Провадження № 2/734/1082/16 Справа № 734/2931/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20 грудня 2016 року смт. Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Бузунко О.А.

за участю секретаря Галюк Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

до Козелецького районного суду Чернігівської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням по вул. Шевченка, 16 в с. Данівка, Козелецького району Чернігівської області, власником якого є позивач. ОСОБА_2 з 2015 року вибув з вказаного житлового будинку, тобто відповідач відсутній за вказаною адресою понад 6 місяців.

В судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві та просила позов задовольнити. Додатково позивач повідомила суду, що ОСОБА_2 свої речі забрав восени 2015 року та поїхав проживати в м. Вишневе до жінки. З того часу він приїжджав лише 1 раз восени 2016 року допомогти викопати картоплю.

Відповідач в судові засідання не зявлявся, про перебування на розгляді в суді справи обізнаний.

За таких обставин суд визнав за можливе провести розгляд справи за відсутності відповідача, ухваливши заочне рішення.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку з надвірними будівлями № 16 по вул. Шевченка в с. Данівка Козелецького району Чернігівської області, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 16.02.2016 року.

Згідно з Актом обстеження від 22.09.2016 року, завіреного Данівським сільським головою ОСОБА_3, секретарем сільської ради ОСОБА_4, депутатом сільської ради ОСОБА_5, вбачається, що гр. ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, але фактично не проживає понад рік за вказаною адресою.

Відповідно до довідки виконавчого комітету Вишневої міської ради Київської області ОСОБА_2 проживає в м. Вишневе, але не зареєстрований на територій вказаної міської ради.

В судовому засіданні як свідок була допитана ОСОБА_6, мешканка с. Данівка (вул. Шевченка, 14), яка дала суду показання, що приблизно 2 роки тому відповідач залишив проживати в спірному будинку, поїхав на роботу і більше не приїжджав.

Свідок ОСОБА_7, мешканка с. Данівка (вул. Шевченка, 12), яка дала суду показання, що ОСОБА_2 більше року не проживає зі своєю матірю, оскільки поїхав на заробітки і більше не повертався.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України).

В позовній заяві позивач посилається на норми ст. 71, 72 ЖК УРСР як на правову підставу заявлення позову.

Відповідно до постанови Пленуму Верхового суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» суд першої інстанції, уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору. Зокрема, у позивача суд повинен з'ясувати предмет позову (що конкретно вимагає позивач), підставу позову (чим він обґрунтовує свої вимоги) і зміст вимоги (який спосіб захисту свого права він обрав). Оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватись при вирішення спору.

Оскільки фактично підставою позову є непроживання відповідача в спірному будинку, який належить позивачу на праві приватної власності, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ст. 405 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 Житлового кодексу України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Згідно із ч. 1 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, позовні вимоги щодо визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщення, підлягають задоволенню, оскільки судовому засіданні знайшов своє підтвердження той факт, що відповідач не проживає у спірному будинку понад одного року і припинив проживати з причин, які не дають можливості говорити про збереження за ним права користування жилим приміщенням.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 405 ЦК України, ст.ст. 15, 60, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 224 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням: житловим будинком № 16 по вул. Шевченка в с. Данівка Козелецького району Чернігівської області.

Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Згідно загального порядку оскарження, рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернігівської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України, згідно якого рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Козелецького районного суду О.А. Бузунко