Справа № 369/3171/16-ц Головуючий у І інстанції Пінкевич Н. С.
Провадження № 22-ц/780/5844/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 46 13.12.2016
УХВАЛА

Іменем України

13 грудня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагєєва В.О., Яворського М.А.,

за участі секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області, треті особи Перша Київська обласна державна нотаріальна контора, приватне сільськогосподарське підприємство «Шевченківське», Петрушківська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області про визнання права власності,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 13 червня 2007 року помер її чоловік ОСОБА_3, до майна якого заведено спадкову справу 08 жовтня 2008 року, вона є єдиним спадкоємцем за законом після померлого як його дружина. Окрім іншого майна, яке увійшло до складу спадщини, вона успадкувала також земельну ділянку № 622 пл. 0,0788 га., що розташована в межах Петрушківської сільської ради Києво-Святошинського району. Постановою державного нотаріуса від 26 лютого 2016 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом у звязку із відсутністю державного акту, що посвідчував право спадкодавця на спірну земельну ділянку. Просила визнати за нею, ОСОБА_2, право власності в порядку спадкування за законом після ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим номером :03:003:0416, що належала йому на праві власності на момент смерті.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 вересня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Позивач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 вересня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що згідно з інформацією, наданою Управлінням Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київській області, земельна ділянка, що є предметом позову, належить ОСОБА_3, а державний акт, який посвідчує право власності, реєструється у відповідному відділі Держгеокадастру. Як вбачається з відповіді Управління Держгеокадастру, в архівах відсутня значна кількість документації, що було виявлено після проведення інвентаризації у звязку з рейдерським захватом та знищенням, пошкодженням та викраденням значної кількості документів. Відмовляючи в позові, суд припустив факт того, що спадкодавець не одержував державний акт, однак в основу судового рішення мають бути покладені лише достеменно встановлені факти та відповідні їм правовідносини.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надала суду належних та допустимих доказів того, що у померлого ОСОБА_3 виникло право власності на спірну земельну ділянку, тобто що померлим за життя отримувався державний акт, а посилання на наявність реєстрації в кадастровій системі не може бути підтвердженням даної обставини.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що 13 червня 2007 року помер чоловік позивача ОСОБА_3, за заявою ОСОБА_2 в Першій Київській державній нотаріальній конторі заведено спадкову справу до його майна № 627.

Постановою державного нотаріуса від 26 лютого 2016 року відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку загальною площею 0,0788 га., розташовану в межах Петрушківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, що належала померлому ОСОБА_3 із підстав відсутності державного акту на право власності на земельну ділянку або свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Згідно довідки виконавчого комітету Петрушківської сільської ради від 16 березня 2016 року № 63, земельна ділянка № 622 (сад), яка належала померлому ОСОБА_3 згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серія РН № 326705, розташована в адміністративних межах Петрушківської сільської ради за межами населеного пункту с. Петрушки. Випискою з рішення зборів ПСП «Шевченківське» від 22 листопада 2005 року посвідчено, що члени КСП ім. Шевченка пройшли жеребкування згідно доручень і витягнули номери наступних земельних ділянок по Гореницькій сільській раді: ОСОБА_3 - № 622 (сад), № сертифікату РН 326705.

Згідно інформації ДЗК про право власності та речові права на земельну ділянку, власником земельної ділянки із кадастровим номером :03:003:0416 для ведення особистого селянського господарства, пл. 0,0788 га. у Петрушківській сільській раді є ОСОБА_3 Інформація про державну реєстрацію права в державному реєстрі прав, номеру запису про право та органу, що здійснив державну реєстрацію права, відсутня.

Листом № 9-1012-0.5-1445/2-16 від 22 серпня 2016 року Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області повідомило, що відповідно до програмно-апаратного комплексу «Національна кадастрова система», який використовується Управлінням для обліку зареєстрованих земельних ділянок, земельна ділянка з кадастровим номером :03:003:0416 рахується на праві власності за ОСОБА_3 За результатами здійсненого пошуку, в тому числі з урахуванням матеріалів інвентаризації, документація із землеустрою на дану земельну ділянку в архіві Управління не виявлена.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, відомості про земельну ділянку із кадастровим номером :03:003:0416 відсутні.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. ст. 125, 126 ЗК України в редакції, чинній на момент розпаювання спірної земельної ділянки, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Відповідно до ст. ст. 1217, 1218, 1268, 1225 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно із п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем не доведено обставин отримання ОСОБА_3 державного акту на право власності на спірну земельну ділянку, оскільки інформація про власника (землекористувача) із Державного земельного кадастру є довідковою і тому не може вважатися допустимим доказом реєстрації права власності спадкодавця.

Не є таким доказом і довідка Петрушківської сільської ради від 16 березня 2016 року № 63 про належність земельної ділянки ОСОБА_3 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай), оскільки земельна частка (пай) є правом на умовну земельну частку в гектарах з відповідною грошовою оцінкою без виділення у загальному масиві земель.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, оскільки нею не доведено, що право власності на спірну земельну ділянку в передбаченому законом порядку спадкодавцем ОСОБА_3 було набуто за життя, і що відповідно земельна ділянка входить до складу спадкового майна після смерті ОСОБА_3

Колегія суддів враховує, що згідно листа Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області № Д-2136/0-372/6-16 від 14 вересня 2016 року реєстрація земельної ділянки відбулася за ОСОБА_3 на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, розробленого ТОВ «Київський інститут земельної реформи», який в архіві Управління відсутній. Відомості про видачу ОСОБА_3 державного акту на право власності на вказану земельну ділянку в Управлінні відсутні.

Таким чином, оскільки із відповіді Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області не вбачається, що ОСОБА_3 отримував державний акт на право власності на земельну ділянку, доводи апеляційної скарги про наявність запису щодо реєстрації права власності в Державному земельному кадастрі не ґрунтуються на вимогах закону і відхиляються колегією суддів.

Не спростовують висновків суду першої інстанції також доводи апеляційної скарги про викрадення та знищення значної кількості документів з Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області, оскільки суд не може виходити лише із припущення, що правовстановлюючі документи на земельну ділянку ОСОБА_3 існували, але були викрадені і знищені.

Колегія суддів приймає до уваги, що реєстрація права власності в ДЗК, згідно відповіді Управління, відбулася на підставі проекту землеустрою, а не виданого та зареєстрованого належним чином державного акту на право власності на земельну ділянку.

При цьому колегія суддів враховує, що при апеляційному розгляді справи позивач ОСОБА_2 підтвердила ті обставини, що за життя її чоловік ОСОБА_3 не отримував державного акту на право власності на спірну земельну ділянку пл. 0,0788 га. Відтак, вимоги позивача саме про визнання за нею права власності на земельну ділянку не підлягали до задоволення.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагєєв В.О.

ОСОБА_4