Справа № 415/1376/16-ц
Провадження № 2/415/731/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
29.07.16 р. Лисичанський міський суд Луганської області
у складі: головуючого судді Бойко С.Л.
при секретарі Нестеренко С.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лисичанськ справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна,-
Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, посилаючись на те, що з відповідачем ОСОБА_2 вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 04 ??листопада 2000 року, який був, розірваний 25 березня 2011 року в органах РАГС Лисичанського міського управління юстиції.
В період спільного проживання, а саме 16 червня 2004 року на загальні кошти для потреб своєї сім'ї, вони з відповідачем купили і зареєстрували на ім'я відповідача приватне житлове будівництво, розташоване в м Лисичанську по вул. Малиновського 15. Вартість домобудівництва зазначена в договорі купівлі продажу складає 4866грн. В даний час його ринкова вартість становить аналогічну суму. Право власності на нерухоме майно підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, видане 16 червня 2004 року управлінням УЖКГ Лисичанської міської ради, і документами про реєстрацію прав власності в Лисичанському КП БТІ в кнізі №28 під номером 7289.
Також в процесі спільного проживання з відповідачем на ім'я останнього було оформлено два державні акти, що засвідчують право власності на земельні ділянки. Перший державний акт на землю серія ЯА№938110 від 15.12.2005 року про надання у власність землі загальною площею 0,1334 га., що розташована за адресою: Луганська область м Лисичанськ вул. Малиновського 15. Другий державний акт на землю серія IV-ЛГ №074220 від 19.08.2002 року про надання у власність землі загальною площею 0,100 га., що розташована за адресою: Луганська область м Лисичанськ вул. Малиновського 15.
Після припинення подружніх відносин і розірвання в 2011 році шлюбу, вони домовилися з відповідачем визнати придбане нами майно спільною сумісною власністю і не створювати один одному перешкод в користуванні вищевказаним майном. Але надалі, відповідач категорично відмовився в добровільному порядку провести поділ вищевказаного спільно нажитого майна.
Після цього вона неодноразово намагалася знайти з відповідачем мирний підхід у вирішенні питання про розподіл спільного майна, але відповідач відмовлявся виконувати умови їхньої усної домовленості про визнання за нею права власності на житлове будівництво, автомашину і земельні ділянки, в зв'язку з чим вона змушена звернутися до суду за захистом своїх інтересів і визнання за нею права власності на 1/2 частину зазначеного вище майна.
Представник позивача ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, у встановленому законом порядку, шляхом направлення судових повісток, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.
Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою свого проживання або перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Представник позивача не заперечує проти розгляду справи за відсутності відповідача.
У звязку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позовну заяву слід задовольнити з наступних підстав.
Згідно ст.ст. 60, 61, 70 СК України будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Судом встановлено, що 04.11.2004 р. одружилися ОСОБА_2 та ОСОБА_4, актовий запис № 528, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим Лисичанським відділом РАГС Луганської області, під записом №528. Після укладення шлюбу присвоєно прізвище: дружині Лавко.
25 березня 2011 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання щлюбу серії 1- ЕД № 102971, виданим 25.03.2011 р. відділом ДРАЦС Лисичанського МУЮ у Луганській області, під записом № 40.
Згідно з копією договору купівлі продажу транспортного засобу від 04.06.2008 року, приватне підприємство «Автосоюз» та ОСОБА_2, уклали вищезазначений договір про наступне: продавець зобовязується передати покупцеві у власність, а покупець прийняти та сплатити на умовах вищезазначеного договору автомобіль ФАВ 1047 (а.с.17-18).
Згідно з копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки FAW, модель СА 1047, реєстраційний номер НОМЕР_1, належить ОСОБА_2 (а.с.19).
Згідно з копією договору купівлі продажу будівлі від 05.03.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Луганської області ОСОБА_5, АОЗТ «Нефтехимавтоматика» продало, а ОСОБА_2 купив будівлю, яка знаходиться в місті Лисичанську, вулиця Маліновського, будинок 15, яка розміщена на земельній ділянці норма землі якої не встановлена (а.с.11).
Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ЛГ № 074220, ОСОБА_2 на підставі рішення Лисичанської ради народних депутатів від 07.08.2002 р. №94 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1000 га в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території м. Лисичанська, вул.Маліновського,15. Землю передано для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (а.с.9).
Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії АЯ № 938110, ОСОБА_2 на підставі рішення Лисичанської міської ради від 14.11.2005 р. №1079 є власником земельної ділянки площею 0,1334 га в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території м. Лисичанська, вул. Маліновського,15. Землю передано для ведення особистого селянського господарства (а.с.10).
Згідно звіту про оцінку майна від 26.07.2016 р., наданого ТОВ «Стандарт Оцінка Плюс», ринкова вартість домоволодіння житловий будинок загальною площею 263,5 м.кв. з господарськими будівлями та спорудами) за адресою: Луганська область, м.Лисичанськ, вул.Малиновського,15 становить 496 877 грн.
Відповідно до звіту про оцінку майна від 25.07.2016 р., наданого ФОП ОСОБА_6, ринкова вартість земельної ділянки площею 1334 м.кв для ведення особистого селянського господарства за адресою: Луганська область, м.Лисичанськ, вул.Малиновського,15 становить 28 800 грн.
Згідно звіту про оцінку майна від 25.07.2016 р., наданого ФОП ОСОБА_6, ринкова вартість земельної ділянки площею 1000 м.кв для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель за адресою: Луганська область, м.Лисичанськ, вул.Малиновського,15 становить 21 600 грн.
Сторони не вказали про наявність іншого майна подружжя, крім спірного.
Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.
Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року N 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшень, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності.
Суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Оскільки ухвалою суду від 01.04.2016 р., за заявою позивача ОСОБА_1, відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у даній справі, відповідно до п.31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» у разі якщо судом було відстрочено сплату позивачем судового збору, який із тих чи інших причин до ухвалення рішення у справі сплачено не було, а рішення ухвалено на користь позивача, то стягнення суми судового збору здійснюється безпосередньо з відповідача у дохід Державного бюджету України.
Тому, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 736,38 грн.
Керуючись ст.ст. 60, 61, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 358, 364 ЦК України, ст.ст. 10-11, 57-60, 88, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна задовольнити повністю.
Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок загальною площею 263,5 м.кв. з господарськими будівлями та спорудами за адресою: Луганська область, м. Лисичанськ, вул.Малиновського,15, транспортний засіб марки FAW, модель СА 1047, реєстраційний номер НОМЕР_1, земельну ділянку площею 1334 м.кв для ведення особистого селянського господарства за адресою: Луганська область, м.Лисичанськ, вул.Малиновського,15 та земельну ділянку площею 1000 м.кв для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель за адресою: Луганська область, м.Лисичанськ, вул.Малиновського,15.
Провести поділ сумісного майна подружжя:
Виділити у власність ОСОБА_1:
1/2 частину житлового будівництва з житловими та господарськими будівлями, розташованими в Луганській області м Лисичанську по вул. Малиновського 15, вартістю 4866 грн.;
1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,100 га., розташованої за адресою: Луганська область м Лисичанськ вул. Малиновська 15;
1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,1334га., розташованої за адресою: Луганська область м Лисичанськ вул. Малиновська 15;
ОСОБА_2 залишити у власності:
1/2 частину житлового будівництва з житловими та господарськими будівлями, розташованими в Луганській області м Лисичанську по вул. Малиновського 15, вартістю 4866 грн.;
1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,100 га., розташованої за адресою: Луганська область м Лисичанськ вул. Малиновська 15;
1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,1334га., розташованої за адресою: Луганська область м Лисичанськ вул. Малиновська 15;
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному суді Луганської області через Лисичанський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Головуючий суддя: С.Л.Бойко