Справа № 447/3187/14 Головуючий у 1 інстанції: Головатий А.П.
Провадження № 22-ц/783/2677/16 Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца&nbsp; Ю.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Берези В.І., Бойко С.М.,

за участі судового секретаря: Брикайло М.В.,

позивача ОСОБА_2 та представника третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 адвоката Павлюка В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 10 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Миколаївської міської ради Львівської області, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним та скасування рішення, -

в с т а н о в и л а:

В жовтні 2014 року позивач ОСОБА_2 звернувся з позовом до Миколаївської міської ради Львівської області та третіх осіб: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним та скасування рішення Миколаївської міської ради від 12.09.2014 р. №1320 "Про внесення змін в рішення Миколаївської міської ради" .

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оспорюваним рішенням було внесено зміни у п.1 рішення Миколаївської міської ради від 29.03.2013 року №942, а саме викладено його у такій редакції: Надати дозвіл ОСОБА_3 (1/4 частину), ОСОБА_4 (1/4 частину), ОСОБА_5 (1/2 частину) на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,02849 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1. Однак, попередньо третім особам було надано дозвіл на виготовлення технічної документації з землеустрою на земельну ділянку, площею 0,0112 га. Дане рішення було прийнято на підставі рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 16.01.2012 року у справі №2-606/2012. Оскільки оспорюваним рішенням міської ради фактично було прийнято нове рішення, а не внесено зміни у вже існуюче, та яке суперечить судовому рішенню від16.01.2014р. вважає таке рішення незаконним..

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 10 лютого 2016 року у задоволенні цього позову ОСОБА_2 відмовлено.

Вказане рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2. В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, на основі неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Апелянт зазначає, що оспорюване рішення міської ради12.09.2014 р. №1320було прийняте на підставі акту обмеження меж земельної ділянки по АДРЕСА_2 від 27.04.2010 року, хоча обстеження земельної ділянки третьої особи ОСОБА_7 здійснено без відома та участі апелянта.

Апелянт стверджує, що збільшення площі земельної ділянки третіх осіб ОСОБА_7 з 0,0112 га до 0,02849 га відбулось за рахунок належної йому на праві власності земельної ділянки.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с. 142-143).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2 на обґрунтування доводів апеляційної скарги, заперечення на скаргу представника Павлюка В.В., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів не знаходить достатніх підстав для задоволення скарги.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає вказаним вимогам в повному обсязі.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Положеннями ст.212 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За змістом ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України можуть набути право власності на земельну ділянку шляхом приватизації за умови наявності підстав набуття права на землю, передбачених ст.116 цього кодексу.

Згідно з 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

За положенням ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить в т.ч. розпорядження землями територіальної громади, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності, викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних громад.

Відповідно до ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням Миколаївської міської ради Львівської області від 16.10.2007 року №357 "Про передачу земельної ділянки у спільну часткову приватну власність" вирішено передати у спільну часткову приватну власність ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 по 1/5 частині земельну ділянкуплощею 112,0м.кв. будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1загальною площею 112,0 кв.м для (а.с.62).

Актом обстеження межі земельної ділянки в АДРЕСА_2, з метою вирішення конфліктної ситуації, було здійснено вихід на місце і проведено обміри земельної ділянки гр.ОСОБА_2 на предмет її відповідності державному акту на право приватної власності на землю. За висновками комісії, сесії міської ради рекомендовано внести зміни в рішення №357 від 16.10.2007 року і уточнити площу земельної ділянки співвласників житлового будинку №66 з площі 0,0112 га на площу 0,02849 га, згідно плану встановлених меж (а.с.47).

Рішення Миколаївської міської ради Львівської області від 07.05.2010 року №1007 "Про внесення змін в рішення міської ради" вирішено: 1) затвердити акт обстеження межі земельної ділянки в АДРЕСА_1 від 27.04.2010 року, 2) уточнити площу земельної ділянки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка знаходиться на АДРЕСА_1, змінити її з 0,0112 га на 0,02849 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд за результатами кадастрової зйомки з метою виготовлення державного акту на право власності на земельну ділянку, 3) внести зміни у рішення Миколаївської міської ради Львівської області від 16.10.2007 року №357 "Про передачу земельної ділянки у спільну часткову приватну власність", а саме п.1 викласти у такій редакції: "Надати дозвіл ОСОБА_3 (1/5 частину), ОСОБА_8 (1/5 частину), ОСОБА_3 (1/5 частину), ОСОБА_4 (1/5 частину), ОСОБА_5 (1/5 частину), на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складення документів, що посвідчують право на земельну ділянку загальною площею 0,02849 га з метою її безоплатної передачі у спільну часткову власність, для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, на АДРЕСА_1"(а.с.18).

Рішенням Миколаївської міської ради Львівської області від 13.07.2010 року №1081/1 "Про розгляд звернень і заяв" було вирішено скасувати рішення Миколаївської міської ради Львівської області від 07.05.2010 року №1007 "Про внесення змін в рішення міської ради" щодо уточнення площі вищевказаної земельної ділянки з 0,0112 га на 0,02849 га.(а.с.19).

16.01.2012 року Миколаївським районним судом Львівської області було прийнято рішення у справі №2-606/11, відповідно до якого визнано частково недійсним рішення Миколаївської міської ради від 08.04.2011 року №140 "Про скасування рішення №357 Миколаївської міської ради від 16.10.2007 року" в частині скасування рішення щодо передачі земельної ділянки у спільну часткову власність ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та визнано за останніми право спільної часткової власності на земельну ділянку, площею 112 кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1. Цим же рішенням суду визнано право власності на вказану земельну ділянку в частках: заОСОБА_3 - 1/4, за ОСОБА_4 - 1/4 та за ОСОБА_5 - 1/2 (а.с.61,63).

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 16.01.2014 року у справі №447/1902/13-ц ухвалено визнати недійсним рішення Миколаївської міської ради Львівської області від 13.07.2010 року №1081/1 "Про розгляд звернень і заяв". Дане рішення набрало законної сили 13.05.2014 року (а.с.20-21,22)..

Отже, судом безспірно встановлено, що за рішенням Миколаївської міської ради Львівської області від 16.10.2007 року №357 ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 надано у спільну часткову власність земельну ділянку на АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд у визначених судом частках загальною площею 0,0112 га.

При цьому , за рішенням Миколаївської міської ради Львівської області від 07.05.2010 року №1007 "Про внесення змін в рішення міської ради" розмір виділеної раніше земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд збільшено до 0,02849 га. та затверджено акт обстеження межі земельної ділянки по АДРЕСА_2 від 27.04.2010 р. і це рішення органу місцевого самоврядування є чинним.

Відповідно до рішення Миколаївської міської ради Львівської області від 29.03.2013 року №942 "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)" було вирішено надати дозвіл ОСОБА_3 (1/4 частину), ОСОБА_4 (1/4 частину), ОСОБА_5 (1/2 частину) на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,0112 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 (а.с.64).

Рішенням Миколаївської міської ради від 12.09.2014 року №1320 "Про внесення змін в рішення Миколаївської міської ради" на підставі вищевказаного рішення Миколаївського районного суду Львівської області, яке набрало законної було вирішено внести зміни у п. 1 рішення Миколаївської міської ради Львівської області від 29.03.2013 року №942 "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)" та викласти його у такій редакції: Надати дозвіл ОСОБА_3 (1/4 частину), ОСОБА_4 (1/4 частину), ОСОБА_5 (1/2 частину) на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,02849 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 (а.с.4).

Таким чином, судом вірно встановлено, що оскаржуваним рішенням Миколаївської міської ради від 12.09.2014 року №1320 змінено лише площу земельної ділянки, на яку надано дозвіл третім особамОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, яка відповідає площі земельної ділянки наданої співвласникам житлового будинку №66 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 рішенням Миколаївської міської ради Львівської області від 07.05.2010 року №1007 "Про внесення змін в рішення міської ради".

Згідно до положень ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.3 ЦПК України, ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

В той же час, за змістом положень ст.15 ЦК України, право особи на захист свого цивільного права виникає у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

Згідно ч.10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Згідно положень ст.152 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав та визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Як передбачено ст.155 Земельного кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий визнається недійсним.

Однак позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що оскаржуваним рішенням Миколаївської міської ради від 12.09.2014 року №1320 Про внесення змін в рішення Миколаївської міської ради", яке щодо розміру виділеної земельної ділянки узгоджується та відповідає Акту обстеження межі земельної ділянки в АДРЕСА_2 та рішенню Миколаївської міської ради Львівської області від 07.05.2010 року №1007 "Про внесення змін в рішення міської ради", порушуються законні права та інтереси позивача.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновками суду про безпідставність позовних вимог.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, судом вірно встановлені фактичні обставини справи, правильно застосовано матеріальний закон та процедура розгляду передбачена ЦПК України, колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 10 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий: Штефаніца Ю.Г.

Судді: Берези В.І.

Бойко С.М.