Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Євтушенко О.І., Мостової Г.І.
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Херсонської міської ради, ОСОБА_5, приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу МаковецькоїОлени Анатолівни, треті особи: ОСОБА_7, реєстраційна служба Комсомольського районного Управління юстиції у м. Херсоні, про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на частину будинку, визнання недійсним договору дарування та скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 10 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 07 квітня 2016 року,-

вс т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до Херсонської міської ради, ОСОБА_5, приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Маковецької Олени Анатолівни, треті особи: ОСОБА_7, реєстраційна служба Комсомольського районного Управління юстиції у м. Херсоні, про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на частину будинку, визнання недійсним договору дарування та скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

В обґрунтування позовних вимог, посилалась на те, що з 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 року проживала разом з ОСОБА_8 однією сім'єю без реєстрації шлюбу, вони вели спільне господарство, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки щодо один одного.

За час спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, за спільні кошти, 02 листопада 2009 року ОСОБА_8 придбано 81/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_8 помер. Після його смерті з'ясувалося, що начебто за життя між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 26 вересня 2011 року на товарній біржі був укладений договір купівлі-продажу належної їм частини житлового будинку. Заочним рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 19 листопада 2012 року вказаний договір визнано дійсним, визнано за ОСОБА_7 право власності на спірний житловий будинок, в подальшому заочне рішення було скасовано та ухвалою суду від 11 лютого 2014 року позов ОСОБА_7 залишено без розгляду.

Незважаючи на це, 19 лютого 2014 року ОСОБА_7 за договором дарування відчужила нерухоме майно на користь ОСОБА_5

Позивач зазначає, що договір дарування від 19 лютого 2014 року є нікчемним, таким, що суперечить законодавству, оскільки заочне рішення, на підставі якого було визнано право власності на будинок за ОСОБА_7, скасовано, а відтак остання не мала права ним розпоряджатися.

З урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_4 просила суд встановити факт проживання її та ОСОБА_8 однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 року; визнати за нею право власності на Ѕ 81/100 частин будинку АДРЕСА_1, як на частку у спільній сумісній власності подружжя; визнати недійсним договір дарування 81/100 частин будинку АДРЕСА_1 від 19 лютого 2014 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_5; визнати недійсним запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію прав ОСОБА_5 на 81/100 частин спірного будинку.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 10 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 07 квітня 2016 року, у задоволені позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 02 листопада 2009 року ОСОБА_8 придбав 81/100 частину домоволодіння АДРЕСА_1

Згідно п. 9 договору покупець стверджував, що купив частину житлового будинку за кошти, які належать йому на праві особистої приватної власності, які не є спільною сумісною власністю подружжя, так як він в момент укладення цього договору не перебуває у шлюбі та ні з ким не проживає однією сім'єю без реєстрації шлюбу, що підтверджується відповідною заявою.

До договору купівлі-продажу ОСОБА_8 також подана нотаріально посвідчена заява, в якій він також стверджує, що станом на 02 листопада 2009 року не перебуває у шлюбі та ні з ким не проживає однією сім'єю без реєстрації шлюбу та купує 81/100 частини будинку за належні тільки йому особисті кошти.

Також судами встановлено, що з 10 червня 2011 року у належній ОСОБА_8 частині будинку зареєстрована ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є донькою позивачки.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_8 помер.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 18 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 17 березня 2015 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 відмовлено у задоволенні позову про встановлення факту їх проживання понад п'ять років однією сім'єю з померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_8 та визнання спадкоємцями четвертої черги, у зв'язку із недоведеністю заявлених вимог.

Згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст.74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст.74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що позивачем ОСОБА_4 не доведено факт проживання з ОСОБА_8 однією сім'єю без реєстрації шлюбу на час придбання нерухомого майна, ведення спільного господарства та її участь у набутті спірного майна, внаслідок спільної праці та трудової участі, й за спільні грошові кошти.

Крім того, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору дарування 81/100 частини спірного житлового будинку, укладеного між ОСОБА_7 до ОСОБА_5, суди правильно вказали, що позивач ОСОБА_4 не є стороною договору дарування, а відтак не може ставити питання про визнання його недійсним та скасування державної реєстрації прав власності.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, а фактично стосуються переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 10 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 07 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.І. Євтушенко
Г.І. Мостова