Справа № 341/417/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1680/2016
Головуючий у 1 інстанції Гаполяк Т.В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Василишин Л.В., Мелінишин Г.П.,

секретаря: Мельник О.В.,

з участю: позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» про захист прав споживача та повернення коштів, за апеляційною скаргою ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» на рішення Галицького районного суду від 20 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2016 року ОСОБА_2 предявив вищезазначений позов до ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон», в обґрунтування якого вказав, що відповідач в порушення умов договору фінансового лізингу №003065, укладеного між сторонами 15.10.2015 року, предметом якого був трактор ХТЗ моделі 3512, не передав йому у власність трактор вищезазначеної моделі, запропонувавши йому натомість трактор іншого модельного ряду, який його не влаштовував. 04 листопада 2015 року він звернувся до відповідача із заявою про дострокове розірвання договору та повернення йому 16 000 грн комісії за організацію, сплата якої була обумовлена у договорі. Однак, відповідач відмовився повертати вищезазначені кошти. Посилаючись на те, що такими діями ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» порушує його права як споживача, просив позов задовольнити та стягнути на його користь 16 000 грн комісії за організацію.

Рішенням Галицького районного суду від 20 травня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Постановлено стягнути з ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_2 12 800 грн сплаченого авансового платежу за договором фінансового лізингу. Цим же рішенням постановлено стягнути з ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» в дохід держави 551,20 грн судового збору.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, представник ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування судом обставин справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи. На думку апелянта, судом не було враховано того, що сплачена позивачем комісія за організацію договору у розмірі 16 000 грн відноситься до інших витрат лізингодавця, зокрема перевірка, розгляд та підготовка документів для оформлення, моніторинг, супроводження договору тощо, та безпосередньо повязана з виконанням умов договору і не являється авансовим платежем, як це зазначив суд першої інстанції. При цьому, зазначає апелянт, розмір авансового платежу визначений у додатку №1 до Договору є сумою, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу. Крім того, відповідач не погоджується із твердженнями позивача щодо невідповідності п.3.5 Договору вимогам ст. 808 ЦК України, оскільки п. 5.8 вищевказаного Договору визначено відповідальність відповідача відносно якості, комплектності, справності у вигляді заміни предмета лізингу. Представник ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» також не погоджується з висновком суду, що позивача введено в оману, оскільки він самостійно читав, підписував договір і погодився з його умовами. Жодних доказів щодо введення в оману позивачем не надано. Також апелянт вважає помилковими твердження позивача про те, що умови договору є несправедливими та такими, що суперечать принципу добросовісності, оскільки зміст договору відповідає вимогам Закону України «Про фінансовий лізинг» та не суперечить Закону України «Про захист прав споживачів». Посилаючись на вищенаведене, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Представник ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» в судове засідання не з'явився з невідомих причин, хоч був належним чином повідомлений про розгляд справи. Отже, є правові підстави для розгляду справи у його відсутності.

Позивач ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги заперечив, рішення суду вважає законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його в силі.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції прийшов до висновку, що сплачені позивачем кошти у розмірі 16 000 грн є авансовим платежем, оскільки в заяві на отримання фінансового лізингу сторонами погоджено сплату авансового платежу у розмірі 16 000 грн. З такими висновками суду погоджується і колегія суддів на підставі такого.

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що 15 жовтня 2015 року між сторонами було укладено договір фінансового лізингу № 003065 з додатками, згідно п.1.1 якого відповідач лізингодавець зобовязується придбати та передати на умовах фінансового лізингу в користування предмет лізингу, визначений у п.3.1 договору, а позивач лізингоодержувач зобовязується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору (а.с.7-15).

Предметом даного договору згідно п.3.1 був трактор ХТЗ 3512. Відповідно до додатку № 1 до договору вартість предмета лізингу становить 160 000 грн, щомісячний платіж 6 666,67 грн, комісія за організацію (10%) 16 000 грн, комісія за передачу (3%) 4 800 грн. (а.с. 13).

На виконання умов договору та у відповідності із заявою на отримання фінансового лізингу, погодженою сторонами угоди (а.с.34-35), 15.10.2015 року позивачем ОСОБА_2 було здійснено оплату авансового платежу у розмірі 16 000 грн, що підтверджується квитанцією (а.с.16). В квитанції не зазначено, що платіж здійснено в якості комісії на покриття витрат за організацію договору. Отже, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, дійшов до правильного висновку про те, що сплачені кошти у розмірі 16 000 грн є саме авансовим, а не платежем іншого виду.

Таким чином, оскільки укладений сторонами договір лізингу був розірваний 04.11.2015 року, суд першої інстанції у відповідності до п.12.12 вищевказаного Договору, яким передбачено наслідки розірвання договору, прийшов до правильного висновку про стягнення з ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_2 суми сплаченого авансового платежу 12 800 грн за вирахуванням штрафу у розмірі 20% від сплаченої суми.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції зясовано всебічно та повно, їм дано правильну правову оцінку, а рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апелянта висновків суду не спростовують. Тому підстав для скасування ухваленого в даній справі рішення немає.

Керуючись ст. ст. 218; 307; 308; 313; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» відхилити, а рішення Галицького районного суду від 20 травня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: Л.В. Василишин

ОСОБА_3