Справа № 139/1182/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2016 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючої - судді Тучинської Н.В.,

з участю заявника ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Хонькович Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, -

в с т а н о в и в:

ІНФОРМАЦІЯ_5 року померла ОСОБА_2, яка була зареєстрована в АДРЕСА_1. Заявник є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_2, постійно проживала з нею за однією адресою з 1999 року до смерті, однак нотаріусом їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки вона зареєстрована за іншою, ніж спадкодавець, адресою і не подала у шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини.

За захистом своїх прав та інтересів із заявою про встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини із спадкодавцем заявник звернулася до суду.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала подану заяву з підстав, викладених у ній. Зокрема, суду пояснила, що у 1999 році помер її батько, а у матері стався інсульт, в зв'язку з чим вона потребувала постійної сторонньої допомоги. З тих пір вона переселилася до мами і жила з нею до її смерті.

Заінтересовані особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 та представник Вищеольчедаївської сільської ради в судове засідання не з'явилия, подали до суду заяви про слухання справи у їх відсутності, не заперечили проти встановлення факту.

Судом ухвалено про розгляд справи за відсутності заінтересованих осіб.

Розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши та оцінивши в сукупності всі докази, проаналізувавши законодавство, суд прийшов до висновку, що заява ОСОБА_1 підлягає до задоволення, з урахуванням наступних обставин:

Статтею 235 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справ окремого провадження суд зобов'язаний сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 року в с. Вищеольчедаїв померла ОСОБА_2 (а.с. 7), яка, відповідно до довідки сільської ради № 1491 від 05 грудня 2016 року (а.с. 10), була зареєстрованою в АДРЕСА_2.

Внаслідок смерті особи відкривається спадщина (ч. 1 ст. 1220 ЦК України).

Як передбачено ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб - спадкоємців.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 1223 ЦК України, право спадкування мають особи, визначені у заповіті, і це право у них виникає у день відкриття спадщини - день смерті спадкодавця.

З довідки Вищеольчедаївської сільської ради № 1491 від 05 грудня 2016 року (а.с. 10) слідує, що спадкодавець по своїй смерті заповіту не залишала.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_2 за законом є її діти ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Такий факт стверджується довідкою Вищеольчедаївської сільської ради № 1491 від 05 грудня 2016 року (а.с. 10).

Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не відмовився від неї.

Із довідки виконавчого комітету Вищеольчедаївської сільської ради, пояснень заявника і свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 слідує, що ОСОБА_2 на день своєї смерті була зареєстрованою по АДРЕСА_1, разом із дочкою ОСОБА_1.

На ствердження такого факту, ОСОБА_1 подала суду акт про встановлення факту проживання однією сім'єю та довідку сільської ради (а.с. 11, 12).

Допитані судом свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_5 суду пояснили, що їм достеменно відомо, що ОСОБА_1 після смерті свого батька вимушена була жити з матір'ю, яка потребувала сторонньої допомоги, а ніхто інший з дітей такої допомоги не міг надати.

Вважаючи, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6 року ОСОБА_1 звернувся до Мурованокуриловецької державної нотаріальної контори із заявою про оформлення спадкових прав.

Нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки у паспорті спадкоємця вказане місце реєстрації АДРЕСА_3, а місце реєстрації ОСОБА_2 - АДРЕСА_1 (а.с. 10). Пунктом 3.22. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 визначено, що у разі відсутності в паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію місця проживання доказом постійного проживання можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкоємцем.

Згідно абз. 1 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Статтею 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що місце проживання це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини, а реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Статтею 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Аналіз наведених статей Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" вказує на те, що місце проживання особи підлягає реєстрації у встановленому цим Законом порядку, про що проставляється відмітка в її паспорті.

Із копії паспорта ОСОБА_1 вбачається, що вона зареєстрована у АДРЕСА_3 з 24 травня 1986 року ( а.с. 6).

Як слідує із роз'яснень, викладених у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2014 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у випадках, коли спадкоємці постійно проживали разом зі спадкодавцем, проте зареєстровані за іншою адресою, судам слід враховувати, що місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 Цивільного кодексу України є житловий будинок, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Крім того, згідно вказаного листа, заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкоємцем на час відкриття спадщини в порядку окремого провадження підлягають задоволенню судом, якщо у паспорті спадкоємця відсутня відмітка про місце реєстрації особи.

Згідно вищевказаного листа, заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкоємцем на час відкриття спадщини в порядку окремого провадження підлягають задоволенню судом, якщо у паспорті спадкоємця відсутня відмітка про місце реєстрації особи.

Разом з тим, ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

З огляду на викладене, відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Із диспозиції ч. 3 ст. 1268 ЦК України слідує, що до спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори.

Доведення в суді факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини є можливим не тоді, коли місце проживання спадкодавця та спадкоємця зареєстровані за різними адресами, а коли спадкоємець на час відкриття спадщини не мав зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання, про що свідчить відсутність у його паспорті відмітки про реєстрацію місця проживання.

Як слідує з матеріалів справи, нотаріус при визначенні місця реєстрації спадкоємця на момент відкриття спадщини керувався відміткою про реєстрацію місця проживання у паспорті громадянина України (а.с. 6). Однак, нотаріусом не прийнято до уваги, що відмітка про реєстрацію з вказівкою про вулицю вчинена лише у 2016 році, а на момент смерті спадкодавця (ІНФОРМАЦІЯ_5 року) у відмітці про зареєстроване місце проживання відсутній запис вулиці та будинку.

Таким чином, судом достеменно встановлено, що з 1999 року ОСОБА_1 постійно проживав зі своєю матір'ю ОСОБА_2 у її будинку АДРЕСА_1

За таких обставин, права та інтереси заявника у справі з приводу оформлення спадкових прав після смерті ОСОБА_2 підлягають судовому захисту.

За наведених вище обставин, суд прийшов до висновку, що вимоги ОСОБА_1 є обгрунтовними, такими, що грунтуються на положеннях закону, а тому підлягають до задоволення.

Керуючись ст. 1268 ЦК України, Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30 травня 2008 року, ст.ст. 60, 212, 213, 215, п. 5 ч. 1 ст. 256, ст. 259 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, на час відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_5 року - разом із спадкодавцем ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з моменту його проголошення до апеляційного суду Вінницької області через Мурованокуриловецький районний суд.

Суддя: ____________