Справа № 371/307/16-ц Головуючий у І інстанції Капшук Л. О.
Провадження № 22-ц/780/4044/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 29 14.09.2016
УХВАЛА

Іменем України

14 вересня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Голуб С.А.,

суддів Приходька К.П., Таргоній Д.О.

за участі секретаря Нагорної Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Миронівського районного суду Київської області від 24 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2016 року позивач пред»явив в суді названий позов, посилаючись на те, що 11 грудня 2015 року о 23 години 10 відповідач, керуючи автомобілем НОМЕР_1, не дотримався безпечної дистанції, допустив зіткнення з належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САЕ 791100 від 05.11.2011 автомобілем марки «Renault», моделі «Duster», д.н.з. НОМЕР_2, в результаті чого автомобілі отримали значні механічні пошкодження.

Постановою судді Миронівського районного суду Київської області від 24 грудня 2015 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню виді штрафу у розмірі 340 грн.

Відповідно до складеного 29 грудня 2015 року субєктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4В звіту матеріальний збиток, завданий йому як власнику автотранспортного засобу при ДТП, станом на дату оцінки становить 96 225,39 грн. За проведення експертного дослідження ним сплачено ФОП ОСОБА_5 1000 грн.

Про складання матеріалів для проведення вказаного експертного дослідження завчасно у формі письмових повідомлень повідомлено відповідача та HACК «Оранта». Під час складання дефектної відомості огляду транспортного засобу від 18.12.2015 відповідач був присутній.

До ДТП відповідачем було застраховано свою цивільно-правову відповідальність на користь третьої особи у HACК «Оранта», він мав поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів № 5016208 від 07.08.2015, яким встановлено ліміт страхової відповідальності за шкоду, заподіяну майну, у розмірі 50000 грн., а також встановлено франшизу у розмірі 510 грн.

Страхове відшкодування виплачене йому HACК «Оранта» у сумі 49490 грн.

Вважає відповідача зобовязаним сплатити на його користь суму франшизи, вирахувану HACК «Оранта» при виплаті страхового відшкодування, різницю між розміром заподіяних матеріальних збитків та сплаченим страховим відшкодуванням.

Відповідач відмовився у добровільному порядку відшкодувати в повному обсязі завдані ним збитки, сплативши на його користь лише 15000 грн.

Розмір матеріальних збитків розрахував в сумі 33245,39 грн. (96225,39 грн. - 49490 грн. + 510 грн. + 1000 грн. - 15000 грн.).

Протиправними діями відповідача йому було заподіяно моральної шкоди, яка виразилася у душевних стражданнях, яких він зазнав у звязку з пошкодженням майна, порушенні його звичного способу життя.

Просив стягнути з відповідача завдану майнову шкоду в розмірі 33245,39 грн., моральну шкоду в розмірі 11500 грн. та понесені судові витрати у вигляді судового збору і витрат на правову допомогу.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 24 травня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 33245 гривень 39 копійок матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 5000 гривень моральної шкоди, 2693 гривні 44 копійки понесених судових витрат, всього 40 938 ( гривень 83 копійки.

Апелянт просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення про стягнення з нього на користь позивача 1000 грн. моральної шкоди та понесені позивачем витрати на правову допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а в решті позовних вимог відмовити.

В доводах апеляційної скарги апелянт не погоджується із висновком суду в частині розміру відшкодування матеріальної шкоди завданої позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Вважає, що суд не мав приймати як доказ такої шкоди звіт про експертну оцінку матеріальних збитків, оскільки даний звіт не відповідає вимогам Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 р. № 142/5/2092 ( у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду Державного майна України від 24.07.2009 р. № 1335/5/1159) про що в судовому засіданні наголошував представник відповідача. Не погоджується із судом в тому, що клопотання про призначення авто-товарознавчої експертизи мав заявляти відповідач. Вважає, що саме позивач мав довести розмір шкоди і просити суд про призначення відповідної експертизи.

Також вважає, що суд мав урахувати його важкий матеріальний стан, а саме те, що він є інвалідом 2 групи, його дохід складає лише державна соціальна допомога у розмірі 1074 грн. з якого він ще сплачує аліменти.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги й обговоривши доводи апелянта вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов в частині відшкодування майнової шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не спростував надані позивачем докази матеріального збитку, не просив про призначення експертизи, хоча це право йому було роз»яснено в судовому засіданні.

Задовольняючи позов в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходив з того, що протиправними діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди, яка полягала у тому, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди він отримав психологічний стрес, зазнавав душевних страждань у звязку з пошкодженням належного йому автомобіля, перебував у пригніченому стані, нервувався, у звязку з неможливістю користуватись автомобілем для сімейних та інших потреб докладав зусиль для організації свого життя, тривалий час відчував страх при керуванні автомобілем. Позбавлення можливості користуватися власним автомобілем вплинуло на реалізацію власних намірів та планів.

Судова колегія погоджується із такими висновками суду виходячи із такого.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Одним із способів захисту цивільних прав, відповідно до ч.2 ст. 16 ЦК України визначено відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення ї цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв»язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки)

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю , завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Володілець джерела підвищеної небезпеки має відшкодувати потерпілому вартість відновлювального ремонту, що перевищує ліміт відповідальності страховика, франшизу і втрату вартості автомобіля у разі її наявності.

Як встановив суд першої інстанції відповідно до звіту про оцінку матеріальних збитків, складеного суб'єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4, вартість матеріального збитку, спричиненого позивачу як власнику автомобіля марки «Renault», моделі «Duster», д.н.з. НОМЕР_2, 2010 року випуску, в результаті ДТП станом на дату оцінки 29 грудня 2015 року становить 96 225,39 грн.

Відповідно до ст.ст. 22, 28 - 30, 36, 37 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком за полісом № АЕ/5016208 НАСК «Оранта» в межах лімітів відповідальності страховика (за шкоду заподіяну майну - на суму 50000 грн., за виключенням франшизи в розмірі 510 грн.) здійснено виплату ОСОБА_3 страхового відшкодування в сумі 49490 грн. по страховому випадку, що мав місце 11 грудня 2015 pоку.

Відповідач добровільно частково відшкодував майнову шкоду, завдану в результаті дорожньо - транспортної пригоди позивачу, сплативши йому кошти в сумі 15000 грн. Вказані обставини не заперечуються позивачем та підтверджуються його розпискою від 23 лютого 2016 року.

Суд першої інстанції із встановлених обставин справи зробив правильний висновок про те, що відповідач має відшкодувати на користь позивача різницю між розміром майнової шкоди, який встановлений звітом суб»єкта оціночної діяльності та виплаченим страховиком, а також відповідачем коштів, а також сплатити франшизу.

За правилами ч.ч. 3 і 4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У ст. 57 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, в тому числі, на підставі письмових доказів.

В розумінні ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Керуючись наведеними нормами суд першої інстанції обґрунтовано зазначив у своєму рішенні, що для визначення розміру матеріального збитку, нанесеного позивачу як власнику транспортного засобу в результаті ДТП, останній провів оцінку пошкодженого транспортного засобу, завданий збиток обґрунтував даними звіту субєкта оціночної діяльності, який містить висновки оцінювача про вартість матеріального збитку.

У випадку незгоди відповідача із наданими позивачем доказу розміру матеріальної шкоди, відповідач мав спростувати цей розмір поданням своїх доказів. Відповідачу було роз»яснено право на призначення судової автоварознавчої експертизи, але відповідач цим правом не скористався, внаслідок чого не спростував надані позивачем докази.

Щодо доводів відповідача про те, що суд не врахував майновий стан відповідача і не зменшив розмір відшкодування,то вони також є необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції лише частково задовольнив позов, зменшивши розмір відшкодування моральної шкоди.

З наведених підстав, судова колегія прийшла до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, висновки суду відповідають обставинам справи і не спростовуються доводами апеляційної скарги, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити..

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 24 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: