Справа № 126/1105/16-ц Провадження № 22-ц/772/2895/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 25 Доповідач Стеблюк Л. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючої : Стеблюк Л.П.

суддів: Колоса С.С., Сала Т.Б.

при секретарі: Кирилюк Л.М.

за участю ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бершадського районний суд Вінницької області від 25.07.2016 по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Просто" про визнання договору недійсним та застосування реституції , -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернувся до суду вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 30 вересня 2015 року між ним та ТОВ "Авто Просто" було укладено Договір № 717106, предметом якого є надання учаснику фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, спрямованих на придбання автомобіля, за рахунок обєднання грошових коштів учасників через систему ОСОБА_3. Договір укладається шляхом підписання сторонами Договору та Додатку № 1 і Додатку №2, які є невідємною частиною Договору .

Відповідно до Додатку №1 до Договору метою його укладення було отримання автомобіля ZAZ Lanos вартістю 177 660 грн.

Вважає, що умови договору порушують його права, як споживача, а саме відповідно до договору він повинен сплатити вступний внесок, плату за послуги, яка визначається у відсотках від поточної ціни автомобіля, а також сплачувати щомісячні повні внески, за рахунки яких відповідач оплачує автомобіль та формує фонд для повернення коштів, що разом становлять повні внески, частиною з яких є щомісячний внесок, в оплату послуг відповідачу. Крім того, відповідач гарантує надання учаснику права на отримання автомобіля за умови виконання учасником всіх зобов'язань, передбачених договором. Учасник зобов'язаний сплачувати відповідні платежі згідно із системою АвтоТак, започаткованою відповідачем для придбання автомобіля. Таким чином, предметом оскаржуваного договору є надання послуг з адміністрування системи, що умовно називається «АвтоТак» та базується на створенні груп покупців (учасників), метою яких є придбання автомобілів. Вважає, що вказаний договір був підписаний під впливом обману та із застосуванням нечесної підприємницької практики, зокрема, він отримав нечітку, неправдиву інформацію стосовно оспорюваного Договору, дії відповідача є забороненими та підпадають під дію ст.ст.18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки Законом забороняється нечесна підприємницька практика, яка виключає будь-яку діяльність, що вводить в обману споживача. При умові належного роз'яснення йому всіх умов та наслідків даного Договору, він не погодився б на його укладення. Умови Договору №7717106 від 30.09.2015 р. є несправедливими по відношенню до нього, оскільки всупереч принципу добросовісності цивільних відносин, створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на його шкоду. Вважає укладений договір таким, що не відповідає чинному законодавству України, грубо порушує його права як споживача послуг та як громадянина України, Договір не відповідає його внутрішній волі на момент укладення та на даний час, а тому підлягає визнанню судом недійсним. Позивач зазначив, що правовідносини, які виникли між ним та відповідачем на підставі спірного договору, регулюються Законом України «Про захист прав споживачів». Положеннями ч.1, ч.2 ст.18 вказаного Закону встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. По-перше, в договорі №717106 від 30.09.2015 р. не встановлений строк, після якого Договір припиняє свою дію, а умова Договору про його дію до повного виконання сторонами своїх зобов'язань не є встановленим сторонами строком припинення дії Договору, оскільки суперечить ч.1 ст.251 ЦК України та ч.1 ст.252 ЦК України. По-друге, умовами спірного Договору в порушення п.3 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлюється його (споживача) обов'язок виконати всі зобов'язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх. Так, відповідно до умов договору система функціонує таким чином, що кількість учасників групи, яким надається право на отримання автомобіля, відповідає кількості автомобілів, яку можна придбати за рахунок чистого доходу групи. Учаснику, який сплатив повну вартість автомобіля та виконав усі зобов'язання щодо сплати внесків в оплату послуг та страхових внесків, буде надано право на отримання автомобіля на найближчому асигнаційному акті, який буде проводитися у місяці, наступному за місяцем, в якому учасник повністю виконав усі зобов'язання за договором. Такий учасник користується пріоритетом в отриманні автомобіля перед іншими учасниками групи. По-третє, відповідно до ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Вважає, що відповідач використав підміну поняття, сутність якого полягає в тому, що замість одного поняття вживають інше. Відповідач, застосовуючи підміну понять «ціна автомобіля» та «поточна ціна автомобіля» використовує нечесну підприємницьку практику, яка включає, зокрема, будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману, тим самим порушуючи норми ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином, умовами спірного договору встановлено його обов'язок сплачувати чисті внески, розмір яких постійно змінюється залежно від поточної ціни на автомобіль, навіть після отримання автомобіля. Враховуючи вищезазначене, є всі підстави вважати, що загальна сума його зобов'язань не є фіксованою, а щомісяця збільшується. З урахуванням того, що зміст договору є складним для сприйняття і розуміння правової природи правочину, прав та обов'язків сторін, спрямований на використання відповідачем нечесної підприємницької практики, він вважає, що спірний договір укладено під впливом помилки щодо обставин, які мають істотне значення, при вчиненні ним правочину, а зазначеним договором порушено його права, які підлягають захисту вставленим законом способом.

Просить визнати недійсним з моменту укладення договір № 717106 від 30.09.2015 року, укладений між ним та ТОВ «АВТО ПРОСТО», стягнути з ТОВ «АВТО ПРОСТО» кошти в розмірі 76372,70 грн.

Рішенням Бершадського районний суд Вінницької області від 25.07.2016 в задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Просто" про визнання позову недійсним та застосування реституції - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про скасування рішення суду, та про постановлення нового, яким задовольнити позов у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що остання підлягає до задоволення наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що 30.09.2015 року між позивачем та відповідачем було укладено угоду №717106 від 30.09.2015 р. з додатками, про надання послуг, за яким позивач оплачує послуги відповідача з адміністрування системи з метою придбання позивачем автомобіля ZAZ Lanos, вартістю 177660 грн. Згідно умов вказаного договору відповідач виступає виконавцем певних послуг, а позивач є їхнім споживачем.

Відповідно до статті 1 Договору №717106, предметом Договору є надання Учаснику послуг системи, спрямованих на придбання Автомобіля. Договір укладається шляхом підписання Сторонами Договору, Додатку № 1, яка є невід'ємною частиною Договору. При підписанні договору учасник повинен сплатити плату за послуги пов'язані зі вступом до Системи при укладанні Договору в сумі 6395,76 гривень.

Положеннями Договору визначено, що ТОВ «Авто Просто» є товариством, яке надає послуги, предметом яких є придбання автомобілів учасниками через систему придбання в групах АвтоТак. ТОВ «Авто Просто» гарантує учаснику права на отримання автомобіля за умови виконання учасником всіх зобов'язань, передбачених угодою. Крім цього згідно Договору, підписання цього договору та додатків до нього є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом договору та додатків до нього. Отже, як вбачається зі змісту Договору та додатків до нього, відповідно до угоди позивач повинен сплачувати періодичні платежі та щомісячну винагороду. При цьому товариство організовує і проводить розподільчі акти щодо надання права на отримання обраного товару та надає інформацію щодо їх результатів виключно учаснику системи.

Як вбачається з Додатку №1 до Договору позивач мав намір отримати автомобіль марки ZAZ Lanos, вартістю 177660 грн.

Позивач, згідно квитанцій, сплатив ТОВ «Авто Просто» грошові кошти у загальній сумі 76 372,70 гривень.

Згідно додатку № 1 до договору № 717106 щомісячна винагорода у % 0,415+ ПДВ , періодичний платіж у 0,8333 % + ПДВ та винагорода за послуги повязані з передачею автомобіля у 3.00% + ПДВ.

В договорі також визначені умови переходу від лізингодавця до лізингоодержувача права власності на предмет лізингу (викуп предмета лізингу). Неналежне виконання лізингоодержувачем обовязків зі сплати всіх лізингових платежів, означає реалізацію ним права на викуп отриманого у лізинг майна.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ст. 806 ЦК України За договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.2 ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобовязується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). За змістом ч.2 ст.6 цього ж Закону істотними умова договору лізингу є предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст.11 Закону лізингоодержувач має право обирати предмет лізингу та продавця або встановити специфікацію предмета лізингу і доручити вибір лізингодавцю; відмовитися від прийняття предмета лізингу, який не відповідає його призначенню та/або умовам договору, специфікаціям; вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках; вимагати від лізингодавця відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням умов договору лізингу.

Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом ч. 5 цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч.6 ст. 18 Закону).

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в ч.2 ст. 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч.3, ч.3 ст. 509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (п.п. 2,3 ч.3 ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірвання або невиконанням ним договору (п. 4 ч.3 ст. 18 Закону)

Умови договору встановлюють жорсткі обов'язки споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника)у звязку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору , що є несправедливими умовами договору згідно з вимогами ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» позаяк суперечать принципам справедливості, розумності та добросовісності.

Колегія суддів вважає, що умови договору суперечать положенням Закону України «Про фінансовий лізинг», Закону України «Про захист прав споживачів», положенням ЦК України щодо прав лізингоодержувача, обовязків та відповідальності лізингодавця.

Окрім того, згідно п.4 ч.1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (п. 11-1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до ч.1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Судом першої інстанції не було встановлено наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Колегією встановлено, що договір № 717106 від 30 вересня 2015 року, який укладений між сторонами, нотаріально посвідчено не було.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню, а позов до задоволення, визнавши недійсним договір № 717106 від 30 вересня 2015 року, укладений між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Авто Просто" та стягнувши з Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Просто" на користь ОСОБА_2 76 372 грн. 70 коп. та на користь держави судові витрати в розмірі 7637 грн.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження, та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 309, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Бершадського районний суд Вінницької області від 25.07.2016 скасувати та постановити нове рішення.

Визнати недійсним договір № 717106 від 30 вересня 2015 року, укладений між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Авто Просто".

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Просто" на користь ОСОБА_2 76 372 грн. 70 коп. та на користь держави судові витрати в розмірі 7637 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ..

Головуюча: Л.П. Стеблюк

Судді: С.С. Колос

ОСОБА_4

/підписи/

з оригіналом вірно: