У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., розглянувши касаційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю Лізингова Компанія «Автофінанс» - Перкова Георгія Олександровича на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 22 лютого 2016 року, ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 14 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю Лізингова Компанія «Автофінанс» про застосування наслідків нікчемного правочину та стягнення коштів,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із указаним позовом, мотивуючи його тим, що 16 червня 2015 року він уклав із товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова Компанія «Автофінанс», (далі -

ТОВ «ЛК «Автофінанс») договір фінансового лізингу.

Пункти 1.4 та 10.11 вказаного договору не визначають солідарну відповідальність продавця і лізингодавця та є несправедливими по відношенню до споживача, відображають лише односторонню відповідальність лізингодавця за невиконання умов договору, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків.

Здійснення дій із залучення фінансових активів фізичних осіб може здійснюватися лише при наявності відповідної ліцензії, однак лізингова компанія її не має. Вказані обставини суперечать ст. 808 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та вказують на недійсність договору фінансового лізингу. Окрім того, договір укладений між сторонами у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення, що вказує на його нікчемність згідно ст. 220 ЦК України.

Посилаючись на вказані обставини позивач просив застосувати наслідки недійсності правочину та стягнути на свою користь з ТОВ «ЛК «Автофінанс» сплачені за договором грошові кошти у сумі 39 100 грн.

Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від

22 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 14 квітня 2016 року, позов ОСОБА_3 задоволено.

Застосовано наслідки недійсності правочину - договору фінансового лізингу від 16 червня 2014 року № 010536.

Стягнуто з ТОВ ЛК «Автофінанс» на користь ОСОБА_3 сплачені ним кошти у сумі 39 100 грн.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, скаржник просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною 1 статті 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ознайомившись із змістом касаційної скарги та судовими рішеннями, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того що умови оспорюваного договору не відповідають вимогам закону та беззаперечно є несправедливими, що свідчить про існування явного істотного балансу договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Також, апеляційний судом було встановлено відсутність ліцензії у відповідача для здійснення фінансової діяльності, а також те, що спірний договір не було посвідчено нотаріально.

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті

18 Закону).

За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України

«Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року (справа № 6-40цс13).

Доводи касаційної скарги не спростовують висновки судів попередніх інстанцій.

Судові рішення ухвалені з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням матеріального права.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

До касаційної скарги скаржник подав клопотання в якому просив зупинити виконання рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від

22 лютого 2016 року.

Клопотання підлягає залишенню без розгляду, оскільки представнику

ТОВ ЛК «Автофінанс» - Перкову Георгію Олександровичу відмовлено у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 22 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 14 квітня 2016 року.

Керуючись ст. п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника товариства з обмеженою відповідальністю Лізингова Компанія «Автофінанс» - Перкова Георгія Олександровича на рішення Цюрупинськогот районного суду Херсонської області від 22 лютого 2016 року, ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 14 квітня 2016 року, відмовити.

Клопотання представника товариства з обмеженою відповідальністю Лізингова Компанія «Автофінанс» - Перкова Георгія Олександровича про зупинення виконання рішення Цюрупинськогот районного суду Херсонської області від 22 лютого 2016 року залишити без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Попович