АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1507/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : Клочко О. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоВасиленко Л. І.
суддівПодороги В. М., Демченка В. А.
при секретаріСиниці Д. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 травня 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, третя особа без самостійних вимог - орган опіки та піклування м. Черкаси про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення,

в с т а н о в и л а :

10 жовтня 2016 р. ОСОБА_7 звернулась до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 29 серпня 1998 р., рішенням суду від 03 вересня 2012 р. їх шлюб розірвано. Від шлюбу з відповідачем вони мають неповнолітню доньку ОСОБА_8, 1999 р. народження.

В період шлюбу, згідно договору купівлі - продажу від 04 листопада 2011 р., вони придбали чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1 м . Черкаси, яка оформлена на її ім'я - на той час її прізвище ОСОБА_7

Відповідно до рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 березня 2014 р. за відповідачем ОСОБА_6 визнано право власності на ? частини вказаної квартири, а інша ? частини квартири - рахується за нею, на підставі чого вони являються співвласниками квартири.

З 03 лютого 2012 р. вона зареєстрована у квартирі, що підтверджується довідкою Управління державної міграційної служби України в Придніпровському районі м. Черкаси за № 4277 від 06 листопада 2015 р.

У зв'язку з погіршенням їхніх сімейних стосунків та розірванням шлюбу, враховуючи конфліктну ситуацію, яка склалася між ними, що потягло спричинення їй легких тілесних ушкоджень, вона вимушена була виїхати на деякий час з квартири. Ці обставини підтверджуються копією постанови про відмову в порушенні кримінальної справи Придніпровського РВ м. Черкаси від 08 серпня 2012 р.

Після поділу спільно набутого в шлюбі майна, що відбувалося в судовому порядку, вона прийняла всі міри для того, щоб вселитися у квартиру та проживати в ній, проте, відповідач ОСОБА_6 чинить їй перешкоди, не надає ключі від вхідних дверей квартири, а тому, вона вимушена була письмово звертатися до відповідача з проханням надати їй вільний доступ до квартири.

Так, 22 вересня 2015 р. вона телеграмою попередила відповідача про необхідність надати їй доступ до житла, а 06 жовтня 2015 р. повторно направила телеграму про її вселення в квартиру та зобов'язання не чинити їй перешкоди в цьому. Однак, доступу до житла вона не отримала, що підтверджує реальні перешкоди з боку відповідача у користуванні своєю власністю.

Викладені обставини підтверджуються даними актів, які складені нею за участі сусідів та дільничного інспектора поліції Павленка І.А. від 24 вересня 2015 р. та від 09 жовтня 2015 р., якими зафіксовано, що відповідач не надає їй можливості зайти в квартиру та чинить перешкоди у користуванні житлом. Вказані обставини змусили її звернутися із відповідною заявою до Придніпровського РВ м. Черкаси. Висновком по проведеній перевірці Придніпровського РВ м. Черкаси не встановлено ознак кримінального правопорушення та їй рекомендовано звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Виходячи з того, що ОСОБА_6 не визнає її право власності на житло, чинить перешкоди у користуванні власністю, у відповідності до ст.391 ЦК України, вона, як співвласник майна, просила суд усунути перешкоди в користуванні нею належною їй ? частиною квартири АДРЕСА_1, зобов'язавши відповідача передати їй ключі від вхідних дверей квартири та вселити її у вказану квартиру.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 травня 2016 р. позовні вимоги ОСОБА_7 задоволено. Усунуто перешкоди в користуванні ОСОБА_7 належною їй ? частиною квартири АДРЕСА_1, зобов'язано ОСОБА_6 передати їй ключі від вхідних дверей вказаної квартири.

Вселено ОСОБА_7 у квартиру АДРЕСА_1. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_6 оскаржив його в апеляційному порядку шляхом подачі відповідної апеляційної скарги, в якій, посилаючись на неправильно встановлені обставини, які мають значення для справи, неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким відмовити в задоволенні вказаного позову.

При цьому скаржник зазначив, що їх неповнолітня донька ОСОБА_8, 1999 р. н. проживає з ним у вказаній квартирі і повинна отримувати відповідний рівень фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку та матеріального забезпечення. Вважає, що вселення ОСОБА_7 та членів її родини до квартири негативно вплине на психологічний стан доньки - ОСОБА_8, створить їй дискомфорт та погіршить санітарно - гігієнічні та побутові умови, що завдадуть шкоди її розвитку як особистості.

