Справа № 647/1954/16-ц
№ провадження 2-о/647/92/2016
У Х В А Л А

27.09.2016 року м. Берислав

Суддя Бериславського районного суду Херсонської області Корсаненкова О.О., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення,-

встановила:

Заявник звернулася до суду з вказаною заявою, в якій просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме: що ОСОБА_2 та ОСОБА_2 є однією і тією ж особою, а саме: ОСОБА_2, який є моїм чоловіком, з яким я проживаю у офіційному шлюбі, та батьком: ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що дасть право мені: ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вважатися спадкоємцями першої черги на майно, яке належить ОСОБА_2.

Відповідно до ст.234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

В ч.4 ст.235 ЦПК України визначено, що справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Згідно із ч.1 ст.256 ЦПК України, Суд розглядає справи про встановлення факту:1) родинних відносин між фізичними особами;

2) перебування фізичної особи на утриманні;

3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню;

4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;

5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу;

6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;

7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;

8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;

9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Частиною 3 статті 256 ЦПК України визначено, що справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об'єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають.

У відповідності до статті 258 ЦПК України, у заяві повинно бути зазначено:

який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Згідно п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту

і форми позовної заяви, встановленим ст.137 ЦПК, так і вимогам

щодо її змісту, передбаченим ст.274 ЦПК ( 1502-06 ). Якщо в заяві

не зазначено, який конкретно факт просить встановити заявник, з

яких причин неможливо одержати або відновити документ, що

посвідчує даний факт, якими доказами цей факт підтверджується або

до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи

відновлення необхідних документів, суддя відповідно до ст.139 ЦПК

постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надає заявникові

строк для виправлення недоліків. У разі невиконання цих вказівок

заява вважається неподаною і повертається заявникові, про що суддя

постановляє мотивовану ухвалу.

Крім того, відповідно до п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6

ст.273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі,

прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої,

зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові,

прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у

свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту

належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки

у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові

зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати

докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що

організація, яка видала документ, не має можливості внести до

нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не

застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином

не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок

тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є

підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який

йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Заяви про встановлення із зазначених підстав факту належності особі вироку або рішення суду, квитка про членство в об'єднанні

громадян, військового квитка, посвідчення до ордена або медалі,

паспорта, чи свідоцтв, що їх видають органи реєстрації актів

громадянського стану, та інших документів, що посвідчують особу,

не підлягають розгляду в порядку, передбаченому главою 37 ЦПК,

оскільки ці питання вирішуються органом, який видав документ.

Судами також не встановлюється тотожність особи.

Зі змісту заяви вбачається, що внаслідок помилок, допущених у прізвищах заявника та її чоловіка при укладенні ними шлюбу, та у свідоцтвах про народження дітей, що народилися у цьому шлюбі, неможливо встановити їх родинні зв'язки, що в подальшому призведе до неможливості оформлення спадкових прав зазначених осіб.

При цьому, заявником не надано суду доказів звернення до відповідного відділу ДРАЦС із вимогою про виправлення даних помилок та відповіді останнього.

Крім того, заявнику необхідно зазначити заінтересовану особу, яка буде приймати участь у даній справі.

За таких обставин, суд вважає що вказана заява не може бути розглянута по суті, у зв'язку з чим заявнику необхідно надати строк для усунення вказаних недоліків.

Керуючись ст. 121 ЦПК України, суддя

постановила:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення - залишити без руху.

Повідомити заявнику про необхідність виправити зазначені недоліки заяви протягом п'яти днів з дня отримання даної ухвали.

Роз'яснити що у випадку невиконання вимог суду про усунення недоліків, заява буде вважатися неподаною та повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. О. Корсаненкова