Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/4898/16-ц Головуючий у 1-й інст. Кузнєцов Д. В.
Категорія 27 Доповідач Павицька Т. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.,

секретаря Ковальської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 01 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2016 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулося до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 15.01.2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Центральне регіональне управління» ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №24-323/07-ШД, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні ресурси в сумі 7200 грн., а останній зобовязався щомісяця здійснювати погашення заборгованості за кредитними ресурсами у складі ануїтетного платежу у розмірі 200 грн. та нарахованими процентами відповідно до графіку зниження розміру заборгованості, який є невідємною частиною кредитного договору. В забезпечення виконання зобовязань позичальника 15.01.2007 року між банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №24-323/07-ШД-П. Станом на 23.09.2013 року заборгованість за вказаним договором складала 73 635 грн. 78 коп. Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 13.02.2014 року позовні вимоги банку були задоволені частково та стягнуто на користь позивача заборгованість в розмірі 19 454 грн. Рішення суду виконано в лютому 2016 року, але за цей час здійснювалося нарахування відсотків за користування кредитними коштами та комісії, в результаті чого станом на 22.02.2016 року утворилася заборгованість по донарахованим відсоткам, комісії та пені в сумі 4 227 грн. 58 коп. Враховуючи вищевикладене, просило стягнути з відповідачів в солідарному порядку 4 227 грн. 58 коп. заборгованості, з яких: 2 113 грн. 79 коп. донарахована щомісячна комісія за користування кредитом в період з 23 вересня 2013 року по січень 2016 року; 2 113 грн. 79 коп. пені за несвоєчасне повернення кредиту, відсотків та щомісячної комісії станом на 22 лютого 2016 року.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 01 вересня 2016 року позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 4 227 грн. 58 коп. заборгованості та 1 378 грн. судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з того, що в силу положень ч.4 ст.559 ЦК України порука є припиною.

Проте з таким висновком суду колегія суддів не погоджується виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 15 січня року між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 24-323/07-ШД згідно якого ОСОБА_1 надано кредит в розмірі 7 200 грн. до 14 січня 2010 року з оплатою по процентній ставці 0,0001 % річних.

Пунктом 7.2 кредитного договору визначено, що договір набуває чинності з моменту першої видачі кредитних ресурсів (їхньої першої частини) та діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

В забезпечення виконання позичальником зобов'язань за вищевказаним кредитним договором між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2, як поручителем, 15 січня 2007 року укладено договір поруки № 24-323/07-ШД-П, відповідно до якого остання поручилась перед кредитором за виконання позичальником його кредитних зобов'язань.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 13.02.2014 року частково задоволено позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 Стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором від 15.01.2007 року, що виникла станом на 23.09.2013 року, в сумі 19 454 грн., що складається: з боргу по кредиту в сумі 6 952 грн., заборгованості по щомісячній комісії 9 502 грн., пені 3 000 грн.

Тобто, вказаним рішенням суду була стягнута заборгованість за кредитним договором, що виникла за період до 23 вересня 2013 року.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

Згідно із ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

У ст. 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Так, п.4.7 договору визначено, що позичальник щомісяця в строк з 1 по 10 число кожного місяця, сплачує комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів у розмірі 126 грн. У зазначений термін сплачується комісійна винагорода за попередній календарний місяць. Зазначена у цьому пункті договору комісійна винагорода банка сплачується позичальником щомісячно, за весь період до моменту повного виконання позичальником зобов'язань по поверненню отриманих кредитних ресурсів.

Відповідно до п. 6.1 договору за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати відсотків, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1 % від простроченої суми за кожен день прострочення.

У відповідності до ч.ч.1,3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 13 лютого 2014 року виконане поручителем ОСОБА_2 22 лютого 2016 року.

Розрахунками банку підтверджується, що заборгованість по комісії за період з 24 вересня 2013 року по 22 лютого 2016 року становить 13 734 грн., по пені 69 463 грн. 72 коп. Однак позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку лише 2 113 грн. 79 коп. заборгованості по комісії та по пені 2 113 грн. 79 коп.

Враховуючи обставини справи та вимоги закону, колегія суддів вважає, що позивач правомірно нараховував щомісяця комісійну винагороду, передбачену п.4.7 кредитного договору та пеню, передбачену п. 6.1 кредитного договору.

Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно із ч.4 ст.559 ЦК України ( в редакції, яка діяла на час ухвалення судового рішення) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, підставою для припинення договору поруки може бути недотримання кредитором строку звернення до суду з вимогами до поручителя.

Так, відповідно до пункту 5.1 договору поруки остання припиняється із припиненням зобов'язання, що забезпечується нею. Порука також припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов'язання за кредитним договором не заявив позовні вимоги до поручителя.

Як зазначено вище, останній платіж на виконання рішення суду від 13 лютого 2014 року відповідачем ОСОБА_2 було здійснено 22 лютого 2016 року.

З вимогами до відповідачів про сплату заборгованості по донарахованій комісії та пені банк звернувся до суду 29.03.2016 року, тобто в межах шестимісячного строку.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про те, що порука припинена є помилковим, оскільки кредитором дотримано строки звернення до суду з вимогами до поручителя.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів доводи апеляційної скарги визнає обгрунтованими та задовольняє скаргу.

Ураховуючи, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, що в силу ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України підлягають розподілу судові витрати між сторонами. А саме, на користь позивача з відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 підлягають стягненню у рівних частках по 1 378 грн. судові витрати, пов'язані зі сплатою позивачем судового збору за подачу позову до суду першої інстанції та подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» задовольнити.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 01 вересня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором №24-323/07-ШД від 15.01.2007 року в сумі 4 227 грн. 58 коп. та по 1 378 грн. судового збору з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді