Справа № 223/933/15-ц
Провадження № 2/223/51/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року місто Вугледар

Вугледарський міський суд Донецької області в складі:

судді Луньової О.Г.

секретар Швиденко О.О.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного нажитого майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про поділ спільного нажитого майна подружжя. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 з 08.07.2006 року. Шлюб розірвано рішенням Красноармійського міжрайонного суду Донецької області від 15.09.2015 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Сторони під час шлюбу вели спільне господарство, на спільні кошти придбали: автомобіль «ДЕО ЛАНОС» державний номер АН4791CM, 2007 року випуску, вартістю 49000 грн.; квартиру за адресою: АДРЕСА_1, з оформленням договору іпотеки на ОСОБА_4, яка сплачує кредит банківській установі за квартиру. Вартість по договору купівлі-продажу квартири від 04.07.2012 року складає 170000,00 грн. Також було придбано: холодильник вартістю 6000 грн.; газову плиту вартістю 4000 грн.; мікрохвильову піч вартістю 2000 грн.; посуд вартістю 5000 грн.; люстру вартістю 2000 грн.; штори, гардини вартістю 2000 грн.; диван «Софа» вартістю 4000 грн.; корпусні меблі - спальню вартістю 8000 грн.; м'які меблі - куточок та крісло вартістю 7000 грн.; стінку вартістю 3500 грн.; дитячу спальню вартістю 9000 грн.; телевізор вартістю 6000 грн.; нове постільне рушник, покривало вартістю 4000 грн.; ноутбук вартістю 2000 грн.; кухню м'який куточок вартістю 2000 грн.; пральну машину «Індезіт» вартістю 3000 грн. В дитячій кімнаті придбано дитячу літературу, розвиваючі іграшки, канцелярію на 3000 грн. Також придбано кімнатні квіти: фіалки в 30 горщиках по 30 грн., всього на 900 грн.; орхідею за 200 грн.; лідію за 120 грн.; фікус за 100 грн. Всього на загальну суму 292820 грн. Згоди про добровільний поділ майна між сторонами не досягнуто. Позивач просила суд: виділити їй 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, з продовженням виплати кредиту на двох; 1/2 частину вартості автомобіля «ДЕО ЛАНОС» державний номер АН4791CM, 2007 року випуску, вартістю 49000 грн.; мікрохвильову піч вартістю 2000 грн.; посуд вартістю 5000 грн.; диван «Софа» вартістю 4000 грн.; дитячу спальню вартістю 9000 грн.; телевізор вартістю 6000 грн.; нове постільне рушник, покривало вартістю 4000 грн.; ноутбук вартістю 2000 грн.; пральну машину «Індезіт» вартістю 3000 грн.; в дитячій кімнаті дитячу літературу, розвиваючі іграшки, канцелярію вартістю 3000 грн.; кімнатні квіти - фіалки в 30 горщиках по 30 грн., а всього на 900 грн., орхідею за 200 грн., лідію за 120 грн., фікус за 100 грн.

Позивачем було подано письмову заяву про уточнення позовних вимог, в якій вона просить суд: визнати квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, спільною сумісною власністю подружжя - ОСОБА_4 та ОСОБА_2; припинити право спільної сумісної власності подружжя - ОСОБА_4 та ОСОБА_2, на зазначену квартиру; визнати право спільної часткової власності ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на зазначену квартиру, по 1/2 частині за кожним; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 1/2 частину суми, сплаченої по кредитному договору № ІКІРG3.43333.001 від 04.07.2012 року з 01.05.2015 року по 01.08.2016 року, в розмірі 13722,57 грн.; визнати автомобіль «ДЕО ЛАНОС», 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, спільною сумісною власністю подружжя - ОСОБА_4 та ОСОБА_2; припинити право спільної сумісної власності подружжя - ОСОБА_4 та ОСОБА_2, на зазначений автомобіль «ДЕО ЛАНОС», державний реєстраційний номер НОМЕР_1; визнати право спільної часткової власності ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на автомобіль «ДЕО ЛАНОС», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, по 1/2 частині за кожним. Також позивач просить залишити їй у власність: мікрохвильову піч вартістю 2000 грн.; посуд вартістю 5000 грн.; диван «Софа» вартістю 4000 грн.; дитячу спальню вартістю 9000 грн.; телевізор вартістю 6000 грн.; ноутбук вартістю 2000 грн.; пральну машину «Індезіт» вартістю 3000 грн.; в дитячій кімнаті дитячу літературу, розвиваючі іграшки, канцелярію вартістю 3000 грн., а всього на суму 29000 грн. Позивач просить залишити у власність відповідачу ОСОБА_2: холодильник вартістю 6000 грн.; газову плиту вартістю 4000 грн.; посуд вартістю 5000 грн.; люстру вартістю 2000 грн.; штори, гардини вартістю 2000 грн.; корпусні меблі - спальню вартістю 8000 грн.; м'які меблі - куточок та крісло вартістю 7000 грн.; стінку вартістю 3500 грн.; нове постільне рушник, покривало вартістю 4000 грн.; кухню м'який куточок вартістю 2000 грн.; кімнатні квіти - фіалки в 30 горщиках по 30 грн., всього на 900 грн.; орхідею за 200 грн.; лідію за 120 грн.; фікус за 100 грн., а всього на суму 44820 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь різницю вартості майна в розмірі 15820 грн. Враховуючи інтереси неповнолітньої дитини, позивач просить суд відступити від принципу рівності часток подружжя і виділити їй більшу частину з спільного майна, визнавши спільним майном подружжя: кут «Меркурій», крісло «Меркурій», систему «Нео» № 4 - стінку. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь судовий збір, сплачений під час подачі позовної заяви в сумі 730,80 грн.

Позивач ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав уточнені позовні вимоги ОСОБА_4, наполягав на їх задоволенні. Представник позивача просив суд: визнати квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, спільною сумісною власністю подружжя - ОСОБА_4 та ОСОБА_2; припинити право спільної сумісної власності подружжя - ОСОБА_4 та ОСОБА_2, на зазначену квартиру; визнати право спільної часткової власності ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на зазначену квартиру, по 1/2 частині за кожним; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 1/2 частину суми, сплаченої по кредитному договору № ІКІРG3.43333.001 від 04.07.2012 року з 01.05.2015 року по 01.08.2016 року, в розмірі 13722,57 грн.; визнати автомобіль «ДЕО ЛАНОС», 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, спільною сумісною власністю подружжя - ОСОБА_4 та ОСОБА_2; припинити право спільної сумісної власності подружжя - ОСОБА_4 та ОСОБА_2, на зазначений автомобіль «ДЕО ЛАНОС», державний реєстраційний номер НОМЕР_1; визнати право спільної часткової власності ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на автомобіль «ДЕО ЛАНОС», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, по 1/2 частині за кожним. Також представник позивача просив залишити у власність ОСОБА_4: мікрохвильову піч вартістю 2000 грн.; посуд вартістю 5000 грн.; диван «Софа» вартістю 4000 грн.; дитячу спальню вартістю 9000 грн.; телевізор вартістю 6000 грн.; ноутбук вартістю 2000 грн.; пральну машину «Індезіт» вартістю 3000 грн.; в дитячій кімнаті дитячу літературу, розвиваючі іграшки, канцелярію вартістю 3000 грн., а всього на суму 29000 грн. У власність відповідачу ОСОБА_2 представник позивача просив залишити: холодильник вартістю 6000 грн.; газову плиту вартістю 4000 грн.; посуд вартістю 5000 грн.; люстру вартістю 2000 грн.; штори, гардини вартістю 2000 грн.; корпусні меблі - спальню вартістю 8000 грн.; м'які меблі - куточок та крісло вартістю 7000 грн.; стінку вартістю 3500 грн.; нове постільне рушник, покривало вартістю 4000 грн.; кухню м'який куточок вартістю 2000 грн.; кімнатні квіти - фіалки в 30 горщиках по 30 грн., всього на 900 грн.; орхідею за 200 грн.; лідію за 120 грн.; фікус за 100 грн., а всього на суму 44820 грн. Також представник позивача просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_4 різницю вартості майна в розмірі 15820 грн. Враховуючи інтереси неповнолітньої дитини, представник позивача просив суд відступити від принципу рівності часток подружжя і виділити ОСОБА_4 більшу частину з спільного майна, визнавши спільним майном подружжя: кут «Меркурій», крісло «Меркурій», систему «Нео» № 4 - стінку. Крім того, представник позивача просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_4 судовий збір, сплачений під час подачі позовної заяви в сумі 730,80 грн.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти поділу квартири. В задоволенні інших позовних вимог просив відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначила про часткове визнання уточнених позовних вимог. Не заперечувала проти: визнання квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, спільною сумісною власністю подружжя - ОСОБА_4 та ОСОБА_2; припинення права спільної сумісної власності подружжя - ОСОБА_4 та ОСОБА_2, на зазначену квартиру; визнання права спільної часткової власності ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на зазначену квартиру, по 1/2 частині за кожним; стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 1/2 частини суми, сплаченої по кредитному договору № ІКІРG3.43333.001 від 04.07.2012 року з 01.05.2015 року по 01.08.2016 року, в розмірі 13722,57 грн. Представник відповідача заперечувала проти визнання автомобіля «ДЕО ЛАНОС», 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, кута «Меркурій», крісла «Меркурій» та системи «Нео» № 4 спільною сумісною власністю подружжя - ОСОБА_4 та ОСОБА_2; припинення права спільної сумісної власності подружжя - ОСОБА_4 та ОСОБА_2, на зазначені автомобіль «ДЕО ЛАНОС», кут «Меркурій», крісло «Меркурій» та систему «Нео» № 4; визнання права спільної часткової власності ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на автомобіль «ДЕО ЛАНОС», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, кут «Меркурій», крісло «Меркурій» та систему «Нео» № 4, по 1/2 частині за кожним, зазначивши, що спільне майно подружжя було придбане під час шлюбу, але за кошти матері відповідача ОСОБА_6, тому просила визнати автомобіль «ДЕО ЛАНОС», кут «Меркурій», крісло «Меркурій» та систему «Нео» № 4 особистою власністю відповідача ОСОБА_2 Також представник відповідача заперечувала проти стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_4 різниці вартості майна в розмірі 15820 грн. В задоволенні іншої частини уточнених позовних вимог про поділ спільного нажитого майна подружжя просила відмовити.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як зазначається у ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що з 08.07.2006 року сторони ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували в шлюбі, який рішенням Красноармійського міжрайонного суду Донецької області від 15.09.2015 року був розірваний (а.с.5, 8 том 1). Від шлюбу мають неповнолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6 том 1).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 04.07.2012 року ОСОБА_4 під час шлюбу придбала у власність квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, за 170000 грн., що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.07.2016 року (а.с.12-13, 106-107 том 1).

Квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1, була придбана у власність ОСОБА_4 на підставі договору іпотеки квартири № ZXR019521.43333.002 від 04.07.2012 року, відповідно до якого іпотекою забезпечується виконання зобовязань позичальника за кредитним договором № ІКІРG3.43333.0011 від 04.07.2012 року (а.с.14-16 том 1).

Згідно з технічним паспортом квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1, складається з 3-х кімнат загальною площею 69,47 кв. м., житловою площею 43,75 кв. м. (а.с.27-28 том 1).

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до п. 22 Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Відповідно до ч. 1-2, 4-5 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Згідно з ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1-2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до п. 23-24 Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суди, вирішуючи спори між подружжям про майно, повинні встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Таким чином, квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2, що придбана ОСОБА_4, фактично була придбана під час перебування ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в шлюбі, а тому належить сторонам на праві спільної сумісної власності, що сторонами не оспорюється.

Враховуючи визнання відповідачем ОСОБА_2 уточнених позовних вимог в частині визнання права власності на спірну квартиру по 1/2 частині кожному, суд вважає за необхідне припинити право спільної сумісної власності подружжя - ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на зазначену квартиру та визнати право спільної часткової власності ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, по 1/2 частині за кожним з подружжя.

В судовому засіданні відповідачем фактично було визнано, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2, придбана ОСОБА_4 під час перебування в шлюбі з ОСОБА_2 Квартиру ОСОБА_4 придбала на підставі договору іпотеки квартири № ZXR019521.43333.002 від 04.07.2012 року, відповідно до якого іпотекою забезпечується виконання зобовязань позичальника за кредитним договором № ІКІРG3.43333.0011 від 04.07.2012 року.

