Справа № 372/2238/15-ц Головуючий у І інстанції Мора О. М.
Провадження № 22-ц/780/108/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 45 29.09.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

29 вересня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кулішенка Ю.М.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Сушко Л.П.,

за участю секретаря: Волинець Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 24 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у розпорядженні та користуванні належним на праві власності нерухомим майном, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні будинком шляхом вселення,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що їй на праві власності належить житловий будинок №10 по вулиці Золотоворітській в селі Підгірці Обухівського району Київської області. У січні 2011 року з дозволу позивача, у будинку було зареєстровано відповідача ОСОБА_2 Відповідач не є членом сімї позивача, понад 7 місяців в будику не проживає та в добровільному порядку не знімається з реєстрації із спірного будинку. Реєстрація ОСОБА_2 за вказаною адресою створює позивачу перешкоди як власнику будинку в користуванні та розпорядженні нерухомим майном, яке позивач має на меті продати.

Просила усунути перешкоди у користуванні житловим будинком шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування жилим приміщенням.

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні будинком шляхом вселення.

Свої вимоги мотивував тим, що впродовж 2005-2008 років позивач та відповідач сумісними зусиллями та за рахунок спільних коштів збудували житловий будинок №10 по вулиці Золотоворітській в селі Підгірці Обухівського району Київської області, що був введений в експлуатацію в 2010 році та зареєстрований на праві власності за відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_3. З моменту введення будинку в експлуатацію він разом з відповідачем почав проживати у вищевказаному будинку та був зареєстрований в ньому. Зазначає, що житловий будинок №10 по вулиці Золотоворітській в селі Підгірці Обухівського району Київської області є спільною сумісною власністю його та відповідача, а оскільки він є співвласником будинку то має право на здійснення користування та розпорядження вищевказаним будинком.

Просив усунути йому перешкоди в користуванні будинком №10 по вулиці Золотоворітській в селі Підгірці Обухівського району Київської області шляхом вселення його до даного будинку.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 24 вересня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Позбавлено ОСОБА_2 права користування житловим приміщенням, а саме: будинком за адресою: село Підгірці Обухівського району Київської області, вулиця Золотоворітська, будинок № 10 шляхом зняття його з обліку реєстрації місця проживання.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову ОСОБА_3 відмовити, зустрічний позов задольнити в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового і цивільного законодавства. Суд при ухваленні рішення в порушення вимог ч.1. ст. 369 ЦК України не врахував, що спірний житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя та сторони мають право розпоряджатися, користуватися ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав:

Законним і обґрунтованим відповідно до ст. 213 ЦПК України є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 215 ЦПК України в мотивувальній частині рішення суд має зазначити встановлені судом обставини і визначити відповідно до них правовідносини, мотиви, з яких суд вважає встановленою наявність чи відсутність фактів, якими обґрунтовувались вимоги чи заперечення, бере до уваги чи відхиляє докази, застосовує зазначені у рішенні нормативно-правові акти.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі даним вимогам закону не відповідає.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до вимог ст. 391 ЦК України та ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» відповідач ОСОБА_2 порушує право позивача за первісними позовом на користування та розпорядження власністю, оскільки не є членом сім`ї позивача та ніяких договорів позивач з відповідачем щодо можливості користування спірним будинком не укладали.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися з наступних підстав:

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на праві приватної власності належить житловий будинок №30 по вулиці Київській в котеджному містечку «Золоті Ворота» села Підгірці Обухівського району Київської області на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11.11.2009 року (а.с. 5).

Відповідно до довідки Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області № 695 від 27.10.2010 року, згідно рішення ХХХХХ ІV сесії Vскликання від 19 жовтня 2010 року, вулиця Київська за № 30 в котеджному містечку «Золоті Ворота» села Підгірці перейменована на вулицю Золотоворітську з присвоєнням № 10 (а.с. 7).

Відповідно до довідки Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області № 225/01-18 від 12.06.2015 року та довідки відділу адресно-довідкової роботи Управління ДМС України в Київській області від 18.06.2015 року вих. № 4394, відповідач зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.19, 23).

Відповідно до довідки Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області № 227/01-18 від 15.06.2015 року в будинку №10 по вулиці Золотоворітській в селі Підгірці Обухівського району Київської області зареєстровані та проживають ОСОБА_2 та ОСОБА_4.

