Справа № 564/372/16-ц
Костопільський районний суд Рівненської області в складі:
гоовуючої судді Грипіч Л. А.
з участю секретаря Мельник Р. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення
ОСОБА_1, як позивач та законний представник непонолітніх ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення.
В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1, як позивач та законний представник ОСОБА_2, ОСОБА_3 покликається на те, що вона та неповнолітні позивачі на праві приватної спільної часткової власності мають квартиру за адресою: АДРЕСА_1. В зазначеній квартирі зареєстровані ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Проте, позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 фактично не проживають в даній квартирі, оскільки відповідач створив такі умови, які унеможливлюють їх проживання, зокрема: відповідач зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, приводить у квартиру невідомих громадян, часто після вживання спиртних напоїв між відповідачем та особами, які з ним їх розпивали зчиняються бійки, сварки, в результаті такої поведінки ОСОБА_4 в квартирі утворився безлад, антисанітарія. Крім того, ОСОБА_1 зазначила про те, що відповідач ОСОБА_4 є батьком неповнолітніх позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, але рішенням Костопільського районного суду від 12.11.2013 року він позбавлений батьківських прав відносно них, а розпорядженням голови Костопільської РДА від 28.11.2013 року ОСОБА_1 призначено їх опікуном.
В судовому засіданні ОСОБА_1, як позивач та законний представник неповнолітніх позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позов підтримала з підстав викладених в позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився про час і місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, в порядку визначеному законом.
Суд, враховуючи думку позивача ОСОБА_1, яка також являється і законним представником неповнолітніх позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, дослідивши докази належного повідомлення відповідача про дату та час розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача та постановлення заочного рішення по справі, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1, всебічно та обєктивно дослідивши докази по справі, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 є власниками квартири, яка розташована за адресою : вул. Коперніка, 1-а/12, м. Костопіль, Рівненська область, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 05.10.2010 року (а.с.5) та договором купівлі-продажу № 1582 від 03.11.2015 року (а.с. 10).
Згідно довідки Костопільського БЖКП № 1414 від 12.02.2016 року (а.с. 12) за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані відповідач ОСОБА_4 , син ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_3
З рішення Костопільського районного суду Рівненської області по цивільній справі № 564/1620/13-ц від 12.11.2013 року (а.с. 7) вбачається, що ОСОБА_4 позбавлено батьківських прав щодо малолітніх дітей ОСОБА_2, ОСОБА_3
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 показали, що відповідач проживаючи в квартирі позивачів систематично порушував громадський порядок, про що вони неодноразово повідомляли правоохоронні органи, веде антигромадський спосіб життя, не сплачує комунальні послуги, в квартирі утворив безлад, змінив замок у вхідних дверях квартири, чим перешкоджав законним власникам пройти всередину квартири, своїми діями він позбавив позивачів права користуватися даною квартирою.
Суд не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів повідомлених свідками. Дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні.
Згідно висновку т.в.о. начальника інспекторів Костопільського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_7 щодо розгляду звернення мешканців будинку № 1А по вул. Коперніка в м. Костопіль: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_6 від 11.03.2016 року (а.с. 40), 25.02.2016 року в Костопільський ВП ГУНП в Рівненській області надійшла заява останніх з проханням прийняти міри до ОСОБА_4, який порушує спокій жильців даного будинку, в нього постійно збираються різні особи і організовують пянки, а потім вечорами та вночі починаються крики сварки, бійки, за результатами перевірки з ОСОБА_4 було проведено профілактичну бесіду виховного характеру та попереджено про можливість притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ст. 182 КУпАП.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушеним.
Положення цього конституційного принципу закріплені у статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення прешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно з ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх виселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
З ч. 4 ст. 156 ЖК України, вбачається що до членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням.
Разом з тим, ст. 157 ЖК України передбачено, що членів сімї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.
Положеннями частини 1 статті 116 ЖК України передбачено, якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.
Згідно з п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 Житлового кодексу України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).
Судом встановлено, що заходи запобігання і громадського впливу по відношенню до відповідача виявились безрезультатними.
Суд вважає, що така поведінка відповідача порушує правила співжиття та унеможливлює подальше спільне проживання позивачів з відповідачем у належній позивачам на праві власності квартирі.
Враховуючи, що ОСОБА_2 після вжиття заходів запобігання і громадського впливу не змінив своєї поведінки, продовжує вчиняти дії, які роблять неможливим для інших проживання із ним в одній квартирі, створює перешкоди позивачам в користуванні їх власністю, суд прийшов до висновку, що відповідач підлягає виселенню зі спірної квартири без надання іншого жилого приміщення.
На підставі викладеного, керуючись статтею 41 Конституції України, статтями 18, 116, 156. 157 ЖК України, статтями 316, 317, 319, 321, 391 ЦК України, статтями 10, 60, 88, 212, 214-215, 224-226 ЦПК України, п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування Житлового кодексу України", суд
Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення - задовольнити.
Усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою № 2 у будинку 1а, що по вул. Коперніка в м. Костопіль Рівненської області шляхом виселення ОСОБА_4.
Заочне рішення може бути переглянуте Костопільським районний судом за письмовою заявою відповідача, шляхом подачі заяви про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Костопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_12