Рішення

ІмЕНЕм УкрАїни

справа № 521/18102/15-ц

провадження № 2/521/6070/16

13 грудня 2016 року

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

Головуючого судді Михайлюка О.А.,

при секретарі Стариш О.І.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «АВТО ПРОСТО», ТОВ «АТ СЕРВІС» про визнання правочину недійсним та застосування реституції, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ТОВ «АВТО ПРОСТО», ТОВ «АТ СЕРВІС» про визнання правочину недійсним та застосування реституції, в якому просить суд визнати недійсним з моменту укладення Договір № 720311 від 03 серпня 2016 року укладений між нею та ТОВ «АВТО ПРОСТО», стягнути з ТОВ «АВТО ПРОСТО» на її користь грошові кошти в розмірі 65 100,62 гривень; визнати недійсним з моменту укладення Договір доручення № 720311 від 03 серпня 2016 року укладений між нею та ТОВ «АТ СЕРВІС», стягнути з ТОВ «АТ СЕРВІС» на її користь грошові кошти в розмірі 11 877,84 гривень.

Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просить суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представник ТОВ «АВТО ПРОСТО» в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість.

Представник ТОВ «АТ СЕРВІС» в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд, вислухавши учасників цивільного процесу, дослідивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

В судовому засіданні встановлено, що 03 серпня 2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «АВТО ПРОСТО» укладений договір № 720311 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі. Предметом даного договору є надання учаснику фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів в групах, спрямованих на придбання автомобіля за рахунок обєднання грошових коштів учасників через систему АвтоТак.

03 серпня 2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «АТ СЕРВІС» укладений договір доручення № 720311 предметом, якого є зобовязання сплатити повіреним винагороду ТОВ «АВТО ПРОСТО» у сумі 11 877,84 гривень за рахунок довірителя.

Відповідно до ч. 5 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» під поняттям «фінансова послуга» розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Законом України від 2 червня 2011 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» внесено зміни до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» та доповнено п. 111, відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

На підставі цього Закону Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (як уповноважений державний орган) (далі - Нацкомфінпослуг), затвердила Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (розпорядження від 9 жовтня 2012 року № 1676 "Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах") (далі - Ліцензійні умови).

Ліцензійні умови закріпили визначення, сутність, правовий статус учасників (і вимоги до них) такого виду фінансових правовідносин, як придбання товарів у групах.

З аналізу Ліцензійних умов слід зробити висновок про те, що діяльність таких груп направлена на легітимне використання фінансової схеми із залученням грошових коштів споживачів для придбання певного виду товарів та/або послуг.

Згідно з п. 1.2 ч. 1 Ліцензійних умов адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі - це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи. Таке ж визначення наведено й у Договорі.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

За змістом положень ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу , інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови: про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Твердження позивача про те, що між ним та ТОВ «АВТО ПРОСТО» не було досягнуто згоди з істотних умов договору, не відповідають дійсності, адже оскаржуваний договір за своєю природою є договором про надання послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, а не договором купівлі-продажу, та відповідно предметом цього договору є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок обєднаних періодичних платежів учасників групи через системи АвтоТак.

Посилання позивача, якими він обґрунтовує позовні вимоги, не є підставою для визнання оскаржуваних договорів недійсними, оскільки позивач укладав їх на підставі вільного волевиявлення, і ставлячи підпис, вважав умови договорів справедливим.

Тобто, при підписанні оскаржуваних договорів, всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договорів були дотримані, договори містять всі передбачені чинним законодавством відомості, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми їх укладення, а тому не вбачається підстав стверджувати про невідповідність їх умов вимогам законодавства.

При ухваленні судом рішення, враховано правову позицію Верховного Суду України у справі №6-40цс13.

Керуючись ст. ст. 10, 58, 60, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд -

Вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «АВТО ПРОСТО», ТОВ «АТ СЕРВІС» про визнання правочину недійсним та застосування реституції - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О.Михайлюк