Відхиляючи заявлені відповідачем за первісним позовом докази, судом не були взяті до уваги ті обставини, що позивач та відповідач мають спільну дитину ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Ні позивач, ні відповідач не перебували у будь-якому іншому шлюбі і як доводив відповідач між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

ОСОБА_2 пояснював, що впродовж 2005-2008 років позивач та відповідач сумісними зусиллями та за рахунок спільних коштів збудували на земельній ділянці площею 0, 207 га, кадастровий номер :01:020:0117, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою Київська область, Обухівський район, село Підгірці, «Золоті Ворота» котеджне містечко, пул. Золотоворітська, 10, житловий будинок загальною площею 660, 8 кв.м., житловою площею 102 кв.м. Вказаний будинок був введений в експлуатацію у 2010 році та зареєстрований на праві власності за позивачкою за первісним позовом.

Суд же виходив з обставин, що спірний житловий будинок належить на праві власності одноособово тільки позивачу за первісним позовом, та що відповідач за первісним позовом порушує право позивача на користування та розпорядження майном.

Роблячи свій висновок суд не зясував обставин, за яких відповідач за первісним позовом був зареєстрований у спірному житловому будинку а, отже, набув права користування ним.

В рішенні суду взагалі відсутні будь -які посилання на ці обставини.

Разом з тим відповідач за первісним позовом спочатку був зареєстрований за місцем проживання позивачки в АДРЕСА_1, а після зведення будинку та введення його в експлуатацію й у самому будинку.

Наведене підтверджується довідкою товариства з обмеженою відповідальністю иЖитлобуд-1» № 63 від 05.08.2015 року.

Судом не повністю зясовано обставини, що мають істотне значення для справи: правові наслідки можливо спільного набуття у цей період у власність спірного нерухомого майна, підстав реєстрації відповідача за первісним позовом у спірному житловому будинку, та у чому сам факт такої реєстрації порушує права позивача на користування та розпорядження цим будинком.

Доказів того, що відповідач порушує право на користування та розпорядження спірним житловим будинком позивача за первісним позовом суду не було надано.

Суд першої інстанції на підставі припущень встановив той факт, що сама по собі реєстрація відповідача за первинним позовом порушує права позивача на користування та розпорядження житловим будинком.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 та ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не 1 інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.20009 р. № 2 позовна заява подається до суду у письмовій формі і повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК. У звязку з цим суди повинні звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину. Відповідно до п. 23 зазначеної постанови Пленуму розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей 58, 59 ЦПК про належність і допустимість доказів, зокрема, статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказом у справі є пояснення сторін, третіх осіб представників, допитаних як свідків.

Все вищенаведене свідчить, що суд, прийнявши до відома викладені у позовній заяві обставини поклав в основу рішення факти, які позивачем не були доведені.

Як вбачається з матеріалів справи суддя Мора О.М. перебував у дружніх стосунках зі сторонами по справі, що може викликати сумнів у неупередженості судді.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 20 ЦПК України, суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу, якщо є обставини, які викликають сумнів в обєктивності та неупередженості судді.

В судовому засіданні під час розгляду справи відповідач заявляв клопотання про відвід судді Морі О.М. з тих підстав, що у нього склалися дружні відносини із сторонами по справі.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 24 вересня 2015 року в задоволені відводу було відмовлено.

Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного застосування норм матеріального та процесуального права а тому рішення суду підлягає скасуванню.

Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, колегія суддів вважає, що позов ОСОБА_3 не підлягає до задоволення.

Зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Разом з тим відповідно до роз'яснень, які містяться в пункті 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Позивачка ж обґрунтовувала свої вимоги лише тим, що вона є власником спірного житлового будинку, без попереднього вирішення у встановленому законом порядку питання щодо того, чи втратив відповідач право користування цим житловим приміщенням, оскільки по справі встановлено, що відповідач вселився зі зголи власника ОСОБА_3 і проживав у ньому вже протягом тривалого проміжку часу.

Позовні вимоги ОСОБА_2про усунення перешкод в користуванні будинком шляхом вселення задоволенню не підлягають, оскільки він недовів того, що ОСОБА_3 дійсно чинить йому перешкоди.

Висновки суду першої інстанції не повністю відповідають обставинам справи, а рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права. Апеляційна скарга відповідача підлягає до часткового задоволення, а рішення суду скасуванню з ухваленням по справі нового рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 24 вересня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у розпорядженні та користуванні належним на праві власності нерухомим майном відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні будинком шляхом вселення відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: