Справа № 748/1251/16-ц Провадження № 22-ц/795/2148/2016 Головуючий у I інстанції Хоменко Л. В. Доповідач - Харечко Л. К.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді Харечко Л.К.,

суддів: Кузюри Л.В., Вінгаль В.М.

з участю секретаря Шкарупи Ю.В., позивача ОСОБА_1, та його представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 10 жовтня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договорів дарування частини житлового будинку та земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:

Заочним рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 10 жовтня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договорів дарування частини житлового будинку та земельної ділянки відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального закону.

Доводи скарги зводяться до того, що однією із умов укладення договору дарування було те, що за дарувальником зберігається право на проживання в будинку, проте, після того, як ОСОБА_3 стала власником будинку № 1 кв. 2 по вул. Першотравнева с. Клочків Чернігівського району, вона зареєструвала в ньому чоловіка своєї сестри, який разом з останньою та неповнолітніми дітьми, проживаючи в будинку, стали чинити позивачу неможливі умови для проживання, а тому вважає, що суд повинен був застосувати положення ст.ст. 651, 652 ЦК України та розірвати договір дарування належних йому 13/25 частин будинку з надвірними будівлями та договір дарування земельної ділянки площею 0,1771 га, розташованих в АДРЕСА_1, укладених між ним та ОСОБА_3 19.06.2012 року, оскільки відповідачем істотно порушуються його умови.

Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 послався і на правову підставу, що не заявлялася і не була предметом дослідження у суді першої інстанції, зокрема ч. 2 ст. 727 ЦК України, якою передбачено, що дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо обдаровуваний створює загрозу безповоротної втрати дарунка, що має для дарувальника велику немайнову цінність.

Вислухавши суддю доповідача, пояснення позивача та його представника, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

По справі встановлено, що 19 червня 2012 року сторони уклали договір дарування, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_3 13/25 частин житлового будинку з надвірними будівлями, розташовані у АДРЕСА_2 та договір дарування, за яким позивач передав у власність відповідачу земельну ділянку площею 0,1771 га, кадастровий номер :02:000:0368, що знаходиться за цією ж адресою, на якій розташований цей житловий будинок. Також, пунктом 7 договору дарування 13/25 частин житлового будинку встановлено, що ОСОБА_1 буде надалі зареєстрований та проживати в цьому будинку.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказував на те, що йому чиняться перешкоди та створюються неможливі умови для проживання сторонніми людьми, яких поселила у будинок відповідач, що є істотним порушенням договорів дарування та підставою для розірвання договорів дарування.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно з ч.2 ст. 651 ЦК України встановлено, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, що вона розраховували при укладенні договору.

Статтею 727 ЦК України передбачені підстави для розірвання договору дарування на вимогу дарувальника, зокрема, дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування нерухомих речей чи іншого особливо цінного майна, якщо обдаровуваний умисно вчинив злочин проти життя, здоров'я, власності дарувальника, його батьків, дружини (чоловіка) або дітей; дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо обдаровуваний створює загрозу безповоротної втрати дарунка, що має для дарувальника велику майнову цінність; дарувальник має право вимагати розірвання договору, якщо внаслідок недбалого ставлення обдаровуваного до речі, що становить культурну цінність, ця річ може бути знищена або істотно пошкоджена; а також дарувальник має право вимагати розірвання такого договору, якщо на момент предявлення вимоги дарунок є збереженим.

Отже, фактично, підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, стало те, що між ним та іншими мешканцями будинку склались неприязні стосунки, а також створення неможливих умов проживання іншими членами сімї.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначені обставини не можуть бути підставою для розірвання договорів, оскільки не передбачені зазначеними вище нормами матеріального закону.

Статтею 10 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доводи, що містяться в апеляційній скарзі, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки в матеріалах цивільної справи відсутні належні та допустимі докази щодо наявності підстав для розірвання договорів дарування.

Враховуючи, що місцевий суд повно і правильно встановив фактичні обставини справи, вірно застосував закон, який поширюється на зазначені правовідносини, а доводи апеляційної скарги, не спростовують правильності його висновків, колегія суддів не знаходить підстав для скасування рішення суду.

Крім того, інші доводи апеляційної скарги також не можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги, оскільки у відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

На підставі викладеного, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 10 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: