Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Дронська І.О.
Справа № 428/8230/15-ц
Провадження № 22ц/782/554/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого - судді Дронської І.О.

суддів: Єрмакова Ю.В., Яреська А.В.,

за участю секретаря Попової Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду в місті Сєвєродонецьку Луганської області справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 14 червня 2016року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду із зазначеним позовом в обґрунтування якого посилалась на те, що 04.03.2011 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб від якого вони мають дочку ОСОБА_4, 29.08.2011року народження. За час шлюбу вони придбали майно, а саме: стінку Юніор, вартістю 1800грн.; принтер CANON, вартістю 1600грн.; пральну машинку ZANUSSI, вартістю 3200грн.; DVD плеєр Samsyng, вартістю 1200 грн.; килимове покриття, вартістю 684грн.; килимове покриття, вартістю 789 грн., двері, вартістю 1360 грн.; мякий куточок, вартістю 5600 грн., а всього на загальну суму 16233 грн. Також дочці були подаровані золоті ланцюжок та хрестик. 08.04.2013 роки шлюб між ними було розірвано. У добровільному порядку відповідач відмовився розподілити спільне майно. Просила поділити спільне майно, з урахуванням того, що на її утриманні залишилась малолітня дочка, збільшити її частку та виділити їй: пральну машинку SANUSSI, вартістю 3200 грн.; дитячу стінку Юніор, вартістю 1800 грн.; принтер CANON, вартістю 1600 грн.; килимове покриття, вартістю 684грн.; килимове покриття, вартістю 789 грн., а також еквівалент вартості дверей 1360 грн., а відповідачу виділити DVD плеєр Samsyng, вартістю 1200 грн.; мякий куточок, вартістю 5600 грн. Понесені судові витрати стягнути на її користь з відповідача.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 14.06.2016року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково. Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 наступне майно: стінку Юніор, вартістю 1800грн.; принтер CANON, вартістю 962грн.; пральну машинку ZANUSSI, вартістю 3159грн.; DVD плеєр Samsyng НТ-С350, вартістю 1199 грн.; килимове покриття, розміром 3м, вартістю 684грн.; килимове покриття, вартістю 789грн., двері у кількості 3шт., вартістю 1357грн., на загальну суму 9950грн. Розділено спільне майно та виділено ОСОБА_3 наступне майно: стінку Юніор, вартістю 1800грн.; принтер CANON, вартістю 962грн.; пральну машинку ZANUSSI, вартістю 3159грн., на загальну суму 5921грн. Виділено ОСОБА_2 наступне майно: DVD плеєр Samsyng НТ-С350, вартістю 1199грн.; килимове покриття, розміром 3м, вартістю 684грн.; килимове покриття, вартістю 789грн., двері у кількості 3шт., вартістю 1357грн. на загальну суму 4029грн.

У разі відсутності у наявності вищезазначеного майна стягнуто компенсацію за відсутнє майно.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням відповідачем ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, безпідставне неприйняття судом до уваги розписки позивача про те, що остання не має претензій до поділу майна, невідповідність висновків суду обставинам справи щодо визначення спірного майна сумісною власністю подружжя, його вартості, безпідставне збільшення частки позивача у майні, при цьому неврахування того, що відповідач є інвалідом першої групи, порушення судом вимог щодо розгляду справи тільки у межах позовних вимог, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Позивач ОСОБА_3, яку було повідомлено належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилась, заяви про відкладення розгляду справи або розгляд справи без її участі від останньої не надійшло. Справу розглянуто на підставі ч.2 ст.305 ЦПК України без участі позивача.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції у повній мірі не відповідає.

Так, за результатами розгляду справи судом першої інстанції були встановлені наступні обставини.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 04.03.2011року перебували у зареєстрованому шлюбі, який між ними розірвано 08.04.2013року.

Позивачем надані документи на підтвердження придбання майна за час сумісного проживання, а саме: стінки Юніор, вартістю 1800грн.; принтера CANON, вартістю 962грн.; пральної машинки ZANUSSI, вартістю 3159грн.; DVD плеєра Samsyng НТ-С350, вартістю 1199грн.; килимового покриття, розміром 3м, вартістю 684грн.; килимового покриття, вартістю 789грн., трьої дверей, вартістю 1357грн., а всього на загальну суму 9950грн., з яких частка кожного складає 4975грн.

