Ухвала

іменем україни

07 вересня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СавченкоВ.О., ЛеванчукаА.О., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання майна особистою приватною власністю та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання права спільної часткової власності, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 вересня 2015 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 18 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання майна особистою приватною власністю й просила визнати автомобіль марки «Toyota» модель «Venza», 2013 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 - її особистою приватною власністю, посилаючись на те, що вказаний автомобіль хоча й було придбано у період шлюбу з відповідачем, проте за її власні кошти.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_5 у грудні 2014 року звернувся до суду з зустрічним позовом, у якому просив визнати право спільної часткової власності без виділення частки майна в натурі на автомобіль марки «Toyota» модель «Venza», 2013 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, за ним - 78/100 часток, а за ОСОБА_4 - 22/100 часток.

Позовні вимоги мотивував тим, що спірний автомобіль було придбано за 435 087 грн 67 коп., з яких 338 628 грн 67 коп. його особисті кошти, які отримані ним від повернення позики, а 96 459 грн - особисті кошти ОСОБА_4, які вона отримала від продажу автомобіля свого батька.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03 червня 2015 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання майна особистою приватною власністю за відповідною заявою позивача - залишено без розгляду.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 вересня 2015 року зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено.

Визнано право спільної часткової власності без виділення частки майна в натурі на автомобіль марки «Toyota» модель «Venza», 2013 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, за ОСОБА_5 в розмірі 78/100 часток, а за ОСОБА_4 у розмірі 22/100 часток.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 18 лютого 2016 року зазначене рішення районного суду змінено, а саме визнано за ОСОБА_4 право спільної часткової власності на 25/100 частин автомобіля марки «Toyota» модель «Venza», 2013 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, а за ОСОБА_5 - на 75/100 частин вказаного автомобіля.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить ухвалені в справі судові рішення в частині задоволення вимог ОСОБА_5 й визнання за ним права спільної часткової власності на 75/100 частин спірного автомобіля скасувати і передати справу в цій частині на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосуванням судами норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування не встановлено.

Відповідно до ст. 60 СК Українимайно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Разом з тим, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК Україниособистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Згідно із ч. ч. 1-2 ст. 357 ЦК Україничастки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.

Суд першої інстанції, дослідивши докази у справі, й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив з того, що спірний автомобіль не є спільним сумісним майном подружжя, оскільки придбаний за особисті кошти кожного з подружжя, а тому визначення розміру часток кожного зі співвласників від сум, які були витрачені ними для придбання рухомого майна.

Апеляційний суд фактично погодився з такими висновками суду першої інстанції, при цьому правильно змінив розмір часток сторін з урахуванням дійсної вартості спірного автомобіля.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони узгоджуються з матеріалами та обставинами справи.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, а тому на увагу не заслуговують та висновків суду не спростовують.

Матеріали витребуваної справи не свідчать про те, що судами при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Таким чином, оскаржувані рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргуОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 вересня 2015 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 18 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Савченко

А.О.Леванчук

А.В.Маляренко