Провадження № 4-с/225/45/2016
Дзержинський міський суд Донецької області
УХВАЛА

29 вересня 2016 року Суддя Дзержинського міського суду Донецької області Челюбєєв Є.В., розглянувши скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця з примусового виконання рішення суду та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця з примусового виконання постанови Дзержинського міського суду Донецької області від 27.11.2014 року в справі № 2-а/225/96/2014 за адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Пролетарському районі м. Донецька про здійснення перерахунку пенсії. При чому, просила суд зобовязати державного виконавця Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області вчинити певні дії.

Дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 3 від 13.12.2010 року «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» відповідно до частини першої статті 181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Отже, суди при визначенні юрисдикції повинні виходити з того, що до юрисдикції адміністративних судів належать спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби при виконанні всіх виконавчих документів, передбачених частиною другою статті 17 Закону України «Про виконавче провадження», крім тих, відносно яких законом установлено інший, виключний порядок їх оскарження.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV від 21.04.1999 року примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

В пункті другому частини другої цієї статті зазначено, що відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, як ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 оскаржує бездіяльність державного виконавця відділу ДВС, повязану з виконанням постанови Дзержинського міського суду Донецької області від 27.11.2014 року саме у адміністративній справі, розглянутій судом в порядку адміністративного судочинства.

Проте, саме скарга оформлена ОСОБА_1 в порядку цивільного процесуального законодавства України, що суперечить зазначеним вище вимогам Закону.

У звязку з цим, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 повинна звернутися до суду з позовною заявою з тих самих підстав в порядку адміністративного судочинства.

Статтею 122 частиною 2 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.

За таких підстав, суд вважає необхідним відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі.

Керуючись ст. 122 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження в справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця з примусового виконання рішення суду та зобовязання вчинити певні дії.

Розяснити ОСОБА_1 про її право звернутися до суду з позовною заявою з тих самих підстав в порядку адміністративного судочинства.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана протягом пяти днів з дня її проголошення.

Суддя: