УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 грудня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ХоптиС.Ф., Журавель В.І., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 21 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 26 вересня 2005 року між банком та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, згідно з яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 10 тис. грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач належним чином не виконував зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 29 лютого 2016 року становить 29 491 грн 98 коп. та складається із: 5 300 грн 12 коп. - заборгованість за кредитом, 22 311 грн 29 коп. - заборгованість за відсотками, штрафи: 500 грн (фіксована частина), 1 380 грн 57 коп. (процентна складова).

З урахуванням зазначеного ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 29 491 грн 98 коп.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 21 липня 2016 року, у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), керуючись ст. ст. 256, 261, 267 ЦК України, правильно виходив з того, що останній платіж за кредитним договором відповідачем було здійснено у 2010 році, строк дії картки закінчився 2007 року, позивач звернувся до суду у 2015 році, тобто за межами трирічного строку позовної давності, тому дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності, про застосування якої заявив відповідач.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року № 6-154цс15, яка відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду не впливають, а в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноваження суду касаційної інстанції.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 21 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

В.І.Журавель

С.П.Штелик