АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5504/16 Головуючий 1 інст. Бойко Г.В.
Справа 620/371/16-ц Доповідач Кругова С.С.
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2016 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Міненкової Н.О.

ОСОБА_1

секретаря Прологаєвої А.Д.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» на рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 14 липня 2016 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и в :

У червні 2016 року позивач звернувся з позовом до Зачепилівського районного суду Харківської області, в якому просив стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ТОВ «АВТО ПРОСТО»: заборгованість за Угодою № 301824 від 18.09.2009 року в розмірі 125 946 грн. 68 коп., суму сплаченого судового збору в розмірі 1889 грн. 20 коп.; стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 689 грн. за подання заяви про забезпечення позову.

Рішенням Зачепилівського районного суду Харківської області від 14 липня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «АВТО ПРОСТО» заборгованість за Угодою № 301824 від 18.09.2009 року в розмірі 125 946 грн. 68 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 суму сплаченого позивачем судового збору за позання позову у розмірі 1889 грн. 20 коп., а також 689 грн. суму сплаченого позивачем судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В обгрунтування скарги посилається на порушення норм процесуального права.

Позивачем відповідно до ч. 1 ст. 113 ЦПК України предявлено позов до Зачепилівського районного суду Харківської області, з огляду на те, що відповідачі проживають у Зачепилівському районі Харківської області, тому судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Всупереч ст. 215 ЦПК України та п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» судом першої інстанції взагалі не було зясовано, чи мало місце порушення прав, свобод та інтересів позивача з боку ОСОБА_3 та ОСОБА_4

В резолютивній частині оскаржуваного рішення не зазначено кому, відносно кого та в чому відмовлено у задоволенні позовних вимог, що також не відповідає п. 13 вищезазначеної Постанови ВСУ.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Постановлюючи рішення про задоволення позову і стягнення з відповідача ОСОБА_2 заборгованості, суд виходив з того, що останній припинив сплачувати щомісячні повні внески. Відмовляючи у задоволенні позову до поручителів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, суд першої інстанції зазначив, що позовні вимоги до них, позивач повинен подати до належного суду за місцем реєстрації товариства.

З таким висновком суду, судова колегія не погоджується.

Судовим розглядом встановлено, що 18.09.2009 року між ТОВ « АВТО ПРОСТО» та ОСОБА_2 була укладена Угода № 301824 ( далі Угода) та підписані Додатки 1,2,3,4 та 5 які є невідємними частинами Угоди, з метою отримання автомобіля марки ЗАЗ Lanos D4LM510 базової комплектації через систему надання послуг з придбання автомобілів АвтоТак.

ОСОБА_2 належними чином виконував умови Угоди і 25.12.2009 року одержав право на отримання автомобіля ЗАЗ Lanos D4LM510.

Відповідно до п.7.1 ст. 7 Додатку № 2 до Угоди « Учасник, якому вже надано право на отримання автомобіля, має право звернутися з проханням надати будь яку марку та/або модель, що відрізняється від марки та/або моделі Автомобіля, зазначеної в Додатку № 1, із модельного ряду, запропонованого Постачальником для системи ОСОБА_5».

04.01.2010 року ОСОБА_2 реалізував своє право, зробивши вибір іншого автомобіля шляхом подання заяви про надання іншої марки автомобіля, в якій він просив ТОВ « Авто Просто» змінити автомобіль марки ЗАЗ Lanos D4LM510 на автомобіль «Chevrolet Aveo».

19.01.2010 року ОСОБА_2 отримав автомобіль «Chevrolet Aveo», кузов № НОМЕР_1, 2008 року виписку і зареєстрував його на своє імя ( реєстраційний номер НОМЕР_2).

При цьому, відповідно до п. 7.2 ст.7 Додатку № 2 до Угоди: « Якщо обрана Учасником марка та/ або модель коштує дорожче, ніж модель Автомобіля, зазначена в Додатку № 1, Учасник зобовязаний одноразовим платежем сплатити різницю їх поточної ціни у відповідному місяці до моменту отримання автомобіля. В подальшому такий учасник повинен сплачувати майбутні повні внески відповідно до поточної ціни автомобіля, вказаного в Додатку № 1 до Угоди».

На момент отримання автомобіля, автомобіль марки «ЗАЗ Lanos D4LM510» коштував 69600,00 грн., а автомобіль марки «Chevrolet Aveo», - 86080 грн.

Різниця вартості автомобілів (164800,00 грн.), була одноразово сплачена ОСОБА_2 на рахунок «Авто Просто». При цьому, ОСОБА_2 повинен сплачувати майбутні повні внески відповідно до поточної ціни автомобіля, вказаного в Додатку №1 до Угоди - ЗАЗ Lanos D4LM510.

ОСОБА_2 в свою чергу, зобовязався оплатити стовідсоткову вартість автомобіля ( щомісячні чисті внески) та вартість наданих послуг ( щомісячні внески в оплату послуг) шляхом сплати 120 щомісячних повних внесків.

Починаючи з жовтня 2014 року ОСОБА_2 припинив сплачувати щомісячні повні внески.

Судом апеляційної інстанції перевірено розрахунок заборгованості.

Станом на жовтень 2010 року ОСОБА_2 було сплачено 11 щомісячних повних внесків, залишилось 109 щомісячних повних внесків (120-11). У зв"язку з тим, що відповідачем було сплачено ще 37 авансових внесків, які раніше були розподілені на 109 щомісячних повних внесків, ці щомісячні 109 повних внесків були зменшені на (37 авансових внесків : 109 внесків х 100) = 33,945% і відповідно склали (100%-33,945%)= 66,055%.

Розмір щомісячного внеску в оплату послуг складає 0,38% х (66,055% : 100 %) = 0,2510% від поточної ціни автомобіля.

Розмір боргу ОСОБА_2 перед « АВТО ПРОСТО» за Угодою відповідно складає:

- 40,5730 % вартості автомобіля ( 100 % - 59,4270 % = 40,5730 %).

- 63 внески в оплату послуг « АВТО ПРОСТО» (120-57=63).

Станом на травень 2016 року автомобіль марки ЗАЗ Lanos D4LM510 базової комплектації коштував 211500,00 грн.

Таким чином, заборгованість ОСОБА_2 за Угодою, у грошовому еквіваленті, складає:

- по сплаті Чистих внесків 211 500,00 грн. х 40,5730% = 85811,90 грн.

- по сплаті внесків в оплату послуг ( 211500,00 грн .х 0,2510% + 20 % ПДВ) х 63 внесків = 40134,78 грн. Всього : 85811,90 грн. + 40134,78 грн. = 125 946,68 грн.

Згідно п.1.1. ст.1 Договору поруки від 04.01.2010 року укладеному між ТОВ « Авто Просто» який іменується в подальшому « Кредитор,» в особі ОСОБА_6І, та гр.. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 що іменуються в подальшому «Співпоручитель», кожен з "Співпоручителів" зобов"язується відповідати перед Кредитором в повному обсязі за виконання Боржником зобов"язань, що виникають з Угоди.

Згідно положень ст.ст. 553, 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

За замістом ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Отже, виходячи з положень другого речення ч. 4ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Так, вимогу до поручителів про повернення заборгованості шляхом пред'явлення позову було заявлено позивачем 02 червня 2016 року, тому стягненню з поручителя підлягає лише заборгованість, що утворилась після 02 грудня 2015 року, тобто в межах шестимісячного строку з моменту пред'явлення позову. На час пред"явлення позову шістимісячний строк сплинув по 14 щомісячним платежам.

Таким чином, поручителі відповідають за щомісячну заборгованість, що не була прострочена станом на 02.12.2015 року.

По сплаті Чистих внесків 211 500,00 грн. х 40,5730% = 85 811,90 грн. : 63=1 362,09 грн. х 14= 19 069,31 грн.

85 811,90 грн - 19 069,31 грн. = 66 742, 59 грн.

По сплаті внесків в оплату послуг ( 211 500,00 грн .х 0,2510% + 20 % ПДВ) х 63 внесків = 40 134,78 грн. : 63 = 637,06 грн. х 14 = 8 918,84 грн.

40134,78 грн. - 8918,84 грн.= 31 215,94 грн.

Всього : 66 742, 59 грн. + 31 215,94 грн. = 97 958,53 грн.

Зазначена сума підлягає стягненню солідарно з боржника і з поручителів , оскільки договір поруки передбачає солідарну відповідальность поручителів між собою.

Решта 125 946,68 грн. - 97 958,53 грн. = 27 988 грн. 15 коп. підлягає стягненню з боржника особисто.

На підставі ст.79,88 ЦПК України з боржника і поручителів підлягає стягненню з кожного судовий збір на користь позивача по 719 грн. 46 коп. і з боржника особисто 419 грн. 82 коп.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України суд апеляційної інстанції має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, підставою для чого, згідно п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи і порушення вимог матеріального і процесуального законодавства.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.3,4 ст.309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» - задовольнити частково.

Рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 14 липня 2016 року скасувати і ухвалити нове.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» заборгованість за угодою № 301824 від 18.09.2009 року у розмірі 97 958 (девяносто сім тисяч девятсот пятдесят вісім) грн. 53 коп. і судові витрати в сумі 2 158,38 грн. (дві тисячі сто пятдесят вісім) грн. 38 коп. у рівних частках з кожного по 719 (сімсот девятнадцять) грн. 46 коп..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» заборгованість за угодою № 301824 від 18.09.2009 року у розмірі 27 988 (двадцять сім тисяч девятсот вісімдесят вісім) грн. 15 коп. і судові витрати в сумі 419 (чотириста девятнадцять) грн. 82 коп.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий С.С. Кругова

Судді Н.О. Міненкова

ОСОБА_1