Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Кузнєцова В.О.
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визначення місця проживання дитини, зменшення розміру аліментів та стягнення аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 05 травня 2016 року, -

вс т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про визначення місця проживання дитини, зменшення розміру аліментів та стягнення аліментів, який мотивував тим, що сторони по справі мають двох дочок: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням Корюківського районного суду від 05 червня 2015 року місце проживання дітей визначено з відповідачкою, але обставини змінились, а саме старша дочка ОСОБА_8 постійно проживає з позивачем, що підтверджується актом обстеження умов проживання. Дитина бажає проживати разом з батьком, бабусею та дідусем, категорично заперечує проти проживання з матір'ю. У разі задоволення позову в частині визначення місця проживання ОСОБА_6 з батьком, позивач просить зменшити розмір стягнутих за рішенням суду з нього аліментів на користь обох дочок з 1/3 до 1/6 частини, на утримання меншої дочки ОСОБА_9, яка залишиться проживати з матір'ю. У зв'язку з тим, що дочка ОСОБА_8 проживає з позивачем, знаходиться на його утриманні, останній просить стягнути з ОСОБА_5 на його користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 21 січня 2016 року позов ОСОБА_5 в задоволено частково.

Визначено місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1

Зменшено розмір аліментів, стягнутих за рішенням Корюківського районного суду від 25 березня 2009 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 на утримання малолітніх дітей, дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 1/3 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, до 1/6 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання малолітньої дитини, дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня винесення судового рішення і до повноліття дитини.

У задоволені решти вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 05 травня 2016 року рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 21 січня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що шлюб між сторонами розірвано, про що 13 квітня 2007 року складено відповідний актовий запис № 45.

Сторони від шлюбу мають двох дочок: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Корюківського районного суду від 25 березня 2009 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання неповнолітніх дітей дочок ОСОБА_8 та ОСОБА_9, у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно (але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку), починаючи з 03 березня 2009 року і до повноліття дітей.

Рішенням Корюківського районного суду від 05 червня 2015 року було визначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, із матір'ю ОСОБА_5 Передано проживати неповнолітню дитину ОСОБА_6 за місцем проживання позивачки матері ОСОБА_5 у АДРЕСА_2

Також апеляційним судом встановлено, що сторони у справі не проживають за місцем своєї реєстрації, а саме АДРЕСА_3, яка на даний час переіменована, що не заперечується сторонами по справі.

Донька сторін по справі ОСОБА_6 проживає за адресою АДРЕСА_4 у сім'ї бабусі та дідуся по лінії батька.

Житлові умови як батька дитини, так і матері, які не проживають за місцем своєї реєстрації, не на належному рівні, внаслідок відсутності згоди щодо користування будинком по АДРЕСА_3.

Частиною 1 ст. 161 СК України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини необхідно враховувати ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

У свою чергу, ч. 2 ст. 161 СК України чітко визначено, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року N 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Тобто для розлучення малолітньої дитини з матір'ю необхідна наявність виняткових обставин, що передбачені ч. 2 ст. 161 СК України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанціїта ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд, з'ясувавши належним чином всі обставини по справі та оцінивши всі зібрані докази, дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не доведено наявність виняткових обставин, що передбачені ч. 2 ст. 161 СК України для розлучення малолітньої дитини з матір'ю.

Такі висновки суду апеляційної інстанції відповідають нормам матеріального і процесуального закону, а також встановленим обставинам справи.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для його скасування.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 05 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова
В.О. Кузнєцов