АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/791/2412/16 Доповідач Семиженко Г.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області у складі:

головуючого Семиженка Г.В.,

суддів: Пузанової Л.В.,

ОСОБА_1,

секретар Рябченко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 26 жовтня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИЛА:

у грудні 2015 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, в остаточних вимогах якого посилалася на те, що з 27 червня 2009 року по 04 листопада 2013 року сторони перебували у шлюбі, від якого мають спільну доньку ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з позивачкою, при розлученні сторони домовилися про добровільний поділ спільного автомобіля «Subaru Legacy», 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1, у позасудовому порядку, за їх домовленістю автомобіль залишається відповідачу, а він зобовязався сплатити позивачці грошову компенсацію вартості його частини в розмірі 5000 доларів США до 31 грудня 2014 року, про що 09 жовтня 2013 року відповідач надав розписку, свої зобовязання за розпискою відповідач не виконав, у позові поставлено питання про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 у відповідності до положень ст. ст. 526, 530, 625 ЦК України заборгованості по сплаті грошової компенсації за вказаний автомобіль у розмірі 123950 гривень та 3 % річних від простроченої суми у розмірі 3719 гривень, всього 127669 гривень.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 26 жовтня 2016 року позов задоволено, ухвалено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суму боргу за борговою розпискою у розмірі 123950 гривень, 3 % річних у розмірі 3719 гривень, судові витрати 1218 гривень, всього 128887 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 з посиланням на незаконність та необґрунтованість рішення суду просила його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки поділ майна подружжя відповідно до досягнутої домовленості не відбувся, позивач на свій розсуд самостійно розпорядилася сумісним майном, оформивши довіреність, якою уповноважила сторонніх осіб розпорядитись автомобілем, який відповідачу не передавався, на його імя державна реєстрація транспортного засобу не здійснювалась, тому відсутні підстави для сплати грошової компенсації, зазначеної у розписці, суд першої інстанції невірно визначився з правовідносинами, які склались між сторонами та застосував норми, які не підлягають застосуванню, автомобіль був проданий позивачкою після розірвання шлюбу за відсутності згоди відповідача, що виключає виконання ним зобовязань за розпискою від 09 жовтня 2013 року.

У судовому засіданні при апеляційному розгляді справи сторони свої процесуальні позиції підтримали, їх пояснення збігаються у тому, що даний автомобіль був придбаний ними у період шлюбу і перебував у спільній власності, та різняться у тому, хто з них відчужив автомобіль, при цьому сторона позивачки наполягала на тому, що крім автомобіля сторони іншого майна у спільну власність не набували, лише витрачалися на ремонт житла, що враховано у розписці, сторона відповідача наполягла на наявності іншого майна, придбаного в період шлюбу, зустрічний позов про поділ якого судом не було прийнято до провадження у даній справі, тому він буде поданий окремо.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи з 27 червня 2009 року по 04 листопада 2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, 30 вересня 2013 року ОСОБА_4, на імя якої 19 серпня 2011 року було зареєстровано спірний автомобіль, на імя ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було видано довіреність строком до 30 вересня 2016 року, за якою останніх було уповноважено діяти в особистих інтересах ОСОБА_4, бути представниками з усіх питань, повязаних з експлуатацією, та розпоряджатися вказаним у позові автомобілем з правом продажу за встановленим законом порядком, обміну, страхування, здачі в оренду, передачі в позичку, 23 листопада 2013 року ОСОБА_8 вказані права були передовірені ОСОБА_9, з 28 листопада 2013 року власником спірного автомобіля виступає ОСОБА_10, за розпискою від 09 жовтня 2013 року ОСОБА_3 зобовязався віддати ОСОБА_4 5000 доларів США за їх спільний автомобіль «Subaru Legacy», умови розписки не містять посилання про отримання грошових сум у борг або про домовленість сторін про заміну певного боргу позиковим зобовязанням (новацію).

Ухвалюючи рішення у справі суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що у даному випадку між сторонами виник спір з приводу поділу спільного майна подружжя, разом з тим висновок суду про наявність між сторонами грошового зобовязання є неправильним, судом при вирішенні справи не було застосовано належних норм СК України, які врегульовують порядок поділу майна подружжя, не враховано розяснення пункту 23 постанови Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», за яким, вирішуючи спори між подружжям про майно, суду необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання, також суд не прийняв до уваги заперечення сторони відповідача про наявність іншого майна, набутого сторонами під час шлюбу, вимоги щодо поділу якого містила зустрічна позовна заява, у прийнятті якої до розгляду у даній справі було відмовлено без законних підстав.

За приведених обставин спір з приводу спільного майна сторін не можна вважати вирішеним, оскільки обставини такого спору неповно відображені у позовній заяві та не були встановлені судом при розгляді справи, усунути такий недолік на стадії апеляційного провадження не можна, передбачені законом підстави для задоволення заявлених позовних вимог відсутні, проте такий висновок не є перешкодою для сторін для звернення до суду у встановленому порядку з позовом про поділ спільного майна подружжя із зазначенням всього обсягу спільно нажитого майна.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення у справі скасувати, у задоволенні позову відмовити.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 26 жовтня 2016 року скасувати.

ОСОБА_4 у задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення, на нього протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ ОСОБА_11

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ ОСОБА_12

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ ОСОБА_1