Справа № 226/1192/16-ц
Провадження № 226/512/2016
і м е н е м У к р а ї н и
22 вересня 2016 року м. Мирноград
Димитровський мiський суд Донецької областi у складi:
головуючого судді Коваленко Т.О.,
за участі секретаря Трифонової І.О.,
учасники судового процесу:
позивач ОСОБА_1 (відсутній),
відповідач представник ОСОБА_2 (відсутня)
третя особа представник відсутній,
розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в місті Мирнограді Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Красноармійськвугілля» про відшкодування моральної шкоди у звязку із втратою працездатності на виробництві,
В судове засідання сторони не з*явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали суду заяви з клопотанням розглянути справу за їх відсутності. Позивач наполягає на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача вимоги не визнала у повному обсязі, а третя особа залишила вирішення даного питання на розсуд суду.
У наданих суду письмових запереченнях представник відповідача зазначила, що на її думку, позивач не має права на отримання моральної шкоди, оскільки таке право не було передбачено законодавством, що діяло на час отримання ним травми, позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду з даним питанням, а, крім того, підприємство, на якому працював позивач на даний час ліквідоване і не входить у структуру Державного підприємства «Красноармійськвугілля».
Дослідивши надані суду докази, суд вважає встановленими у судовому засіданні наступні обставини.
Позивач ОСОБА_1 працював на підприємстві Димитровське ШБУ, тресту «Красноармійськвугілля» прохідником підземним 5 розряду у період з 20 травня 1987 року по 18 червня 1990 року включно, після чого був звільнений за частиною другою статті 40 Кодексу законів про працю за станом здоров*я, що підтверджується його трудовою книжкою (а.с. 13-14).
18 листопада 1988 року о 02.45 годин з ОСОБА_1 під час виконання трудових обовязків стався нещасний випадок за наступних обставин: 18 листопада у 4 зміну о 2 годині 45 хвилин в забої квершлаг на пл.К5 на ланці прохідників під керівництвом потерпілого ОСОБА_1 прийшовши на роботу, розпочали затягування рам, в цей час в грудині забою відвалилася груба породи, яка розбила риштовку та травмувала працюючому ОСОБА_1 руку та шию. Особами, які допустили у даному випадку порушення законодавства про охорону праці, визнано ОСОБА_1В, який не виконав наряд про приведення забою у безпечний стан та оборки забою. Причинами нещасного випадку визнано також неякісну оборку груди забою минулими ланками перед установкою робочого полку, слабий контроль за якістю оборки забою зі сторони осіб технічного нагляду дільниці та ницька виконавча дисципліна у бригаді, про що свідчить акт № 14 від 18 листопада 1988 року про нещасний випадок, повязаний з виробництвом складений за формою Н-1 (а.с. 11-12).
19 червня 1990 року, а 22 травня 1991 року повторно, ОСОБА_1 встановлено 2 групу інвалідності у звязку із трудовим каліцтвом та 60 % втрати професійної працездатності. 18.01.2011 року повторно, ОСОБА_1 встановлена 3 група інвалідності, безстроково, у звязку з трудовим каліцтвом та 50% втрати професійної працездатності, що підтверджується довідками ЛТЕК та МСЕК. Позивачу протипоказана важка фізична праця, тривала ходьба, психіко-емоціональні навантаження. Рекомендований нагляд і лікування невропатолога, медикаментозне санаторно-курортні лікування (а.с. 9-10).
Відповідно до частини третьої статті 10 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно пункту 5 постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі зясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.
Відповідно до пункту 15 вищезазначеної постанови, судам слід мати на увазі, що на правовідносини, які виникли до набрання чинності відповідним законодавчим актом про відшкодування моральної шкоди, обовязок по її відшкодуванню не поширюється, в тому числі й на ті випадки, коли позивач після набрання чинності цим актом ще зазнає моральних чи фізичних страждань від раніше вчинених неправомірних дій. Однак моральна шкода підлягає відшкодуванню, якщо неправомірні дії (бездіяльність) відповідача, що завдають позивачеві моральних або фізичних страждань, почалися до набрання законної сили актом законодавства, яким встановлена відповідальність за заподіяння такої шкоди, і продовжуються після набрання цим актом чинності.
Стаття 2371 Кодексу законів про працю України, набрала чинності 13 січня 2000 року, а стаття 4401 Цивільного кодексу України 1963 року, набрала чинності 29 травня 1993 року.
Таким чином, хоч й позивач до теперішнього часу отримує моральну шкоду, але відповідні правовідносини виникли ще до набрання чинності законодавчих актів, що передбачають право на відшкодування моральної шкоди. Неправомірних дій відповідача з 18 листопада 1988 року та які продовжувалися би до набрання чинності законодавчими актами про право на відшкодування моральної шкоди щодо нещасного випадку, який стався з позивачем, судом не встановлено.
Оскільки, на час настання нещасного випадку, діюче законодавство не надавало право працівнику на відшкодування моральної шкоди у звязку з нещасним випадком, який трапився з ним, суд вважає, що у позовних вимог необхідно відмовити.
На підставі ст.153 КЗпП України, ст.4401 ЦК України 1963р., ст.23, ч.2 ст.1168 ЦК України, ст.2371 КЗпП України, керуючись ст.ст.10, 11, 57, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 294 ЦПК України, суд, -
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Державного підприємства «Красноармійськвугілля» про відшкодування моральної шкоди у звязку із втратою працездатності на виробництві відмовити.
Рішення суду вступає в законну силу після закінчення терміну подачі апеляційної скарги, яка подається до Апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.О.Коваленко