УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Леванчука А.О., Ступак О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - реєстраційна служба Долинського районного управління юстиції Івано-Франківської області, про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на частину спадкового майна, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 23 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її матері, відповідачі у справі: сестра ОСОБА_5 та батько ОСОБА_6 13 січня 2001 року отримали свідоцтво про право на спадщину - кожен на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1. На її думку, вона фактично прийняла спадщину, оскільки після смерті матері забрала окремі речі зі спадкового майна, а відповідачі оформили право власності на квартиру у рівних долях, чим порушили її право на спадкування. З огляду на викладене, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила поновити строк звернення до суду, так як ОСОБА_6 за договором дарування від 29 вересня 2009 року відчужив свою частку квартири ОСОБА_5; визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 30 січня 2001 року у частині спадкування ОСОБА_51/2 частини спірної квартири; встановити факт прийняття нею (позивачкою) спадщини після смерті матері та визнати за нею право власності на 1/2 частини зазначеної квартири та зняти з реєстрації зареєстровану за ОСОБА_5 квартиру.

Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 23 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 червня 2016 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням норм процесуального права.

Зокрема, суд на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), застосувавши до правовідносин, які склалися між сторонами ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову за безпідставністю, оскільки позивачка не надала належних та допустимих доказів про прийняття нею спадщини після смерті матері ОСОБА_7

Суди дослідили надані сторонами докази, надали їм відповідну правову оцінку.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями досліджувати та переоцінювати докази.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 23 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Леванчук А.О. Ступак О.В.