Справа № 308/8180/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 вересня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1

суддів: Павліченка С.В., Бондаренка Ю. О.,

при секретарі: Шукаль О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_3 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 05 листопада 2015 року по справі за позовом Перечинської районної кредитної спілки "Туря" до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих кримінальним правопорушенням,-

встановила:

Позивач - Перечинська районна кредитна спілка «Туря» звернувся в суд із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих кримінальним правопорушенням.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 13.06.2014 року по справі № 308/6993/14-к в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні за № 000244 від 05.02.2014 p. було встановлено, що на підставі використання ОСОБА_2 завідомо підроблених документів, 02 листопада 2007 року між Перечинською кредитною спілкою «Тур'я» і позичальником ОСОБА_4 та поручителями ОСОБА_2 та ОСОБА_5 був укладений договір кредиту № 430/1, згідно з яким отримано кредитні кошти у розмірі 25 000,00 грн. (річний процент -45%; зі сплатою відсотків за користування ним). У зв'язку з чим кредитна спілка, будучи переконаною у погашенні вищевказаного кредиту та у його забезпеченості, здійснила оформлення договору кредиту-поруки та видачу кредитних коштів.

Позивач зазначає, що відповідач №1 - ОСОБА_4 порушив свої зобов'язання (п.п. 1.1., 2.2, 2.3. Договору) та заборгованість по договору складає 57 567,44 грн., з них: по кредиту 18 029,28 грн., по відсотках за користування кредитом 39 538,16 грн. За твердженнями позивача відповідач №2 - ОСОБА_5 та відповідач №3 - ОСОБА_2, які згідно з Договором (п.п.5.1-5.4) виступили перед спілкою поручителями відповідача №1 - не виконали своїх обов'язків, у зв'язку з чим солідарно з Відповідачем №1 відповідають перед спілкою за його зобов'язаннями.

Позивач, з підстав ст. 1166 ЦК України, просить у судів першої інстанції стягнути солідарно з відповідачів на користь Перечинської районної кредитної спілки «Туря» збитки у сумі 57 567,44 грн., завдані кримінальним правопорушенням.

У ході розгляду справи по суті позивачем 02.11.2015 року до суду подане клопотання про залишення без розгляду позовної вимоги до відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та подану уточнену позовну заяву, за якою він просив суд першої інстанції стягнути з ОСОБА_2 збитки у сумі 57 567,44 грн.,завдані кримінальним правопорушенням.

У подальшому позивачем було подане до суду клопотання від 04.11.2015 року № 212 про зменшення розміру позовних вимог про стягнення збитків з відповідача ОСОБА_2 у сумі 18 029,28 грн..

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 05 листопада 2015 року позов Перечинської районної кредитної спілки «Туря» до першого відповідача - ОСОБА_4, другого відповідача ОСОБА_5 та третього відповідача ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих кримінальним правопорушенням, - залишено без розгляду в частині стягнення солідарно збитків із відповідача - ОСОБА_4, другого відповідача ОСОБА_5.

Позов Перечинської районної кредитної спілки «Туря» до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих кримінальним правопорушенням, - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Перечинської районної кредитної спілки «Туря» - 18 029,28 гривень збитків, завданих кримінальним правопорушенням.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 243,60 судового збору.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 05 листопада 2015 року, представник ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 оскаржила рішення суду у частині стягнення з ОСОБА_2 збитків в апеляційному порядку, вважаючи, що таке є незаконним, не обєктивним, не обґрунтованим, винесеним із грубим порушенням норм матеріального права та не повним зясуванням обставин, що мають істотне значення для справи, а тому, просить рішення суду першої інстанції у зазначеній частині скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог .

У іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржено.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що відсутність доказів про визнання Перечинської районної кредитної спілки "Туря" потерпілим від злочину, вчиненого ОСОБА_2, відсутність розміру шкоди, що завданаспілці у клопотанні прокурора та ухвалі суду, повністю виключає право цієї установи на позов про відшкодування збитків, завданих кримінальним правопорушенням, і тягне за собою скасування незаконного рішення суду першої інстанції. З винних дій ОСОБА_2 не випливають цивільно-правові наслідки з відшкодування шкоди, у порядку ст. 1166 ЦК України, оскільки при розгляді справи № 308/6993/14-к збитки для спілки не встановлені, як і не втсановлений причинно-наслідковий звязок між діями винної особи та збитками потерпілого.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник у суді апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримали в повному обсязі.

Представник позивача вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення осіб, які зявилися по справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, ввважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд, керуючись принципом диспозитивності, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України та розяснень Верховного Суду України, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 № 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку", перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, не роблячи висновків щодо неоскарженої частини судового рішення.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з правових підстав, передбачених п.3 ч.2 ст. 11, ст. 22, ч.1 ст. 1166, ст. 1192 ЦК України, а також з того, що ОСОБА_2 була звільнена від кримінальної відповідальності у звязку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, що є нереабілітуючою обставиною, а заборгованість по тілу кредиту за договором кредиту-поруки № 430/1 від 02 листопада 2007 року, укладеного між Перечинською кредитною спілкою „Туря та позичальником ОСОБА_4 складає 18.029.28 гривень та поклав на ОСОБА_2 обовязок по відшкодуванню збитків, завданих кримінальним правопорушення у сумі 18.029.28 гривень.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки суд першої інстанції дійшов його без повного та всебічного зясування дійсних обставин справи, прав сторін та з порушенням норм матеріального права.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу, згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов Перечинської районної кредитної спілки, не звернув уваги те, що ОСОБА_2 жодного привласнення чи розтрати грошових коштів Перечинської районної КС „Тур'я не вчиняла, лише надала підроблені нею довідки про місце роботи та розмір заробітної плати позичальника та поручителів, про їх платоспроможність, як майбутнього позичальника ОСОБА_4, так і поручителя ОСОБА_5. Однак, позичальнику ОСОБА_4 були надані кредитні кошти на підставі укладеного кредитного договору поруки від 02 листопада 2007 року у сумі 25 тис. гривень, поручителями цього договору виступили ОСОБА_5 та відповідач по справі ОСОБА_2.

Таким чином, задовольняючи позов, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідачем ОСОБА_2 кредитний договір не укладався, вона не отримувала кредитних коштів за зазначеним кредитним договором, і даний кредитний договір не є підробленим, а є чинним на час розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанцій.

Суд першої інстанції також не взяв до уваги те, що укладений кредитний договір не був у кримінальному провадженні визнаний як підроблений відповідачем ОСОБА_2, оскільки грошові кошти із каси кредитної спілки отримав позичальник ОСОБА_4, а вона виступила за даним кредитним договором як поручитель, і чи можливе стягнення заборгованості за цим договором шляхом звернення до боржників за цивільно-правовою угодою.

Судом першої інстанції не встановлено умисних злочинних дій по підробці офіційних документів кредитної спілки або зазначеного кредитного договору, які в силу статусу кредитної спілки є фінансовими.

Таким чином, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, не визначився з характером спірних правовідносин та обставинами справи, які підлягали доведенню, а тому висновок не можна визнати обґрунтованим.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції у частині вирішення позовних вимог Перечинської районної кредитної спілки "Туря" до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих кримінальним правопорушенням, підлягає скасуванню та ухвалення у цій частині нового рішення з наступних міркувань.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про кредитні спілки» кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об'єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об'єднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

З аналізу вищенаведеної норми слідує, що для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності як відшкодування шкоди (майнової чи моральної), необхідна наявність чотирьох умов відповідальності, а саме: вина відповідача; протиправна поведінка відповідача; наявність шкоди; причинний звязок між протиправною поведінкою та завданою шкодою.

Згідно зі ч.1 та ч.2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У деліктних цивільних правовідносинах реалізуються зобов'язально-правові засоби захисту цього абсолютного права, у яких потерпілий набуває права вимоги про відшкодування збитків, а праву потерпілого відповідає обов'язок заподіювача шкоди відшкодувати заподіяну шкоду. При цьому, юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, необхідними елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина.

Судом апеляційної інстанції встановлені наступні обставини справи.

Матеріалами справи стверджено, що відповідач ОСОБА_2 жодного привласнення чи розтрати грошових коштів кредитної спілки не вчиняла, а лише надала довідку на ім'я ОСОБА_4 за №1/3 від 02 листопада 2007 року про те, що він працює на посаді рієлтором в агенції нерухомості „ Мегаполіс та про розмір заробітної плати, на ім'я ОСОБА_5 про те, що вона працює офіс-менеджером в агенції нерухомості „ Мегаполіс та про розмір її заробітної плати, довідку про доходи за №1/216 від 26 липня 2007 року на ім'я ОСОБА_2 про те, що вона працює директором в агенції нерухомості „Мегаполіс. Однак, суд першої інстанції не надав юридичної оцінки ухвали суду, якою були встановлені умисні дії вчиненого нею злочину.

Вищевказані підроблені документи у пакеті з іншими документами були надані позичальником ОСОБА_4 до кредитної спілки «Туря». На підставі наданих ним необхідних документів 02 листопада 2007 року між Ужгородською філією №1 Перечинської районної кредитної спілки «Туря» (кредитор) і позичальником ОСОБА_4 та поручителями ОСОБА_5, ОСОБА_2 був укладений договір кредиту-поруки № 430/1, згідно з яким ОСОБА_4 отримав кредитні кошти у розмірі 25 000, 00 грн. (річний процент 45%, зі сплатою відсотків за користування ним). За виконання позичальником грошових зобовязань по вказаному договору поручилися ОСОБА_5 та ОСОБА_2.

Видатковим касовим ордером № 2071 від 02.11.2007 року підтверджується факт про повне виконання обовязку кредитодавця за договором видати кредит, а також отримання позичальником суми 25000,00 грн., що підтверджується власноручним підписом останнього ОСОБА_4.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 червня 2014 року у справі № 308/6993/14-к ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, звільнено від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 та п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України у звязку із закінченням строку давності, а кримінальне провадження, відомості про яке 05.02.2014 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000244 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 та ч. 3 ст. 358 та ч. 1 та ч. 2 ст. 190 КК України, закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України. Вказана ухвала набула законної сили 19.06.2014 року.

У цій ухвалі, зокрема, йдеться про те, що ОСОБА_2 надала представникам КС «Туря» підроблені документи , довідку про доходи за вих. № 1/3 від 02.11.2007 року на імя ОСОБА_4 про те, що він дійсно працює рієлтором в агенції нерухомості «Мегаполіс», довідку про доходи за вих. №1/1 від 02.11.2007 року на ім'я ОСОБА_2, про те, що остання дійсно працює директором в агенції нерухомості «Мегаполіс», довідку про доходи за вих. №1/2 від 02.11.2007 року на ім'я ОСОБА_5 про те, що остання дійсно працює офіс- менеджером в агенції нерухомості «Мегаполіс». На підставі необхідного переліку документів та вищезазначених довідок 2 листопада 2007 р. між КС «Туря» в особі директора Ужгородської філії № 1 ОСОБА_6, позичальником ОСОБА_4 і поручителями ОСОБА_2 та ОСОБА_5 був укладений договір кредиту-поруки № 430/1.

В межах кримінального провадження цивільний позов про відшкодування збитків у сумі 18 029,28 грн. заявлений не був. Збитки, внаслідок підроблених документів про місце роботи та розмір заробітної плати позичальника та поручителів, встановлені не були.

За даними карточки платежів по гривневому кредиту за договором № 431/1 , позичальником якого є ОСОБА_4, вбачається, що останній платіж по кредиту був здійснений 23.03.2015 року на суму 1250,00 грн. про оплату процентів за користування кредитом.

За приписами ст. 1166 ч.1 ЦК України, на яку як на правову підставу задоволення позовних вимог послався суд першої інстанції, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Положення указаної норми стосуються виключно деліктного заподіяння шкоди. Деліктне зобовязання - це зобовязання, що виникло внаслідок протиправного та винного заподіяння шкоди деліктоздатною особою. Воно виникає там, де заподіювач шкоди і потерпілий не перебували між собою у зобовязальних відносинах або шкода виникла незалежно від існуючих між сторонами зобовязальних правовідносин.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності). Законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Доведення відсутності вини у спричиненні шкоди відповідно до вимог ч.2 ст. 1166 ЦК України покладено на відповідача.

Крім цього, у кримінальному порядку не був встановлений факт заподіяння ОСОБА_2 майнової шкоди (збитків), розмір цієї шкоди (збитків), статус КС «Туря» як потерпілого та/або цивільного позивача указаною судовою ухвалою не встановлений.

Заявлена позивачем шкода у сумі 18, 029.28 гривень є заборгованістю по тілу кредиту, за кредитним договором випливає із неналежного виконання кредитного зобовязання, укладеного 02 листопада 2007 року між Ужгородською філією №1 Перечинської районної кредитної спілки «Туря» (кредитор), і позичальником ОСОБА_4 та поручителями ОСОБА_5, ОСОБА_2 кредитного договору кредиту-поруки № 430/1, згідно з яким ОСОБА_4 отримав кредитні кошти у розмірі 25 000, 00 грн. (річний процент 45%, зі сплатою відсотків за користування ним).

Згідно із розрахунками КС Тур'я заборгованість за даним кредитним договром складає суму 57.567.44 гривень, з яких: 18029.28 гривень заборгованості по тілу кредиту, 39538.16 гривень заборгованість за користування кредитом.

Представником відповідача визнається та не оспорюється факт того, що сума 18.029.28 гривень є заборгованістю за зазначеним кредитним договором.

Отже, як первісна сума (57567.44 грн.), так і остаточна ціна позову (18.029.28 грн.) є саме кредитною заборгованістю, тобто наслідком договірно-зобовязальних правовідносин, а не майновою шкодою, як обєктивним наслідком протиправної поведінки ОСОБА_2 у формі кримінального правопорушення (деліктних правовідносин).

Таким чином, немає елементу цивільно-правової відповідальності, такого як наявність шкоди, також відсутній такий елемент цивільно-правої відповідальності як причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою.

З врахуванням наведеного, судова колегія приходить до висновку про відсутність правових підстав, які передбачені ст.ст. 1166, 1177 ЦК України, для майнової відповідальності ОСОБА_2, а тому вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Колегія суддів вважає, що неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального й процесуального права, відповідно до пунктів 1, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення у частині вирішення позовних вимог Перечинської районної кредитної спілки "Туря" до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих кримінальним правопорушенням та ухвалення у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення суду першої інстанції у неоскарженій частині не перевірялося.

У іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 05 листопада 2015 року скасувати у частині вирішення позовних вимог Перечинської районної кредитної спілки "Туря" до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих кримінальним правопорушенням, та у цій частині ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Перечинської районної кредитної спілки "Туря" до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих кримінальним правопорушенням відмовити.

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, яке протягом двадцяти днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: