Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Євтушенко О.І., Кадєтової О.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_7, Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області, реєстраційної служби Генічеського районного управління юстиції в Херсонській області про визнання права власності на нежитлові приміщення та скасування права власності на нерухоме майно, за касаційною скаргою ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_8, на рішення апеляційного суду Херсонської області від 09 березня 2016 року,

вс т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 16 січня 2001 року між нею та ОСОБА_9 був укладений установчий договір про утворення спільного підприємства «ІНФОРМАЦІЯ_1», а саме: Товариства з обмеженою відповідальністю СП «ІНФОРМАЦІЯ_1» О.О.О.». Засновники створили СП «ІНФОРМАЦІЯ_1» О.О.О.». та наділили його уставним фондом в розмірі 44 000,00 грн, що відповідало балансовій вартості будівлі. Розміри вкладів засновників були рівними. На підставі протоколу № 1 зборів засновників СП «ІНФОРМАЦІЯ_1» О.О.О.» від 12 лютого 2001 року, ОСОБА_9 обрано головою ради засновників та призначено директором СП «ІНФОРМАЦІЯ_1» О.О.О.» з правом ведення повної господарської діяльності підприємства на підставі його статуту.

Позивачка вважає, що ОСОБА_9, як директор СП «ІНФОРМАЦІЯ_1» О.О.О.», скориставшись своїм службовим становищем, та тим, що другий засновник ОСОБА_4 постійно мешкає за кордоном, отримав 08 червня 2001 року у Генічеській районній інспекції ДАБК дозвіл № 7 на виконання будівельно-монтажних робіт та за кошти ТОВ СП «ІНФОРМАЦІЯ_1» О.О.О.» збудував бар-кафе, терасу «ІНФОРМАЦІЯ_1», загальною площею 167,7 кв. м.

Рішенням Виконавчого комітету Щасливецької сільської ради Генічеського району Херсонської області від 27 червня 2001 року затверджено акт державної технічної комісії від 19 червня 2001 року про готовність закінченого будівництвом бару-кафе та тераси до експлуатації у с. Щасливцево по вул. Леніна, 84-а ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_1» та прийнято на баланс ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Незважаючи на вказане рішення виконком Шасливцевської сільської ради видав на ім'я ОСОБА_9 свідоцтво на право приватної власності на кафе-бар «ІНФОРМАЦІЯ_1», що розташоване по вул. Леніна, 84-а у с. Шасливцеве Генічеського району Херсонської області. На підставі свідоцтва про право власності на об'єкт нерухомого майна ОСОБА_9 за договором купівлі-продажу від 19 вересня 2005 року викупив, як приватний підприємець, у ІЦасливцевської сільської ради земельну ділянку площею 255 кв. м, на якій розташоване кафе-бар «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою.

У зв'язку з викладеним позивачка просила визнати право власності засновника ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_1» ОСОБА_4 на Ѕ частину нежитлових приміщень торгівельного призначення, загальною площею 232,5 кв. м, що розташовані за адресою: Херсонська область, Генічеський район, АДРЕСА_1; визнати незаконними та скасувати наступні рішення та правовстановлюючі документи: рішення Виконавчого комітету ІЦасливцевської сільської ради від 23 жовтня 2002 року № 136 «Про прийняття в експлуатацію кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1; свідоцтво про право власності на нерухоме майно - кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташоване по АДРЕСА_1 Генічеського району Херсонської області, що належить на праві приватної власності ОСОБА_9, видане на підставі рішення виконкому Шасливцевської сільської ради від 23 жовтня 2002 року № 136, зареєстроване в Генічеському БТІ 07 листопада 2002 року № 22.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 05 жовтня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано п. 2 рішення Виконавчого комітету Щасливцевської сільської ради № 136 від 23 жовтня 2002 року «Про прийняття в експлуатацію кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1.

Визнано незаконним та скасовано в Ѕ частині свідоцтво про право власності на нерухоме майно - кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташоване по АДРЕСА_1 Генічеського району Херсонської області, що належить на праві власності ОСОБА_10, видане на підставі рішення Виконавчого комітету Щасливцевської сільської ради від 23 жовтня 2002 року № 136.

Визнано право приватної власності засновника ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_1» ОСОБА_4 на Ѕ частину нежитлових приміщень торгівельного призначення, загальною площею 232,5 кв. м, що розташовані по АДРЕСА_1 Генічеського району Херсонської області.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 09 березня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_8, просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 16 січня 2001 року ОСОБА_10 та ОСОБА_4 уклали установчий договір про утворення сумісного підприємства «ІНФОРМАЦІЯ_1», договір був належним чином зареєстрований.

Рішенням Виконавчого комітету Щасливцевської сільської ради № 136 від 23 жовтня 2002 року було прийнято в експлуатацію кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» та вирішено оформити право власності на кафе за ОСОБА_11 На підставі цього рішення 07 листопада 2002 року ОСОБА_10 видано свідоцтво про право власності на кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташоване по АДРЕСА_1

Як вбачається з установчого договору від 16 січня 2001 року ОСОБА_4 належало 50% в уставному фонді, який складався за рахунок коштів засновників. Крім того, вказане підприємство утворювалось з метою будівництва кафе, тому ОСОБА_4 мала право, після вводу його в експлуатацію, на Ѕ частку вказаного кафе.

Спірні правовідносини виникли в період 2001-2002 років, а тому до них необхідно застосовувати ЦК УРСР 1963 року та Закон України «Про власність».

Частиною 2 ст. 17 Закон України «Про власність» передбачено, що майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.

Згідно до ст. 57 Закону України «Про власність», якщо в результаті видання акта органом державного управління або місцевим органом державної влади, що не відповідає законові, порушуються права власника та інших осіб щодо володіння, користування чи розпорядження належним їм майном, такий акт визнається недійсним за позовом власника або особи, права якої порушено.

Відповідно до ст. 71 ЦК УРСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Згідно зі ст. 75 ЦК УРСР позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог та ухвалюючи нове про відмову в позові, апеляційний суд правильно виходив із того, що позивачкою пропущено строк позовної давності, оскільки свідоцтво про право власності на кафе було видано 07 листопада 2002 року, а за захистом своїх порушених прав позивачка звернулась лише у квітні 2015 року.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_8, відхилити.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 09 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.І. Євтушенко
О.В. Кадєтова