Крім того, відповідно до довідки ПАТ «ОСОБА_7 Розвитку» № 15407 від 15.11.2016 року загальна заборгованість за кредитним договором № ІКІРG3.43333.0011 від 04.07.2012 року станом на 15.11.2016 року становить 104028,63 грн. Сплачувала зазначений кредит за період з 01.05.2015 року по 15.11.2016 року ОСОБА_4, сума переказаної нею готівки складає 29945,15 грн. (а.с.198-215 том 1).

Сторонами в судовому засіданні не оспорювалося придбання квартири на підставі кредитного договору № ІКІРG3.43333.0011 від 04.07.2012 року, а також сплату кредиту ОСОБА_4 за період з 01.05.2015 року по 15.11.2016 року. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 50 % суми, сплаченої по кредитному договору № ІКІРG3.43333.001 від 04.07.2012 року з 01.05.2015 року по 01.08.2016 року, в розмірі 13722,57 грн.

17.11.2007 року ОСОБА_2 придбав у власність автомобіль марки DAEWOO-FSO, 2007 року випуску, у виробника ЗАТ «Запорізький автомобілебудівельний завод» вартістю 49185 грн. ОСОБА_2 сплатив продавцю частину вартості автомобіля в розмірі 30,9 %, а саме 15185,00 грн. Сплату різниці коштів між вартістю автомобіля та сплаченим авансом ОСОБА_2 здійснює за рахунок коштів, отриманих від банку на умовах укладеного між банком та ОСОБА_2 договором кредиту. Сума кредиту банку для купівлі автомобіля склала 69,1 % від вартості автомобіля, а саме 34000,00 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу автомобіля № 10687 від 17.11.2007 року (а.с.16-17, 27-31 том 2).

Відповідно до кредитного договору № 5782/45 від 22.11.2007 року ВАТ «Державний ощадний банк України» надав ОСОБА_2 кредит в розмірі 34000,00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 14 % річних. Кредит надавався на 60 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 21.11.2012 року. ОСОБА_2 зобовязався здійснювати погашення кредиту в розмірі 657,00 грн. рівними частинами та сплачувати нараховані проценти до 30 числа кожного місяця (а.с.18-22 том 2). 22.11.2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 було укладено договір застави майна № 5782/46, з метою виконання кредитного договору № 5782/45 від 22.11.2007 року. Відповідно до договору застави майна № 5782/46 ОСОБА_2 зобовязався повернути у строк до 21.11.2012 року заставодержателю кредит в розмірі 34000,00 грн. у строк та на умовах, зазначених у кредитному договорі, сплатити відсотки в розмірі 14 % за користування кредитом, у розмірі та на умовах, зазначених у кредитному договорі, сплатити комісійні винагороди, штрафні санкції, відшкодувати збитки. Предметом застави за цим договором є автомобіль марки DAEWOO-FSO, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. Договірна вартість предмету застави становила 49185,00 грн. (а.с.23-26 том 2).

Відповідно до нотаріально завіреної заяви від 22.11.2007 року ОСОБА_4 дала свою згоду на передачу під заставу транспортного засобу марки DAEWOO-FSO, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, за ціну та на умовах на свій погляд чоловіком ОСОБА_2 В заяві зазначено, що вищевказане майно придбане ними у межах зареєстрованого шлюбу та є спільною власністю (а.с.14 том 2).

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 вважав, що автомобіль марки DAEWOO-FSO, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, є його особистою власністю, оскільки грошові кошти на первинний внесок та погашення кредиту були надані його матірю ОСОБА_6, на підтвердження зазначеного відповідач надав суду докази, а саме свідоцтво про право на спадщину за законом від 24.06.2008 року та свідоцтво про право на спадщину за законом від 01.11.2007 року. Відповідно до зазначених свідоцтв ОСОБА_6 отримала у спадок за законом від померлого 30.04.2007 року чоловіка ОСОБА_8 земельну ділянку площею 5,85 гектарів, пай № 829, 830; права на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства «Жовтень» Марїнського району Донецької області розміром 30425 грн. або 0,2574 % належного померлому на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай серії ДН № ХІ № 079771 (а.с.238-243 том 1).

Проте твердження відповідача ОСОБА_2, що грошові кошти на первинний внесок та погашення кредиту на купівлю автомобіля були надані його матірю ОСОБА_6, не знайшли підтвердження в судовому засіданні, оскільки відповідачем не надано суду доказів дарування грошових коштів його матірю ОСОБА_6 на придбання автомобіля. Крім того, твердження відповідача щодо сплати первинного внеску та на погашення кредиту за автомобіль його матірю спростовуються особистими поясненнями матері відповідача ОСОБА_6, наданими в судовому засіданні, яка вказала, що не сплачувала кредитні кошти в рахунок погашення кредиту за автомобіль. Також їй не відомо, що її сином ОСОБА_2 було отримано кредит на придбання автомобіля марки DAEWOO-FSO, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в судовому засіданні достовірно доведено та підтверджено належними доказами той факт, що автомобіль марки DAEWOO-FSO, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, було придбано ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у межах зареєстрованого шлюбу та є спільною власністю подружжя. Таким чином, суд вважає за необхідне: визнати автомобіль марки «ДЕО ЛАНОС», 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, спільною сумісною власністю подружжя - ОСОБА_4 та ОСОБА_2; припинити право спільної сумісної власності подружжя - ОСОБА_4 та ОСОБА_2І на зазначений автомобіль; визнати право спільної часткової власності ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на автомобіль марки «ДЕО ЛАНОС», 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, по 1/2 частині за кожним.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 стверджував, що телевізор вартістю 6000 грн. є особистою власністю матері позивача ОСОБА_9 Проти цього не заперечували в судовому засіданні позивач та її представник, на підтвердження надали кредитний договір. Відповідно до зазначеного кредитного договору № 006-04416-141211 від 14.12.2011 року у власність було придбано телевізор «Шарп» ОСОБА_9 матірю позивача. Таким чином, телевізор «Шарп» є власністю іншої особи, що сторонами по справі в судовому засіданні не оспорювалося.

Щодо вимог позивача про розподіл рухомих речей, а саме: холодильника вартістю 6000 грн.; газової плити вартістю 4000 грн.; мікрохвильової пічі вартістю 2000 грн.; посуду вартістю 5000 грн.; люстри вартістю 2000 грн.; штор, гардин вартістю 2000 грн.; дивану «Софа» вартістю 4000 грн.; корпусних меблів - спальні вартістю 8000 грн.; м'яких меблів - куточка та крісла вартістю 7000 грн.; стінки вартістю 3500 грн.; дитячої спальні вартістю 9000 грн.; нового постільного рушник, покривало вартістю 4000 грн.; ноутбуку вартістю 2000 грн.; кухня м'який куточок вартістю 2000 грн.; пральна машина «Індезіт» вартістю 3000 грн.; в дитячій кімнаті - дитячої літератури, розвиваючих іграшок, канцелярії на 3000 грн.; кімнатних квітів: фіалки в 30 горщиках по 30 грн., всього на 900 грн.; орхідея за 200 грн.; лідія за 120 грн.; фікус за 100 грн., всього на загальну суму 292820 грн., суд приходить до наступних висновків. Представник позивача в судовому засіданні зазначив про відсутність будь-яких документів на підтвердження факту придбання сторонами під час шлюбу спірних речей, а також відомостей на підтвердження їх вартості. Таким чином суду не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження реального існування зазначених речей, факту їх придбання саме в період шлюбу та їх вартості. Крім того не заявлено клопотання про витребування доказів на підтвердження цих відомостей. Таким чином суд вважає, що позивачем в судовому засіданні не доведено належними, допустимими і достатніми доказами набуття у власність під час шлюбу зазначених речей, а тому в задоволенні позовних вимог в цій частині необхідно відмовити за необґрунтованістю та безпідставністю.

Відповідно до товарних чеків № 205 від 11.10.2014 року, № 411 від 06.10.2015 року, поданих суду сторонами - ОСОБА_4 та ОСОБА_2 були придбані меблі: кут «Меркурій» вартістю 5515,00 грн. та крісло «Меркурій» вартістю 1600,00 грн. (а.с.109, 247 том 1). Також відповідно до товарного чеку від 30.11.2014 року сторонами була придбана система «Нео-4» вартістю 3743,00 грн. (а.с.111 том 1).