Крім того, відсутній будь-який правовий документ, який визначає порядок користування вищевказаною квартирою відповідно до часток кожного із них.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представників: сторін - адвокатів Білика М.М., та Нешенко О.Б., третьої особи - Дахновської Т.В., перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає до відхилення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги та зобов'язуючи відповідача усунути перешкоди позивачу в користуванні належною їй ? частиною квартири АДРЕСА_1, шляхом надання їй ключів від вхідних дверей вказаної квартири, та вселяючи позивача в дану квартиру, суд виходив з того, що позивач ОСОБА_7, як і відповідач ОСОБА_6, являються співвласниками спірної квартири, проте відповідач створює перешкоди позивачу у користуванні належним їй нерухомим майном.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

Стаття 319 ЦК України визначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

При цьому ст. 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до ст. 391 ЦК України, яка регламентує захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

У пункті 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 N 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності (законного володіння). Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 серпня 1998 р. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 вересня 2012 р. шлюб розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_8, 1999 р. народження.

В період шлюбу, відповідно до договору купівлі - продажу від 04 листопада 2011 р., сторони придбали чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка оформлена на ім'я позивачки, на той час прізвище ОСОБА_7

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 березня 2014 р. за відповідачем ОСОБА_6 визнано право власності на ? частини вказаної квартири, а інша ? частини квартири - рахується за позивачкою, на підставі чого сторони являються співвласниками квартири, частки сторін у праві спільної часткової власності є рівними.

Частиною 1 ст. 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

ОСОБА_6 чинить перешкоди співвласниці майна ОСОБА_14 у праві користування належним їй майном - спірною квартирою, що підтверджено належними та допустимими доказами та не заперечується представником відповідача.

Так, за результатами розгляду заяви ОСОБА_7, щодо отримання нею тілесних ушкоджень під час конфлікту за адресою АДРЕСА_1, постановою ДІМ Придніпровського РВ в м. Черкаси УМВС України в Черкаській області від 08 серпня 2012 р. було відмовлено в порушенні кримінальної справи.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_6 не надає позивачу ключі від вхідних дверей спірної квартири, в наслідок чого ОСОБА_7 письмово зверталась до відповідача з проханням надати їй вільний доступ до квартири.

Зокрема, 22 вересня 2015 р. позивач телеграмою попередила відповідача про необхідність надати їй доступ до житла, а 06 жовтня 2015 р. повторно направила телеграму про її вселення в квартиру та зобов'язання не чинити їй перешкоди в цьому. Однак, доступу до житла позивач не отримала, що підтверджує наявність реальних перешкод з боку відповідача у користуванні належною їй власністю та відображено в актах, складених позивачем за участі сусідів та дільничного інспектора поліції Павленка І.А. від 24 вересня 2015 р. та від 09 жовтня 2015 р.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_7 щодо дій ОСОБА_6, які перешкоджають їй у вселенні в спірну квартиру, висновком по проведеній перевірці від 22 жовтня 2015 р. Придніпровського РВ м. Черкаси не встановлено ознак кримінального правопорушення та позивачу рекомендовано звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Враховуючи викладене, приведені вимоги закону, суд першої інстанції встановивши, що ОСОБА_7 довела те, що вона є співвласником спірної квартири та те, що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується її право власності, прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог щодо усунення перешкод в користуванні належною позивачу квартирою та вселенням її в дану квартиру.

Колегія суддів при апеляційному перегляді враховує і те, що суть доводів апеляційної скарги ОСОБА_6, зокрема зводиться до порушення прав дитини сторін, вселенням позивача у спірну квартиру, та до відсутності будь-яких договорів про порядок володіння та користування квартирою, яка є спільною частковою власністю сторін.

Згідно до довідки Придніпровського РВ у м. Черкаси УДМС України в Черкаській області № 4277 від 06.11.2015 р., дійсно дочка сторін - ОСОБА_8 з 03.02.2012 р. по теперішній час зареєстрована та проживає в квартирі АДРЕСА_1.

Проте приведені доводи ОСОБА_6 про те, що вселення ОСОБА_14 в спірну квартиру негативно вплине на психологічний стан доньки сторін - ОСОБА_8, 1999 р. народження колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ним не зазначено яким саме чином вселення матері в чотирикімнатну квартиру створить її дитині дискомфорт, погіршить санітарно-гігієнічні, побутові умови та завдасть шкоди розвитку дитини, як особистості.

Відсутність домовленості сторін про порядок володіння та користування спірною квартирою, що є спільною частковою власністю сторін не є підставою для відмови в усуненні перешкод в користуванні нею та вселенні одного із співвласників в дану квартиру.

До аналогічних висновків прийшов і суд першої інстанції при вирішенні спору.

Таким чином, враховуючи, що посилання ОСОБА_6 в апеляційній скарзі на неправильне встановлення обставини, які мають значення для справи, неправильність застосування норми матеріального та процесуального права, не знайшли свого підтвердження при розгляді даної справи, а судом повно та всебічно перевірені надані сторонами докази, дана їм належна оцінка у рішенні, які належним чином мотивовані і за своїм змістом та формою відповідають вимогам матеріального та процесуального закону, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 травня 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :