АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: № 22ц/790/124/16 Головуючий: 1 інстанції
Справа: №638/4867/15-ц ОСОБА_1
Категорія: трудові Доповідач: Міненкова Н.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого-судді: Міненкової Н.О.,

суддів: Зазулинської Т.П.,

ОСОБА_2

за участю секретаря: Гончар А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 липня 2015 року за позовом ОСОБА_3 до ТОВ «ЕВЯП ТРЕЙДИНГ УКРАЇНА», третя особа: Шен ОСОБА_4 - директор ТОВ "ЕВЯП ТРЕЙДИНГ УКРАЇНА" про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ТОВ «ЕВЯП ТРЕЙДИНГ УКРАЇНА», третя особа: Шен ОСОБА_4 директор ТОВ «ЕВЯП ТРЕЙДИНГ УКРАЇНА» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди. В якому просив поновити його на роботі на попередній посаді старшого мерчендайзера відділу продажів в ТОВ «ЕВЯП ТРЕЙДИНГ УКРАЇНА» шляхом визнання наказу про звільнення № 008-К-ЗВ від 02.03.2015 року незаконним та скасувавши його. Стягнути з відповідача ТОВ «ЕВЯП ТРЕЙДИНГ УКРАЇНА» середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.03.2015 року по теперішній час. Стягнути з відповідача ТОВ «ЕВЯП ТРЕЙДИНГ УКРАЇНА» відшкодування моральної шкоди в розмірі 4019,40 грн.

Свої позовні вимоги ОСОБА_3 обґрунтовував тим, що він працював на посаді мерчендайзера у відділі продажів ТОВ «ЕВЯП ТРЕЙДИНГ УКРАЇНА», з якою уклав безстроковий трудовий договір.

29 січня 2015 року співробітник віповідача ОСОБА_5, менеджер з питань регіонального розвитку бізнесу північно-східного регіону (Харків, Полтава, Суми) вручив йому персональне попередження про наступне звільнення. Дата ознайомлення з попередженням була надрукована і не відповідала фактичному ознайомленню. Позивач виправив надруковану дату на дату фактичного ознайомлення, поставив свій підпис і зазначив дату отримання попереження прописом на своєму примірнику відповідача. В попередженні було зазначено, що посада, яку займає ОСОБА_3, а саме посада старшого мерчендайзера, скорочується. Відповідно, після закінчення 2-х місячного терміну з моменту отримання цього персонального попередження він підлягає звільненню відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України. Попередження позивач отримав 29.01.2015 року., а відтак 2-х місячних термін закінчується 29.03.2015 року.

12.03.2015 року ОСОБА_3 отримав лист з наказом про звільнення №007-К-ЗВ від 02 березня 2015 року, тобто в порушення ч.1 ст. 49-2 КзпП України його попередили, що звільнять не раніше 29.03.2015 року., а звільнили раніше 02 березня 2015 року, чим порушили право на працю.

В наказі про звільнення № 007-К-ЗВ від 02 березня 2015 року підставою звільнення зазначене персональне попередження №09-12.14, але ця пістава стає законною лише після закінчення двох місячного терміну після одержання попередження. Попередження було вручено 29.01.2015 року, а відтак підстава звільнення стає законною після 29.03.2015 року.

В день звільнення в порушення ст. 47 КЗпП України відповідач належним чином оформлену трудову книжку не видав, копію наказу про звільнення з роботи не видав.

Таким чином, на думку позивача, звільнення проведене без законної підстави в порушення Законів України, а відтак згідно зі ст. 235 КЗпП України працівник повинен бути поновлений на попередній роботі.

Крім того, позивач зазначає, що відповідно до ч.2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі, суд одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Неправомірні дії відповідача порушили законні права ОСОБА_3 і призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, тому моральну шкоду позивач оцінює сумою в розмірі 4019, 40 грн.

Позивач ОСОБА_3О та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_6О в судовому засіданні визнала позов частково, в частині оплати вимушеного прогулу, а саме: з 02 березня 2015 року по 29 березня 2015 року. Проти задоволення позову в частині поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди заперечувала та просила відмовити в задоволенні цих позовних вимог.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 липня 2015 року позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕВ'ЯП ТРЕЙДИНГ УКРАЇНА» середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.03.2015 року по 29.03.2015 рік включно. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним вище судовим рішенням позивач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, задовольнивши його позовні вимоги. Поновити його на роботі на попередній посаді старшого мерчендайзера відділу продажів в ТОВ «ЕВЯП ТРЕЙДИНГ УКРАЇНА» шляхом визнання наказу про звільнення №007-К-ЗВ від 02.03.2015 року незаконниим та скасувати його. Стягнути з відповідача ТОВ «ЕВЯП ТРЕЙДИНГ УКРАЇНА» середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03 березня 2015 року по 06 липня 2015 року в розмірі 13656,38 грн., стягнути з ТОВ «ОСОБА_7 УКРАЇНА» відщкодування моральної шкоди в розміра 4019,40 грн.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначив, що мало місце неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Як розяснено в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, повязані із звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобовязані зясовувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

При недодержанні строку попередження працівника про звільнення, якщо він не підлягає поновленню на роботі з інших підстав, суд змінює дату його звільнення, зарахувавши строк попередження, протягом якого він працював.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобовязаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Згідно ст. 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до п.п. 3, 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях як документи суворої звітності, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку.

Згідно п.п. 4.1, 4.2 п. 4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58, з наступними змінами, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за № 110, власник або уповноважений ним орган зобовязаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Як вбачається з матеріалів справи, персональне попередження про наступне вивільнення за №-19-12.14 від 31.12.2014 року було отримано ОСОБА_8 29 січня 2015 року, проти чого не заперечував в судовому засіданні його представник..

При цьому позивача було повідомлено, що на даний час ніяких вакантних посад/місць у Товариства не має, а тому запропонувати йому іншу роботу на підприємстві є неможливим.

Крім того, позивача було також повідомлено, що в разі, якщо протягом 2-х місячного строку і до фактичного звільнення його з роботи у Товариства зявляться будь-які вакансії, він буде негайно про це поінформований та йому буде запропоновано іншу роботу з урахуванням освіти, кваліфікації та досвіду роботи (а.с. 3,35).

Підставою для наступного звільнення позивача ОСОБА_3. в наведеному попереджені зазначено кризову економічну ситуацію, що склалася у роботодавця - ТОВ «ЕВ'ЯП ТРЕЙДИНГ УКРАЇНА» в умовах низьких економічних показників та Наказ директора Товариства від 31 грудня 2014 року № 12 ШР про внесення змін у штатний розпис підприємства, а саме: виведення посади - старший мерчендайзер у кількості 2 (двох) штатних одиниць (а.с 124).

Станом на 03.03.2015 року (після звільнення позивача у штатному розкладі зазначені дві одиниці посади старшого мерчендайзера. Станом на 30.11.2015 року кількість одиниць цієї посади не змінилась, що свідчить про реальне скорочення штатів у відповідача. Сам факт скорочення штату працівників у відповідача ТОВ «ЕВ'ЯП ТРЕЙДИНГ УКРАЇНА», зокрема посад Старший мерчендайзер протягом грудня 2014 року - березня 2015 року, а також відсутність вакантних посад у цей період підтверджується офіційними довідками підприємства, наказами про внесення змін до штатного розпису, а також витягами зі штатного розпису, в тому числі й долученими апелянтом до апеляційної скарги, які не можуть бути не взяті до уваги та проігноровані апеляційним судом, оскільки це суперечило б загальним принципам цивільного судочинства, одним із яких є справедливість, та обовязку суду - встановлення обєктивної істини по справі.

Наказом директора ТОВ «ЕВ'ЯП ТРЕЙДИНГ УКРАЇНА» від 02.03.2015 року № 007-К-ЗВ про припинення трудового договору позивача ОСОБА_3. було звільнено з роботи з посади старший мерчендайзер Відділу продажів підприємства на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпП України в звязку зі скороченням штату працівників (а.с 4).

Враховуючи те, що ТОВ «ЕВ'ЯП ТРЕЙДИНГ УКРАЇНА» знаходиться в м. Києві, а позивач ОСОБА_3. працював та проживає в м. Харкові, копія наказу про його звільнення з роботи з 02.03.2015 року того ж дня була направлена на адресу останньго рекомендованим листом та отримана ним 12.03.2015 року, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с 37) .

Як вбачається з розрахункового листка за березень - лютий 2015 року, всі виплати, належні позивачу від підприємства на день звільнення в загальній сумі 5 492,69 грн., виплачено (а.с. 42).

При цьому, враховуючи ту ж обєктивну обставину - знаходження позивача ОСОБА_3 в м. Харкові, а відтак неможливість видати йому трудову книжку безпосередньо в день звільнення, відповідачем на виконання п.п. 4.2 п. 4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58, на адресу позивача були направлені відповідні повідомлення про необхідність отримати трудову книжку на підприємстві (а.с. 38, 39, 40).

В суді апеляційної інстанції представник позивача пояснила, що її довіритель не отримував трудову книжку, у звязку з тим, що звернувся у суд і не заперечувала проти того, що її довіритель був повідомлений про необхідність отримати трудову книжку у спосіб, який він обере згідно з вищезазначеною інструкцією.

Що ж стосується доводів представника позивача ОСОБА_3О про те, що станом на 03 березня 2015 року в ТОВ «ЕВ'ЯП ТРЕЙДИНГ УКРАЇНА» були збережені дві посади Старший менчендайзер, які продовжують обіймати двоє співробітників: ОСОБА_9 та ОСОБА_10, а крім того на роботу приймалися нові працівники, а саме: ОСОБА_11, що зайняв вакантну посаду менеджера регіонального розвитку, яка позивачу взагалі не пропонувалась, то ці доводи судова колегія також оцінює критично та відхиляє, оскільки як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_9 на час проведення скорочення штату працівників була вагітною та з 10.03.2015 року перебуває у довгостроковій відпустці, повязаної з наступними пологами, ОСОБА_10 з 30 грудня 2014 року по 21 жовтня 2017 року знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, в звязку з чим на них розповсюджуються гарантії, передбачені ст. 184 КЗпП України щодо заборони звільнення з роботи, а працівник ОСОБА_11 прийнятий на роботу на посаду менеджера з питань регіонального розвитку м. Одеса 23.12.2014 року,( наказ №-031-К-ПР), до звільнення позивача ОСОБА_3

Таким чином, з огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку, що звільнення позивача ОСОБА_3. за ініціативою власника Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕВ'ЯП ТРЕЙДИНГ УКРАЇНА» за п. 1 ст. 40 КЗпП України було проведено з дотриманням вимог трудового законодавства за виключенням факту щодо додержання відповідачем 2-х місячного строку персонального попередження останнього про наступне вивільнення, що само по собі, як зазначалося вище, не може бути самостійною підставою для поновлення його на роботі, як незаконно звільненого.

Суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним по справі доказам і постановив рішення, яке відповідає вимогам статей 213,214 ЦПК України та критеріям справедливості.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції вимог процесуального закону або матеріального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд першої інстанції виходив із недоведеності цих вимог. З чим судова колегія погоджується.

Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної шкоди», суд повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння потерпілому моральних страждань, при яких обставинах і якими діями вони заподіяні, ступень вини заподіювача, які саме моральні страждання отримав потерпілий і в якій грошовій сумі він оцінює повязані з ними втрати.

Розмір відшкодування моральної шкоди, зазначено в п. 9 цієї Постанови, суд визначає її в межах заявлених вимог в залежності від характеру і обєму заподіяних позивачу моральних страждань. з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача і інших обставин. Враховується характер страждань, стан здоровя потерпілого, суттєвість вимушених змін в його життєвих і виробничих відносинах, ступінь зниження престижу, ділової репутації і т.і..

На підставі вищезазначеного, судова колегія не знаходить підстави для скасування рішення суду. Доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції вимог процесуального закону чи матеріального права.

Керуючись ст. 303.304 ,307,308,313,317 ЦПК України судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкові від 06 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий - Н.О. Міненкова

Судді - Т.П. Зазулинська

- ОСОБА_2