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 не заперечував факт придбання меблів: кута «Меркурій» та крісла «Меркурій», а також системи «Нео-4» під час перебування в шлюбі з ОСОБА_4, проте вважав зазначені речі особистою власністю в звязку з тим, що були придбані за гроші, які надавала його мати ОСОБА_6 Проте зазначений факт не був підтверджений в судовому засіданні, а також не підтверджений поясненнями матері відповідача ОСОБА_10, яка вказала, що допомагала синові та надавала грошові кошти. Однак ОСОБА_6 не зазначила, що кошти надавалися саме на придбання кута «Меркурій», крісла «Меркурій», системи «Нео-4». Крім того, в судовому засіданні ОСОБА_6 вказала, що особисто не була присутня під час купівлі кута «Меркурій», крісла «Меркурій» та системи «Нео-4».

Враховуючи викладене, суд вважає, що меблі: кут «Меркурій» та крісло «Меркурій», а також система «Нео-4» були придбані сторонами ОСОБА_2 та ОСОБА_4 під час перебування в шлюбі та є спільною сумісною власністю подружжя. Таким чином, суд вважає за необхідне визнати меблі: кут «Меркурій» та крісло «Меркурій», а також систему «Нео-4», спільною сумісною власністю подружжя - ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Відповідно до п. 25 Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Сторонами не досягнуто згоди щодо розподілу речей, не вчинено дій, передбачених ст. 365 ЦК України, такі речі є неподільними, тому суд вважає за необхідне припинити право спільної сумісної власності подружжя - ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на зазначені речі та визнати право спільної часткової власності ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на кут «Меркурій», крісло «Меркурій», систему «Нео» № 4 стінку, по 1/2 частині за кожним.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_4 різниці вартості майна в розмірі 15820 грн. суд приходить до наступних висновків.

Такі вимоги не підлягають задоволенню оскільки сторонами не було доведено наявність майна, набутого під час шлюбу, не встановлено вартість речей. Таким чином суд вважає за необхідне відмовити в частині позовних вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_4 різниці вартості майна в розмірі 15820 грн. за необґрунтованістю та безпідставністю.

Керуючись ст. 60, 69, 70 СК України, ст. 355, 368, 369, 370, 372 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, ст. 3, 8, 10, 15, 60, 79, 88, 212 215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Уточнені позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного нажитого майна подружжя задовольнити частково.

Визнати квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, спільною сумісною власністю подружжя - ОСОБА_4 та ОСОБА_2.

Припинити право спільної сумісної власності подружжя - ОСОБА_4 та ОСОБА_2, на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати право спільної часткової власності ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на квартиру, розташованій за адресою: АДРЕСА_1, по 1/2 частині за кожним.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 50 (пятдесят) % суми, сплаченої по кредитному договору № ІКІРG3.43333.001 від 04.07.2012 року з 01.05.2015 року по 01.08.2016 року, в розмірі 13722 (тринадцять тисяч сімсот двадцять дві) грн. 57 коп.

Визнати автомобіль «ДЕО ЛАНОС», 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, спільною сумісною власністю подружжя - ОСОБА_4 та ОСОБА_2.

Припинити право спільної сумісної власності подружжя - ОСОБА_4 та ОСОБА_2, на автомобіль «ДЕО ЛАНОС», 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Визнати право спільної часткової власності ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на автомобіль «ДЕО ЛАНОС», 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, по 1/2 частині за кожним.

Визнати: кут «Меркурій», крісло «Меркурій», систему «Нео» № 4 - стінку, спільною сумісною власністю подружжя - ОСОБА_4 та ОСОБА_2.

Припинити право спільної сумісної власності подружжя - ОСОБА_4 та ОСОБА_2, на кут «Меркурій», крісло «Меркурій», систему «Нео» № 4 - стінку.

Визнати право спільної часткової власності ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на: кут «Меркурій», крісло «Меркурій», систему «Нео» № 4 стінку, по 1/2 частині за кожним.

В задоволенні іншої частини уточнених позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного нажитого майна подружжя відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Донецької області через Вугледарський міський суд Донецької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Вугледарського

міського суду Донецької області ОСОБА_11