Апеляційний суд міста Києва
Справа № 22-ц/796/9446/2016 Головуючий у 1-й інстанції - Васильєва Н.П.
Доповідач - Кабанченко О.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Рубан С.М., Желепи О.В.

при секретарі - Перетятько А.К.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 травня 2016 року

в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення недонарахованої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги, визнання незаконним дати звільнення позивача, стягнення середньої заробітної плати, стягнення моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги ,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17 травня 2016 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк» про стягнення недонарахованої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги, визнання незаконним дати звільнення позивача, стягнення середньої заробітної плати, стягнення моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі. Вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального та процесуального права, обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що судом не було взято до уваги те, що зі штатним розписом позивач ознайомлена не була і тому відповідно до ст. 4.2 Колективного договору штатний розпис є неналежно оформленим і зазначений в ньому посадовий оклад в розмірі 5 126 грн. не відповідає дійсності. Також судом невірно встановлено дату звільнення позивача. Суд не взяв до уваги при винесенні рішення наданий позивачем видатковий касовий ордер № 45429104 від 9 червня 2015 року, який видано у касі відповідача при отриманні розрахунку, який містить всі об'єктивні дані для встановлення дійсних обставин справи, а в основу рішення покладено дані з меморіального ордеру номер 45169568 від 05 червня 2015 року.

Суд не звернув уваги на невідповідність вказаного періоду нарахування і виду нарахування в тексті наказу та в додатках до нього, і ці помилки є системними для усіх чотирьох наказів, з чого можна було зробити висновок, що дані в них є не тільки помилковими, але й були виготовлені одночасно, спеціально для суду, можливий факт фальшування доказів. Також суд мав би звернути увагу на те, що в цих наказах не має візи позивача про ознайомлення з ними, а тому робити висновок, що жодний з цих наказів позивач не оспорювала не можна, бо їй взагалі не було відомо про їх існування. Суд першої інстанції не з'ясував обставину зменшення фактичних виплат на зарплатний рахунок і відповідно систем і розмірів оплати праці з 1 жовтня 2014 суд,, що має ключове значення для справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

Наказом №1587-к/ТР від 19 грудня 2013 року позивач ОСОБА_1 була прийнята в ПАТ «Дельта Банк» на посаду провідного економіста відділу методології управління методології супроводження операцій клієнтів Банка, операцій з цінними паперами, казначейських операцій та управлінської звітності, на умовах строкового трудового договору з 20 грудня 2013 року по 19 березня 2014 року з посадовим окладом згідно штатного розпису.

У цей же день позивачка була під розпис ознайомлена з наказом, що підтверджується копією наказу /а.с.ЗЗ/.

Після спливу строку вказаного трудового договору позивач не була звільнена та продовжила працювати на тих же умовах.

Посадовий оклад позивача складав 5 126,00 гривень, про що свідчать штатний розпис та накази про затвердження штатного розпису, оригінали яких були досліджені судом.

Умовами Колективного договору було передбачено, що питання оплати праці в Банку регламентуються Положенням про оплату праці співробітників Банку. Структура та розмір оплати праці встановлюється шляхом переговорів працівника та адміністрації Банку при укладенні трудового договору згідно штатного розпису.

У відповідності до розділу Ш «Структура оплати праці», Додатку номер 1 до Колективного договору «Положення про оплату праці Співробітників Банку» заробітна плата працівників складається з: основної заробітної плати, яка встановлюється у вигляді посадових окладів та додаткової заробітної плати, яка може бути виражена у вигляді надбавок до посадових окладів, премій, винагород, що мають систематичний характер, оплату за роботу у вихідні та святкові /неробочі/ дні надурочний час, сум виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівникові у межах, передбачених чинним законодавством, оплати за невідпрацьований час, інших видів додаткової заробітної п лати, які встановлені у відповідності до чинного законодавства.

Позивачу нараховувалась заробітна плата, яка складалась з посадового окладу в сумі 5 126,00 гривень та додаткової заробітної плати у вигляді надбавок, про що зазначено у розрахункових листах, наданих обома сторонами.

02 березня 2015 року на підставі постанови Правління Національного Банку України номер 150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 березня 2015 року №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк», відповідно до якого з 03 березня 2015 року запроваджено, тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк» - Кадирова В.В.

03 березня 2015 року Уповноважена особа Фонду Кадиров В.В. видав наказ №20 про зупинення нарахування та сплати додаткової заробітної плати, заохочувальних компенсаційних виплат в АТ «Дельта Банк», яким зупинив нарахування та сплату додаткової заробітної плати, заохочувальних компенсаційних виплат в АТ «Дельта Банк».

На підставі зазначеного наказу з 03 березня 2015 року всі працівники Банку отримували заробітну плату виключно у вигляді посадового окладу.

07 квітня 2015 року Уповноважена особа ФГВФО видав наказ №716-к/ТР «Про зміну істотних умов праці», яким з 08 червня 2015 року змінювались істотні умови праці позивача, зокрема: встановлювався посадовий оклад у розмірі 1 300,00 грн., неповний робочий день з двома годинами роботи щоденно з 9.00 до 11.00 год. та оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу.

Наказом було уповноважено у термін до 30 квітня 2015 року одержати письмове підтвердження працівника, який надав згоду продовжувати роботу на нових умовах оплати праці. У випадку відмови працівника від прийняття нових умов - він підлягав звільненню відповідно до умов чинного законодавства.

07 квітня 2015 року позивачу було вручено попередження про зміну істотних умов праці з 08 червня 2015 року в частині розміру окладу та встановлення неповного робочого дня оплати праці.

Позивач відмовилась продовжувати виконувати покладені на неї обов'язки з урахуванням змін в умовах праці і 07 квітня 2015 року вона написала відмову від продовження роботи на нових умовах, чим засвідчила своє небажання перебувати у трудових відносинах з Банком після зміни істотних умов праці.

На підставі п.1 ч. І ст. 36 КЗпП України 05 червня 2015 року позивачка була звільнена з посади. При цьому, судом встановлено, що 06 і 07 червня 2015 року були вихідними днями, а з 08 червня 2015 року у банку були запроваджені нові умови праці, від прийняття яких позивач відмовилась.

У відповідності до меморіального ордеру номер 45169568 від 05 червня 2015 року в касі Банку знаходились грошові кошти з призначенням платежу: заробітна плата та прирівняні до неї виплати по звільнених за 05 червня 2015 року, для виплати співробітникам банку, що підтверджено накладною №12 та інформаційною довідкою.

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, просила ухвалити рішення, яким стягнути з ПАТ «Дельта Банк» на її користь недонараховану суму заробітної плати, компенсацію за невикористані відпустки, вихідну допомогу в сумі 17 244,71 грн.; визнати незаконним встановлення відповідачем дати звільнення позивача 05 червня 2015 року; визнати законним день звільнення 09 червня 2015 року, як дати розрахунку по сумам, які не оспорюються; стягнути з відповідача на її користь середньоденну заробітну плату за два робочих дні в сумі 828,58 грн.; стягнути відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні за період з дня звільнення по день винесення судового рішення з розрахунку середньоденного заробітку в розмірі 414,29 грн. з 10 червня 2015 року за кожний робочий день по день винесення судового рішення /на дату 27 липня 2015 року становить 13 671,57 гривень/; стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 10 000,00 грн...

В обгрунтування позовних вимог посилалась на те, що 20 грудня 2013 року вона була прийнята на роботу на посаду провідного економіста відділу методології. З початку роботи їй було встановлено посадовий оклад 8 700,00 гривень. До 01 січня 2015 року вона отримувала виплати на картковий рахунок. З 1 січня 2015 року без попередження відповідач погіршив її умови праці, а саме розмір оплати праці. 07 квітня 2015 року вона була письмово попереджена про зміну істотних умов праці, 05 червня 2015 року була звільнена у зв'язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці. Вважає, що її права порушені, оскільки відповідач не дотримався строку два місяці з дня попередження про зміну умов праці до дня звільнення, оскільки у відповідності до ч.5 ст.254 ЦК України якщо останній день строку припадає на неробочий день, то днем закінчення строку є перший за ним робочий день, отже днем її звільнення має бути 08 червня 2015 року. Фактично відповідач розрахувався з нею лише 09 червня 2015 року, у зв'язку з цим вважає, що відповідач має компенсувати їй середній заробіток за два робочі дні, тобто по 09 та 10 червня 2015 року в сумі 828,58 грн., а також середній заробіток з 10 червня 2015 року по день винесення судом рішення, щостаном на 27 липня 2015 року складає 13 671,57 грн.. Незаконними діями відповідача їй була спричинена моральна шкода, яка полягає в тому, що були втрачені нормальні життєві зв'язки, що потребує від неї додаткових зусиль для організації свого життя та двох неповнолітніх дітей, які матеріально і морально залежать від неї. 09 листопада 2015 року позивач збільшила позовні вимоги /а.с.122/, просила стягнути за п. 1 позовних вимог 25 872,82 грн.; за у п. З позову суму, яка залежить від дати винесення рішення судом, а станом на 09 листопада 2015 року вона дорівнює 43 914,74 грн.. Внаслідок цього загальна ціна позову станом на 09 листопада 2015 року становить 80 616,14 грн., в тому числі моральна шкода в сумі 10 000,00 грн.. 10 травня 2015 року представником позивача надано розрахунок суми позовних вимог станом на 10 травня 2016 року /а.с. 162/, де зазначено, що сума позовних вимог у п.З позову станом на 10 травня 2016 року складає 95 700,99 грн.; внаслідок цього, загальна ціна позову на 10 травня 2016 року складає 132 402,39 грн. /як сума позовних вимог за п.1 позову 25 872,82 грн.; за п.2 позову - 828,58 грн.;; за п.З позову 95 700,99 грн.; за п.4 позову 10 000,00 грн./.

Відповідач позов не визнав, його представник посилався на те, що на підставі заяви позивача про прийняття на роботу від 19 грудня 2013 року вона була прийнята на посаду провідного економіста відділу методології з 20 грудня 2013 року по 19 березня 2014 року з посадовим окладом згідно штатного розпису. Позивач підтвердила факт ознайомлення з умовами праці, правилами внутрішнього трудового розпорядку, колективним договором, посадовою інструкцією. Відповідно до умов Колективного договору та Положення про оплату праці в Банку структура і розмір оплати праці кожного працівника Банку встановлюються шляхом переговорів працівника та адміністрації Банку при укладенні трудового договору згідно штатного розпису. Доводи позивача про те, що її посадовий оклад складав 8 700,00 грн. є хибним, оскільки відповідно до штатного розпису оклад позивачки складав 5 126,00 гривень. Решта суми - це була додаткова заробітна плата у вигляді надбавок, доплат і інших видів додаткової заробітної плати, які встановлені у відповідності з діючим законодавством України. 02 березня 2015 року на підставі постанови №150 Правління НБУ виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 березня 2015 року № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк», відповідно до якого з 03 березня 2015 року запроваджено, тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк», 03 березня 2015 року Уповноважена особа Фонду Кадиров В.В. видав наказ №20 про зупинення нарахування та сплати додаткової заробітної плати, заохочувальних компенсаційних виплат в АТ «Дельта Банк», на підставі якого з 3 березня 2015 року працівники Банку отримували заробітну плату виключно у вигляді посадового окладу. 07 квітня 2015 року Уповноважена особа Фонду видав наказ №716-к/ТР «Про зміну істотних умов праці», яким з 08 червня 2015 року змінювались істотні умови праці позивача та встановлювались: посадовий оклад у меншому розмірі, неповний робочий день з оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу, в той же день позивачу було вручено попередження про зміну істотних умов праці з 08 червня 2015 року, позивач відмовилась продовжувати виконувати покладені на неї обов'язки з урахуванням змін в умовах праці, у зв'язку з чим була звільнена на підставі п.1 ч. І ст. 36 КЗпП України. Представник відповідача вважає, що вимоги позивачки в частині стягнення відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні за період з дня звільнення , а саме з 10 червня 2015 року по день постановлення судом рішення середньоденного заробітку; не донарахованої суми компенсації за невикористану відпустку є безпідставними, підстав для стягнення моральної шкоди немає.

Відмовляючи у задоволенні позовних, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду, вважає, що він відповідає встановленим обставинам справи та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги щодо невірно визначення судом розміру посадового окладу позивача, судова колегія відхиляє, та вважає, що ці доводи були перевірені судом та вірно встановлено, що посадовий оклад позивача був визначений штатним розписом, отримання позивачем заробітної плати у розмірі більшому, ніж посадовий оклад, зумовлено тим, що вона отримувала додаткову заробітну плату у вигляді надбавок, премій, яка нараховувалась в порядку, встановленому колективним договором та Положенням про оплату праці Співробітників Банку, а з 03 березня 2015 року позивач та інші працівники банку отримували заробітну плату виключно у вигляді посадового окладу на підставі наказу №20 від 03 березня 2015 року.

Зважаючи на зазначені обставини, безпідставними є вимоги позивача про донарахування та виплату їй заробітної плати, компенсацій, які були виплачені при звільненні, з розміру посадового окладу 8 700 грн.

Не погоджується судова колегія і з доводами скарги щодо необґрунтованої відмови у задоволенні вимог про зміну дати звільнення та виплату заробітної плати за 8 та 9 червня 2015 року, оскільки судом встановлено, що позивач була звільнена 5 червня 2015 року, після цієї дати вона не працювала, 6 та 7 червня 2015 року були неробочими, а з 8 червня 2015 року позивач відмовилась від продовження трудових відносин через зміну нових умов праці, про які вона була повідомлена за 2 місяці до їх запровадження.

Також колегія відхиляє доводи скарги про те, що мала місце затримка розрахунку при звільненні позивача, оскільки доказів того, що відповідач відмовив позивачу у проведенні розрахунку 5 червня 2015 року не надано, а докази щодо наявності станом на 5 червня 2015 року грошових коштів у відповідача з призначенням платежу - проведення розрахунку із звільненими працівниками не спростовані позивачем.

Порушень процесуального закону, які відповідно до ЦПК України, є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, не встановлено.

З огляду на наведене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: