визнання частково недійсним договору купівлі-продажу, договору довічного утримання, зобов'язання усунути перешкоди у здійснення права власності, зобов'язання вчинити дії та заборону вчинення дій, рішення Івано-Франківського міського суду від 17 серпня 2012 року скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_7 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_6 спільним коридором, сходовою кліткою та горищем у будинку АДРЕСА_1 шляхом передачі ключів від зовнішніх дверей до коридору та демонтажем металевої решітки для доступу до спільного коридору та горища. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 в частині визнання недійсними рішення Івано-Франківського міського виконавчого комітету, розпорядження міського голови, свідоцтва про право власності, визнання частково недійсним договору купівлі-продажу та договору довічного утримання відмовлено з підстав пропуску строків позовної давності (а.с.56-60).

Зі змісту рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2012 року вбачається, що апеляційний суд дійшов висновку про відсутність порушень чинного законодавства та будь-кого із зацікавлених сторін при оформленні та видачі приватизаційних документів, зокрема, на квартири № № 1, 3 у будинку АДРЕСА_1, у зв'язку з чим немає правових підстав вважати недійсними приватизаційні документи і документи про власність щодо цих квартир.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ОСОБА_8 про реальний розподіл будинку, про усунення перешкод у користуванні власністю, позов ОСОБА_7 задоволено частково. Проведено реальний розподіл житлового будинку по АДРЕСА_1, а саме: виділено власнику квартири №1 ОСОБА_7, що становить 42/100 ідеальних частин домоволодіння: перший поверх - тамбур літ. «І» площею 1,70 кв.м; коридор літ. «II» площею 4,75 кв.м. (по 1/2 частини із спільного користування для квартир №1 і №3); погріб літ. «III» площею 4,40 кв.м (по 1/2 частини із спільного користування для квартир №1 і №3); коридор літ. 1-1 площею 2,80 кв.м; кухня літ. 1-2 площею 9,30 кв.м; житлова кімната літ. 1-3 площею 12,80 кв.м; житлова кімната літ. 1-4 площею 22,20 кв.м. Загальна площа користування приміщень 1-ого поверху квартири №1 становить 57,95 кв.м. Виділено власнику квартири №3 ОСОБА_7, що становить 29/100 ідеальних частин житлового будинку: перший поверх - коридор літ. «II» площею 4,75 кв.м; (по 1/2 частини із спільного користування для квартир №1 і №3); погріб літ. «III» площею 4,40 кв.м; (по 1/2 частини із спільного користування для квартир №1 і №3) другий поверх: балкон літ. «VI» площею 0,60 кв.м; коридор літ.3-1 площею 8,80 кв.м; житлова кімната літ.3-2 площею 10,25 кв.м; житлова кімната літ. З-З площею 11,80 кв.м. Загальна площа користування приміщень 1- 2-ого поверхів квартири №3, становить 40,60 кв.м. Виділено власнику квартири №2 ОСОБА_6, що становить 29/100 ідеальних частин житлового будинку: перший поверх - веранда літ. «III» площею 4,60 кв.м; кухня літ.2-1 площею 13,30 кв.м; житлова кімната літ.2-2 площею 22,30 кв.м. Загальна площа користування приміщень 1-ого поверху квартири № 2, становить 40,20кв.м. Проведено між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 поділ горища житлового будинку по АДРЕСА_1: шляхом виділення ОСОБА_7, як власнику квартири № 1: горище площею 30,52 кв.м над своєю квартирою, при його 42/100 ідеальних частин до будинку; ОСОБА_7 як власнику квартири № 3: горище площею 43,40 кв.м над своєю квартирою, при його 29/100 ідеальних частин будинку; шляхом виділення ОСОБА_6, як власнику квартири №2 горище площею 36,50 кв.м, при його 29/100 ідеальних частин будинку (а.с. 117-123).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею ст. 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Частиною 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року № 2482-ХІІ передбачено, що власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т.ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Зі змісту рішення Конституційного Суду України № 4-рп/2004 від 02 березня 2004 року вбачається, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т.ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.

Частиною 1 статті 316 ЦК України визначено, що право власності це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України, власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Положення ст. 319 ЦК України визначають, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Приписами ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції в порушення ст.ст. 212-215 ЦПК України належним чином не визначився з характером спірних правовідносин, не встановив фактичних обставин справи, які мають суттєве значення для її вирішення, не надав належної оцінки наданим сторонами доказам у їх сукупності та дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушеного права є неналежним через те, що положеннями ст. 16 ЦК України такий спосіб не передбачений.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції залишив поза увагою, що рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2012 року позивачеві усунуто перешкоди у користуванні спільним коридором, сходовою кліткою та горищем у будинку АДРЕСА_1, в той час як рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 жовтня 2015 року спірний сходовий майданчик площею 8,8 кв.м на горищі та сходовий майданчик-коридор площею 9,5 кв.м. на першому поверсі будинку передано у користування відповідачеві ОСОБА_7, не надавши вказаним обставинам жодної оцінки та не усунув таким чином існуючи розбіжності щодо користування сторонами спірних приміщень. Згадані судові рішення є такими, що вступили у законну силу і на час розгляду даної справи не скасовані.

Суд апеляційної інстанції в порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги, в рішенні не зазначив конкретні обставини і факти, що спростовують такі доводи, і залишив рішення суду першої інстанції без змін.

За таких обставин судові рішення першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_8 задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 жовтня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області від 5 січня 2016 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: О.І. Євтушенко
Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова
Г.І. Мостова