У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

21 грудня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Карпенко С.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики за касаційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 28 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 7 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому посилався на те, що 23 вересня 2014 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до якого останній отримав у борг 9 500 грн на строк до 23 лютого 2015 року, про що ОСОБА_2 склав розписку. Оскільки боржник не виконує зобов'язання щодо своєчасного повернення боргу, ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 9 500 грн основного боргу, 503,50 грн інфляційних втрат і 21,86 грн - три процента річних за прострочення виконання зобов'язання за період з 24 лютого по 23 березня 2015 року, а також 487,20 грн витрат на правову допомогу.

Заочним рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 28 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 7 квітня 2016 року, позов задоволено.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 9 500 грн, інфляційні втрати в розмірі 503,50 грн, три проценти річних за прострочення виконання зобов'язання в розмірі 21,86 грн та 910,80 грн судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати заочне рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 28 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 7 квітня 2016 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з яким обґрунтовано погодився і апеляційний суд, дійшов вірного висновку про доведеність позовних вимог. Зокрема, матеріали справи містять розписку про отримання в борг грошових коштів, складену власноручно ОСОБА_2, що є документом, який видається боржником кредитору за договором позики та підтверджує як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ погоджується з висновками судів.

Позиція з цього приводу викладена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, відповідно до якої письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущені порушення норм матеріального та процесуального права, які давали б підстави для скасування оскаржених судових рішень, а фактично зводяться до переоцінки доказів і не згоди з висновками суду з їх оцінки.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 28 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 7 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийС.О.Карпенко
Судді: Т.Л.Ізмайлова Г.І.Мостова