Питання придбання майна за час сумісного проживання та його вартість оспорюється відповідачем, але останнім не надано жодних доказів, які достовірно підтверджують, що зазначене позивачем майно було придбано батьками відповідача, а від проведення експертизи щодо вартості майна сторони відмовились, при цьому суд першої інстанції не прийняв до уваги показання свідка ОСОБА_5 в тій частині, що спірне майно було придбане нею та виключив із числа спільного майна мякий куточок, оскільки позивачем не надано доказів його вартості.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції, посилючись на урахування інтересів неповнолітньої дитини та інтересів сторін та реальну можливість проведення розподілу майна за його цільовим призначенням, прийшов до висновку та виділив у власність позивача стінку Юніор, вартістю 1800грн.; принтер CANON, вартістю 962грн.; пральну машинку ZANUSSI, вартістю 3159грн., а всього майна на загальну суму 5921грн., а відповідача - DVD плеєр Samsyng НТ-С350, вартістю 1199грн. та майно, яке купувалося для облаштування квартири, а саме: килимове покриття, розміром 3м, вартістю 684грн.; килимове покриття, вартістю 789грн., двері у кількості 3шт., вартістю 1357грн., а всього майна на загальну суму 4029грн., при цьому збільшив частку позивача на суму різниці вартості часток розділеного майна -1892грн.

Проаналізував наявні дані, колегія суддів у повній мірі не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції та вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно не дослідив і не оцінив обставини по справі та надані сторонами, в їх сукупності, всі докази, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, що призвело до частково неправильного вирішення справи.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України.

Згідно роз'яснень викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60,69 СК , ч. 3 ст.368 ЦК), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Тобто названі норми матеріального права припускають існування факту спільної сумісної власності подружжя, доки не доказано інше кимось із подружжя.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.215 ЦПК України мотивувальна частина рішення повинна містити встановлені судом обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Між тим, мотивувальна частина рішення суду першої інстанції не містить зазначення встановленого судом обсягу нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства та його перелік, зясування джерела і час його придбання.

Крім того, посилаючись на підстави збільшення частки майна позивача на наявність на утриманні малолітньої дитини, суд першої інстанції не зазначив у мотивувальній частині рішення наявність у сторін цієї дитини.

У силу положень ст. ст. 21,24,41 Конституції України, ст. ст. 319,321 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права власності. Право власності є непорушним.

Відповідно до ч. 3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст..70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Також, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Згідно зі ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно,допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України, за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.03.2011року по 08.04.2013року та мають доньку ОСОБА_6, 29.08.2011року народження, а.с.6.

Позивач ОСОБА_3 з 20.04.2007року зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, а.с.4.

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у належній останньому на праві власності квартирі за адресою: м.Сєвєродонецьк, пр..Гвардейський,71 кв.11, а.а.с.32,33,35.

Відповідач ОСОБА_2 є інвалідом першої групи, а.а.с.31,34.

Після укладання шлюбу сторони до 08.01.2012року проживали у квартирі за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності батькам відповідача ОСОБА_7 та ОСОБА_5, а.с.36, що підтверджено свідками, допитаними у судовому засіданні судом першої інстанції.

Колегія суддів критично оцінює заперечення відповідача та його представника ОСОБА_7 отриманих в ході судового засідання про те, що позивач мешкала в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 деякий час тільки після народження дитини.

Зазначені заперечення спростовуються поясненнями ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_7 отриманими працівниками міліції Сєвєродонецького міського відділу ГУМВС України в Луганській області під час перевірки заяви ОСОБА_3 за фактом заподіяння тілесних ушкоджень, що вбачається з Матеріалу №142/12 Про відмову в порушенні кримінальної справи ЖРЗПЗ 183 від 10.01.2012року, витребуваного Апеляційним судом у відділі поліції м.Сєвєродонецька за клопотанням представника відповідача та дослідженого колегією суддів у судовому засіданні. Із зазначених пояснень убачається, що позивач ОСОБА_3 проживала разом із відповідачем ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 відразу після реєстрації шлюбу і до 08.01.2012року, а.а.с.8-10 матеріалу №142/12.

Також колегією суддів встановлено, що за час спільного проживання сторонами було набуте майно: 18.03.2011року двері у кількості 3-х шт., загальною вартістю 1327,50грн., а.с.15; 16.07.2011року килимове покриття, вартістю 789грн.; 04.09.2011року стінка Юніор, вартістю 1800грн., а.с.23; 21.09.2011року DVD плеєр Samsyng НТ-С350, вартістю 1199грн., а.с.24; 2011рік- принтер CANON, вартістю 962грн.; 22.10.2011року пральна машинка ZANUSSI, вартістю 3159грн., а.с.22; 14.03.2012року килимове покриття, розміром 3м, вартістю 684грн.,а. а.с.19-23,26.

Колегія суддів не вирішує питання щодо часу придбання та наявності мякого куточку на час припинення шлюбних відносин сторін та не робить висновків щодо правильності виключення судом першої інстанції мякого куточку із переліку майна, придбаного сторонами за час шлюбу та відмови позивачеві у розподілі цього майна, з наступних підстав.

На рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 14 червня 2016року апеляційна скарга позивачем ОСОБА_3 не подавалась.Як убачається з тексту апеляційної скарги відповідача, останнім рішення суду в частині відмови у поділі мякого куточка, не оскаржується, тому апеляційний суд, розглядаючи відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України справу в межах доводів апеляційної скарги, вважає за необхідне перевірити правильність рішення не в повному обсязі, а тільки в оскарженій відповідачем частині. Про необхідність вчинення апеляційним судом таких дій свідчать також роз'яснення постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24.10.2008року „Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку", зроблені в п. 15 постанови про те, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За доводами апеляційної скарги апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв заперечення відповідача про те, що усе майно, зазначене позивачем у позовній заяві, куплено батьками відповідача за власні кошти для подальшого користування цим майном батьками після повернення для проживання у належну останнім квартиру, про що відповідачем у якості доказу були надані довідки банку про наявність грошових коштів на рахунках, які, як стверджує відповідач, витрачалися батьками на купівлю спірного майна.

Колегія суддів не приймає зазначені доводи апелянта, оскільки надані відповідачем довідки не підтверджують витрачання батьками відповідача коштів з банківських рахунків на придбання спірного майна. Як встановлено судом, сторони у квартирі батьків відповідача разом мешкали у період з 04.03.2011року по 08.01.2012року та предметом спору є майно, що придбане у зазначений період, у той час, як Договори банківського вкладу (депозиту), відкриті на кожного з батьків відповідача, на які посилається відповідач, були укладені ОСОБА_7: 27.12.2011року на період до 26.03.2012року; 26.03.2012року на період до 24.06.2012року; 19.11.2012року на період до 17.02.2013року, а.с.59, а ОСОБА_5 - 20.11.2012року на період до 18.02.2013року; 18.02.2013року на період до 19.05.2013року; 20.05.2013року на період до 18.08.2013року, а.с.60, тобто вже після припинення шлюбних відносин сторін, окрім вкладу ОСОБА_7 ( вклад від 27.12.2011року), який свідчить про заощадження, а не про витрати ОСОБА_7 у спірний період.Відсотки за цими вкладами, на які посилався апелянт у судовому засіданні апеляційного суду, як на можливість витрачання батьками грошових коштів на придбання спірного майна, у разі їх отримання ОСОБА_7 та ОСОБА_5 за умовами Договорів банківського вкладу (депозиту) також не стосуються періоду проживання сторін у квартирі батьків відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не надано доказів того, що спірне майно було придбано батьками відповідача.

Інших доказів відповідачем-апелянтом суду не надано, матеріали справи не містять.

Також колегія суддів вважає недоведеними доводи апеляційної скарги про те, що стінка «Юніор» та пральна машинка після новорічних свят Нового 2012року були зіпсовані сином позивача від першого шлюбу та з приводу зазначеної події викликалась міліція.

За клопотанням представника апелянта до Сєвєродонецького відділу поліції апеляційним судом було направлено запит та з відповіді останнього за № 12735/111/34-2016 від 22.07.2016року убачається, що у період з 29.12.2011року по 10.01.2012року повідомлення про конфлікти та пошкодження майна за адресою: м.Сєвєродонецьк, вул..Гагаріна,80/57 до Сєвєродонецького МВ ГМВС України у Луганській області не надходили та не реєструвались та додатково повідомлено, що 10.01.2012року до травмпункту Сєвєродонецької лікарні зверталась ОСОБА_3 з тілесними ушкодженнями, що було зареєстровано до ЖРЗПЗ Сєвєродонецького МВ ГМВС у Луганській області за №183 від 10.01.2012року, а.с.101.

При дослідженні Матеріалу №142/12 за цією подією, колегією суддів не встановлено, що допитані у справі особи повідомляли про пошкодження майна.

Будь-яких доказів пошкодження майна та повного його зіпсування, що стало підставою для викидання стінки та пральної машинки на смітник, як зазначає апелянт, останнім не надано, колегією суддів не встановлено.

Також колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведена вартість спірного майна, а зазначена останньою вартість - це вартість майна на час придбання та з урахуванням його зносу, така що не відповідає дійсній вартості.

Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що суд першої інстанції, сприяючи всебічному і повному зясуванню обстаин справи, відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України, розяснив сторонам право на заявлення клопотання щодо проведення експертизи оцінки спірного майна, від проведення якої сторони відмовились, про що зазначено у рішенні, що оскаржується.

Колегією суддів у судовому засіданні питання щодо відмови у проведенні експертизи було перевірено та відмова від проведення експертизи апелянтом була підтверджена.

Колегія суддів вважає, що відповідачем не спростована зазначена позивачем вартість спірного майна та не надано доказів того, що вартість майна є іншою. За таких обставин суд першої інстанції правомірно прийняв визначену позивачем вартість майна, підтверджену відповідними чеками та квитанціями.

Щодо збільшення частки позивача та порушення судом першої інстанції меж заявлених вимог позивача, то колегія суддів погоджується з тим, що суд першої інстанції не мав достатніх підстав для збільшення частки майна, окільки, як вважає колегія суддів, позивач не обґрунтувала у цій частині позовні вимоги. Сам по собі факт знаходження на утриманні неповнолітньої дитини не є достатньою підставою для відступу від засади рівності часток подружжя. Як убачається з матеріалів справи, відповідач на утримання дочки позивачу сплачує аліменти, а.с.8, матеріали справи містять розписки позивача про отримання від відповідача грошових коштів, а.а.с.54-58. Позивачем не доведено, що розмір аліментів, які вона одержує на дитину, недостатній для забезпечення дитині фізичного, духовного розвитку та лікування, що є обовязковою умовою при вирішення питання щодо збільшення частки. Інших підстав, передбачених законом, позивачем також суду надано не було, судом першої інстанції не встановлено та з матеріалів справи не вбачається, а тому колегія суддів не вбачає підстав для збільшення частки позивача та задоволення позовних вимог ОСОБА_3 у цій частині.

Також колегія суддів погоджується з доводом апеляційної скарги, що приймаючи рішення про збільшення частки позивача, суд першої інстанції повинен був взяти до уваги те, що відповідач є непрацездатним та має інвалідність першої групи, а.с.31,34.

Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не мав підстав для зазначення у резолютивній частині рішення щодо стягнення компенсації за відсутнє на час виконання рішення майно, оскільки позовна заява містить тільки вимоги про розподіл майна в натурі, відповідно до ст. 71 СК України.

Щодо позовних вимог ОСОБА_3 в частині стягнення з відповідача еквівалента вартості дверей у сумі 1360грн.

Колегія суддів вважає, що в цій частині позовні вимоги також задоволенню не підлягають.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, зазначені позивачем двері у кількості 3-х штук купувались сторонами для облаштування квартири, але суд першої інстанції не звернув уваги на те, що сторони не є власниками квартири, в якій були встановлені ці двері та після їх встановлення ці двері стали невідємною частиною квартири, що належить на праві власності ОСОБА_7 та ОСОБА_5, позовні вимоги до яких позивачем ОСОБА_3 не заявлялись та вони не є відповідачами у справі.

Щодо визнання судом першої інстанції спірного майна спільною сумісною власністю сторін, за доводами апеляційної скарги, то колегія суддів вважає, що вимоги позивача про розподіл майна, придбаного сторонами за час перебування у шлюбі витікають із доведення позивачем наявності підстав для виникнення спільної сумісної власності подружжя на майно ( ст..60 СК України), а тому визнання судом цього майна спільною сумісною власностю сторін не світчить про порушення судом положень ст..11 та ч.4 ст.215 ЦПК України.

Доводи апелянта про наявність розписки позивача про відсутність претензій по розподілу майна, а.с.58, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу. Зазначена розписка не має юридичної сили та не породжує юридичних наслідків.

Колегія суддів не приймає доводи представника апелянта про те, що в Матеріалі 141/12 від 10.01.2011року Про відмову в порушенні кримінальної справи зазначено, що відповідач зобовязався повернути речі позивача 17.01.2012року, а позивачем не доведено, що вона свої речі не забрала.

У судовому засіданні як апелянтом так і його представником ОСОБА_7 заявлено, що свої речі до теперішнього часу позивач з квартири не забрала, навіть ті, що останньою не заявлені у позовній заяві.

Доказів того, що позивач забрала собі спірне майно, або його частину, відповідачем не надано, судом не встановлено.

Вирішуючи питання про поділ спірного майна, колегія суддів приходить до наступного.

Як встановлено колегією суддів вартість спірного майна, що є обєктом права спільної сумісної власності сторін, складає загальну суму 8593грн.

Запропонований позивачем варіант розподілу майна подружжя не відповідає встановленому колегією суддів обсягу майна, що підлягає поділу між сторонами та порушує засади рівності часток подружжя.

Колегія суддів, враховуючи інтереси сторін та цільове призначення спірного майна, вважає за можливе поділити майно наступним чином: виділити ОСОБА_3 пральну машинку ZANUSSI, вартістю 3159грн. та принтер CANON, вартістю 962грн., які позивач у позовній заяві просила виділити їй, а всього на суму 4121грн. та виділити ОСОБА_2 DVD плеєр Samsyng НТ-С350, вартістю 1199грн; який позивач просила виділити відповідачу та, з метою найбільшого збереження принципу рівності часток, що також призведе до мінімальної суми різниці у вартості часток, також й стінку Юніор, вартістю 1800грн. та килимові покриття, вартістю 789грн. та 684грн., на загальну суму 4472грн., при цьому різницю вартості майна в сумі 351грн. необхідно стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3

Зазначений варіант поділу майна колегія суддів вважає раціональним та таким, що у повній мірі відповідає заявленим позивачем позовним вимогам щодо визначеного останньою майна та не порушує права відповідача, який свого варіанта розподілу майна не заявляв.

Колегія суддів вважає, що при іншому розподілі різниця вартості, що підлягатиме стягненню з відповідної сторони, буде більш значною, що, з урахування наявності на утриманні позивача малолітньої дитини та непрацездатності відповідача, не є доцільним та справедливим.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне зясування судом обставин, що мають значення по справі;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягає застосуванню.

На підставі зазначеного, перевіряючи правильність рішення суду в оскаржуваній частині, колегія суддів вважає, що доводи апелянта у апеляційній скарзі знайшли своє часткове підтвердження, але в цілому не спростовують висновків суду при встановленні фактів, на яких ґрунтується рішення, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції, відповідно до ст. 309 ЦПК України, підлягає зміні у доведеній апелянтом частині - визначенні порядку розподілу майна та визначенні загальної вартості майна та скасуванню в частині компенсації вартості відсутнього на час виконання рішення майна.

Керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.3 ч.1 ст.307, ст.ст.309, 313, 314, 316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 14 червня 2016року змінити в частині визначення порядку розподілу майна та визначення загальної вартості майна, скасувавши в частині компенсації за відсутнє майно та викласти рішення у наступній редакції.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_3, ОСОБА_2 наступне майно: стінку Юніор, вартістю 1800грн.; принтер CANON, вартістю 962грн.; пральну машинку ZANUSSI, вартістю 3159грн.; DVD плеєр Samsyng НТ-С350, вартістю 1199грн.; килимове покриття, розміром 3м, вартістю 684грн.; килимове покриття, вартістю 789грн., на загальну суму 8593грн.

Розділити спільне майно та виділити ОСОБА_3 наступне майно: пральну машинку ZANUSSI, вартістю 3159грн.; принтер CANON, вартістю 962грн., а всього на суму 4121грн.

Виділити ОСОБА_2 наступне майно: стінку Юніор, вартістю 1800грн.; DVD плеєр Samsyng НТ-С350, вартістю 1199грн; килимове покриття, вартістю 789грн.; килимове покриття, розміром 3м, вартістю 684грн., на загальну суму 4472грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 різницю вартості майна в сумі 351грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий

Судді: