Справа № 299/3355/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

12 травня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - Собослой Г.Г.,

суддів - Бондаренка Ю.О., Куцина М.М.,

секретарі - Сочка І.І.,

з участю - представника ПАТ «Державний ощадний банк України» - Ряшко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ПАТ «Державний ощадний банк України» на рішення Виноградівського районного суду від 15 лютого 2016 року по справі за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» до Виноградівської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Виноградівська державна нотаріальна контора, ОСОБА_2 про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2015 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся в суд із даним позовом, мотивуючи тим, що 29 травня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №132, згідно з яким позичальнику надано суму кредиту у розмірі 7 000 доларів США, строком на 10 років зі сплатою 12,5% річних з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 29.05.2017 року на споживчі потреби. Взяті на себе зобов'язання щодо сплати відсотків за користування кредитом та сплати суми основного боргу, у розмірі та строки визначені кредитним договором позичальником не виконано.

В забезпечення виконання кредитних зобов'язань між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки №863 від 13.05.2007 року, згідно умов п.6.1 якого, передбачено право банку у випадках невиконання позичальником умов кредитного договору, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: однокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 34,0 кв.м., житловою площею 18,8 кв.м., яка за планом позначена літерою «А» (цегла).

У зв'язку з невиконанням боржника взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, позивач з метою захисту своїх прав та законних інтересів, звернувся до суду про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором, які рішеннями суду від 18.05.2011 року та 03.04.2012 року були задоволені у повному обсязі.

Майновий поручитель ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла.

Позивачем було направлено до Державної нотаріальної контори письмову претензію до спадкоємців померлої, однак отримано відповідь, що претензію спадкоємцям вручити неможливо, оскільки відомості про них держконторі невідомі.

З метою захисту своїх законних прав та інтересів, позивач звернувся до територіальної громади м.Виноградів в особі міського голови з листами з проханням щодо звернення громади з позовом до суду про визнання спадщини ОСОБА_3 відумерлою. Однак, листами №02-21/561 від 11.03.2013 року та №02-21/1504 від 05.06.2013 року Виноградівською міською радою було відмовлено у проханні щодо визнання спадщини відумерлою, у зв'язку з тим, що відповідно до ст.1277 ЦК України в редакції до 01.07.2011 року, тобто в тій, яка діяла на момент відкриття спадщини та після спливу одного року з дня її відкриття, обов'язку звернення органами місцевого самоврядування до суду про визнання спадщини відумерлою не передбачалося.

Відмова міської ради є неправомірною, незаконною та порушує права позивача щодо звернення кредитних коштів шляхом звернення на предмет іпотеки виходячи з того, що на момент відкриття спадщини була чинною редакція ст.1277 ЦК України, згідно якої, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх права від спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Однак, ця норма не вказувала на те, що орган місцевого самоврядування має право на бездіяльність щодо виконання покладених на нього повноважень щодо відумерлості спадщини. Крім того, вищезазначеною редакцією статті не передбачено право органу місцевого самоврядування на власний розсуд визначати звертатися до суду з такою заявою чи ні. Нормою передбачений механізм та порядок визнання спадщини відумерлою, а не встановлює обсяг прав та обов'язків відповідних суб'єктів.

Редакцією статті 1277 ЦК України від 22.09.2011 року встановлено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у 2013 році, коли позивач звертався до відповідача з відповідними листами, тобто тоді, коли вже діяла редакція статті 1277 ЦК України від 22.09.2011 року, якою передбачено саме обов'язок органу місцевого самоврядування щодо спадщини відумерлою, однак відповідачем було відмовлено з посиланням на норму ст.1277 ЦК України, яка втратила чинність.

Посилаючись на вищезазначені обставини просили задовольнити позовні вимоги.

Під час розгляду справи, ухвалою суду до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено ОСОБА_2.

Рішенням Виноградівського районного суду від 15 лютого 2016 року в позові ПАТ «Державний ощадний банк України» відмовлено.

В апеляційні скарзі ставиться питання про скасування рішення суду, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстави передбачені чинним законодавством для відмови у позові відсутні.

Заслухавши пояснення представника ПАТ «Державний ощадний банк України» - Ряшко А.В., який підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Встановлено, що 29.05.2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №132, згідно якого позивач надав позичальнику суму кредиту в розмірі 7 000 доларів США, зі сплатою 12,5% річних з терміном повернення не пізніше 29.05.2017 року на споживчі потреби.

В забезпечення виконання кредитних зобов'язань між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки №863 від 13.05.2007 року, згідно умов п.6.1 якого, передбачено право банку у випадку невиконання позичальником умов кредитного договору, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: однокімнатна квартира АДРЕСА_1, загальною площею 34,0 кв.м., житловою площею 18,8 кв.м..

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла.

Позивач звернувся до територіальної громади м.Виноградів з листами №17-11/46/187 від 13.02.2013 року та №262 від 04.06.2013 року з проханням щодо звернення громади з позовом до суду про визнання спадщини ОСОБА_3 відумерлою, однак, листами відповідача №02-21/561 від 11.03.2013 року та №02-21/1504 від 05.06.2013 року було відмовлено із посиланням на ст.1277 ЦК України в редакції до 01.07.2011 року, яка діяла на момент відкриття спадщини та після спливу одного року з дня її відкриття, обов'язку звернення органами місцевого самоврядування до суду про визнання спадщини відумерлою не передбачалося.

Позивач звернувся до Виноградівської державної нотаріальної контори і отримав відповідь на претензію від 24.03.2011 року №42/02-14 про те, що вручити претензію відносно спадкової справи ОСОБА_3 спадкоємцям неможливо, оскільки відомості про них держконторі невідомі.

Згідно відповіді Виноградівської державної нотаріальної контори №4/01-16 від 22.01.2014 року вбачається, що після смерті ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину спадкоємцям не видавалися та аналогічну за змістом відповідь від 22.12.2015 року №438/01-06, надано, оскільки спадкоємці за прийняттям спадщини не зверталися і відомості про них в нотаріальній конторі відсутні.

Згідно до ч.1 та 3 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину може одержати свідоцтво про право на спадщину і відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє права на спадщину.

Суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що доказів, які б давали позивачеві підстави вважати про відсутність спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини; відмови від її прийняття позивачем не доведено та не надано, а відповіді державної нотаріальної контори, не може бути належним доказом жодної із вказаних умов із урахуванням ч.3 ст.1296 ЦК України.

Враховуючи наведене, позивач в порядку передбаченому ч.1 ст.60 ЦПК України не довів обов'язок відповідача вчинити заходи, передбачені ст.1277 ЦК України і суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Доводи апеляційної скарги судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ «Державний ощадний банк України» відхилити.

Рішення Виноградівського районного суду від 15 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді:

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Закарпатської області Г.Г. Собослой