Справа № 668/3270/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Майдан С.І.

при секретарі Матієнко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Приватного підприємства «Жилтранс» про відшкодування матеріальної шкоди,

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Приватного підприємства «Жилтранс» про відшкодування матеріальної шкоди та зобовязання проведення ремонтних робіт.

19.12.2016 року від представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 до суду надійшла заява про забезпечення позову по даній цивільній справі, яку 20.12.2016 року передано судді для розгляду, в ній він просить накласти арешт та заборону відчуження на майно ОСОБА_4, а саме 1/3 частину квартири №4, що розташована за адресою: м.Херсон, вул. Потьомкінська (ОСОБА_5), 12/15, та майно ОСОБА_3 2/3 частки зазначеної квартири.

Згідно ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

Згідно ч.3 ст.151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. При цьому, згідно пункту 2 ч.1 ст.152 ЦПК України, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

У відповідності до ч.2 ст.151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до п. п. 1, 3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст.151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Згідно з п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України, позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Судом встановлено, що в заяві про забезпечення позову відсутнє достатнє обґрунтування наявності обставин щодо вжиття заходів забезпечення позову, які б дозволяли достовірно припустити, що невжиття накладення арешту та заборони на вчинення будь-яких дій щодо нерухомого майна відповідачів, може утруднити чи зробити неможливим виконання в майбутньому рішення суду, а також не надано доказів того, що відповідачі мають наміри на свій розсуд розпорядитися спірним майном, тому суд вважає необхідним відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке належить відповідачам.

Керуючись ст.ст.151 ЦПК України, суд

ухвалив:

В задоволені заяви представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Приватного підприємства «Жилтранс» про відшкодування матеріальної шкоди відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає. Відповідно до ч.2 ст.293 ЦПК заперечення на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, включається до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя: С.І.Майдан