АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/6354/15-ц Номер провадження 22-ц/786/687/16Головуючий у 1-й інстанції Блажко І. О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Буленка О.О.

суддів: Дорош А.І., Триголова В.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ПАТ КБ " ПриватБанк" ОСОБА_2

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29 грудня 2015 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк"до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказував на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 02 лютого 2006 року відповідач отримав кредит у розмірі 1500,00 грн.зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач не виконав належним чином свої обовязки, внаслідок чого станом на 31.01.2013 року утворилась заборгованість в сумі 32174,15 грн., до складу якої входять 8497,85 грн. заборгованості за кредитом, 21668, 01 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 500 грн. штрафу / фіксована частина/ та 1508,29 грн. штрафу / процентна складова/.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 29 грудня 2015 року в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовлено в звязку із пропущенням строку позовної давності.

З вказаним рішенням не погодився позивач в звязку з чим його представник подав на нього апеляційну скаргу, вказуючи на порушення місцевим судом при ухваленні рішення норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування апеляційної скарги вказав, що судом першої інстанції не враховано, що банк має право на одержання від позичальника боргу процентів на підставі ч.1 ст. ст. 1048 ЦК України і нарахованих в межах 3 років перед зверненням до суду та неустойки / пені, штрафу/ обмеженої останніми 12 місяцями перед зверненням до суду та нарахованої у межах строку позовної давності по процентам та за основною вимогою.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Так, відмовляючи у задоволенні позовних вимог , суд першої інстанції виходив з того, що на час звернення з позовом до суду для позивача сплинув встановлений законом строк позовної давності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, між ПАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 уклали між собою кредитний договір без номеру від 02.02.2006 року про надання кредиту шляхом встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з умовою сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 36% на місяць на суму залишку заборгованості. Кредитну картку ОСОБА_3 отримав 02.02.2006 року. Відповідно до п.5.4 «Правил користування платіжною картою» погашення процентів по кредиту проводиться щомісячно за попередній місяць, а погашення кредиту в повному обсязі не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці. /а.с.8-11 /

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідач порушив умови кредитного договору, покладені на нього обов'язки щодо своєчасного погашення кредиту та відсотків належним чином не виконував, тому станом на 31.01.2013 року утворилась заборгованість в сумі 32174,15 грн., до складу якої входять 8497,85 грн. заборгованості за кредитом, 21668, 01 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 500 грн. штрафу / фіксована частина/ та 1508,29 грн. штрафу / процентна складова/.

Як вбачається, з повідомлення ПАТ КБ « ПриватБанк» від 07.10.2015 року за № 20.1.0.0:0/7-20151007/2317 , карти видані за договором № Б/н від 02.02.2006 року мають термін дії:картка 3185 31.10.2007 року, картка 387275 30.11.2008 року / а.с.91/

В свою чергу, заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 21 травня 2013 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ « ПриватБанк» 32174,15 грн. заборгованості за кредитним договором б/н від 02.02.2006 року / а.с. 35/

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 27 серпня 2015 року вищевказане заочне рішення скасовано / а.с. 50-51/.

Як вбачається з Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку.

За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України).

Зазначена вище позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року №6-14цс14, яка відповідно до положень частини першої статті 367 ЦПК України, є обов'язкової для всіх судів України.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, строк кредитної картки, виданої відповідачу закінчився 30 листопада 2008 року, нову картку відповідач не отримував.

Оскільки за умовами укладеного кредитного договору погашення процентів по кредиту проводиться щомісячно за попередній місяць, а погашення кредиту в повному обсязі не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці, при цьому, останнім місяцем дії платіжної картки є листопад 2008 року, то початок позовної давності для стягнення платежів по погашенню кредиту необхідно обчислювати саме з цього моменту останнього дня листопада 2008 року, початок позовної давності для стягнення платежів спрямованих на погашення процентів по кредиту необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного з цих зобовязань.

Із наданого Банком розрахунку заборгованості, вбачається, що з 27 листопада 2008 року позичальник жодних виплат за кредитним договором не здійснював (а.с.69-77).

В свою чергу, як вбачається з роздруківки заборгованості, 01.12.2014, 08.01.2015 р,06.02.2015 р, 24.03.2015 р, 10.06.2015, 10.06.2015 року з ОСОБА_3 було утримано кошти в сумі 2455 грн. 60 коп . / а.с. 77-78/

Як вбачається з пояснень представника банку, наданих в судовому засіданні суду першої інстанції, дані кошти були утриманні з відповідача у виконавчому провадженні по виконанню заочного рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 21 травня 2013 року.

Однак, на думку колегії суддів, дані платежі не є такими, що переривають строк позовної давності, оскільки були стягнуті без згоди відповідача по виконанню заочного рішення суду, яке в подальшому було скасовано.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що право на позов виникло у ПАТ «КБ «ПриватБанк» з моменту настання певних юридичних фактів, що свідчать про порушення прав кредитора, тобто з часу прострочення боржника несплати ним щомісячного чергового платежу, а з позовом до суду Банк звернувся лише 26.03.2013 року, після спливу позовної давності.

Посилання апелянта про безпідставність відмови у стягненні процентів за користування кредитними коштам, а також штрафів, колегія суддів вважає такими, що до задоволення не підлягають, виходячи з наступного.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

За таких обставин включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону.

Отже, аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Така сама правова позиція міститься в постанові судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року (справа № 6-116цс13).

Оскільки доводи апеляційної скарги, матеріали справи, зміст оскаржуваного рішення суду не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які передбачені положеннями ч. 1 ст. 309 ЦПК України як підстава для скасування рішення, то апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ПАТ КБ " ПриватБанк" - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя: О.О.Буленко

Судді: А.І.ОСОБА_4Триголов