Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2016 року Подільський районний суд міста Києва

в складі:

головуючого судді - Декаленко В. С. ,

при секретарі - Кравцовій Ю. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та Подільського районного відділу держаної виконавчої служби у місті Києві Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання права власності на автомобіль, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на автомобіль, мотивуючи свої вимоги тим, що 29 грудня 2012 року між ним та ОСОБА_3 було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору купівлі-продажу легкового автомобіля «AUDI» 80, реєстраційний номер НОМЕР_1, 1993 року випуску.

Зазначає, що зміст досягнутої угоди полягав у тому, що ОСОБА_3, діючи в інтересах ОСОБА_2 на підставі довіреності від 17.12.2011 року і Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу передав вказаний вище автомобіль у його власність, а він прийняв автомобіль і сплатив за нього певну грошову суму.

Посилається на те, що на виконання умов досягнутої домовленості та з метою підтвердження вчинення правочину - договору купівлі-продажу ОСОБА_3 написав розписку, в якій підтвердив факт отримання коштів у розмірі 5 700 дол. США та зобов'язався оформити довіреність на ОСОБА_1 щодо володіння і розпорядження автомобілем.

Звертає увагу суду на те, що оформити автомобіль на своє ім'я він не зміг, довіреність на право розпорядження автомобілем ОСОБА_3 на його ім'я не посвідчив, однак він - позивач вільно і відкрито продовжував користуватися придбаним автомобілем.

Однак, як зазначає у позовній заяві, 15 серпня 2016 року на автодорозі Одеса-Київ, його було зупинено працівниками патрульної служби, автомобіль затримано та доставлено на спеціальний майданчик у зв'язку з оголошенням автомобіля у розшук згідно постанови державного виконавця.

Посилається на те, що колишня власниця автомобіля ОСОБА_2 є боржником за виконавчим провадженням №38130714, що перебуває в провадженні Подільського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у м. Києві, та в межах даного провадження було оголошено в розшук та арештовано спірний автомобіль.

При цьому ОСОБА_2 не заперечує факт продажу автомобіля, про що надала йому нотаріально посвідчену заяву.

Посилаючись на те, що сплативши повну вартість автомобіля він став його власником, однак Подільський районний відділ державної виконавчої служби ГТУЮ у м. Києві безпідставно арештував даний автомобіль як власність ОСОБА_2, керуючись ст.ст. 15, 16, 235, 328, 392, 655 ЦК України, він вимушений звертатись з даним позовом до суду і просить визнати за ним право власності на автомобіль «AUDI» 80, 1993 року випуску, колір - синій, номер шасі (кузова) НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований у ВРЕР-6 УДАІ в м. Києві 19 липня 2011 р., а також зобов'язати Подільський районний відділ державної виконавчої служби ГТУЮ у м. Києві знати арешт з автомобіля, а також виключити даний автомобіль з акту опису та з бази розшуку автомобілів.

В судове засідання позивач та його представники не з'явилися, від представника позивача до суду надано заяву, в якій просив здійснювати розгляд справи без його участі, а позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, до суду надано заяву про визнання нею позову в повному обсязі та просила справу розглядати без її участі та задовольнити позовні вимоги з огляду на те, що дійсно нею було продано автомобіль ОСОБА_3 та вона не має ніяких прав на даний автомобіль.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надав заяву про визнання ним позову в повному обсязі та просив справу розглядати без його участі та задовольнити позовні вимоги в частині визнання права власності на автомобіль за позивачем підтвердивши, що він дійсно отримав грошові кошти за автомобіль від позивача.

Представник Подільського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у м. Києві у судове засідання не з'явився, про день,час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, до суду надійшла заява, відповідно до якої просили слухати справу у відсутності представника відповідача та ухвалити рішення згідно вимог чинного законодавства.

Дослідивши в сукупності матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, 17.12.2011 року ОСОБА_2 на ім'я ОСОБА_3 була видана Довіреність на розпоряджання належним їй на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 автомобілем «AUDI» 80, 1993 року випуску, колір - синій, номер шасі (кузова) НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 9-11).

29 грудня 2012 року ОСОБА_3, діючи в інтересах ОСОБА_2 на підставі вищезазначеної довіреності передав автомобіль «AUDI» 80, 1993 року випуску, колір - синій, номер шасі (кузова) НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1, позивачу ОСОБА_1А, за що ОСОБА_1 сплатив ОСОБА_3 5700 дол. США, про отримання яких ОСОБА_3 написав розписку. При цьому в розписці ОСОБА_3 зазначив, що бере на себе зобов'язання переоформити автомобіль на позивача, або ж видати на його ім'я довіреність (а.с. 12).

Однак, як було встановлено у судовому засіданні, право власності на вказаний автомобіль залишилося бути зареєстрованим на ім'я ОСОБА_2

З наданих суду матеріалів вбачається, ОСОБА_2 є боржником у виконавчому провадженні №38130717, яке перебуває на виконанні у Подільському районному відділі державної виконавчої служби ГТУЮ у м. Києві. В межах даного виконавчого провадження, постановою від 26 червня 2013 року державним виконавцем Барановським Б.В. Подільського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у м. Києві було накладено арешт та оголошено заборону відчуження майна ОСОБА_2 (а.с.16).

Під арешт за даною постановою потрапив і автомобіль «AUDI» 80, 1993 року випуску, колір - синій, номер шасі (кузова) НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.17-18).

Постановою державного виконавця Ясінської К.М. Подільського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у м. Києві від 15 березня 2016 року автомобіль «AUDI» 80, реєстраційний номер НОМЕР_1, було оголошено у розшук (а.с.19).

15 серпня 2016 року оголошений у розшук автомобіль «AUDI» 80, реєстраційний номер НОМЕР_1, було затримано на автодорозі Одеса-Київ працівниками патрульної служби, в результаті чого позивачу ОСОБА_1 стало відомо про наявність виконавчого провадження за борговими зобов'язаннями ОСОБА_2 та претензії Подільського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у м. Києві щодо даного автомобіля.

Посилаючись на те, що він сплатив вартість автомобіля ОСОБА_3, який діяв від імені ОСОБА_2, а тому, набув право власності на нього, останній звернувся до суду з даним позовом і тому його права підлягають захисту судовим рішенням.

Частина перша ст. 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Зі змісту статей ст.ст. 237, 244 ЦК України вбачається, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю.

Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Відповідно ж до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

18 серпня 2016 року ОСОБА_2 нотаріально посвідчила заяву, якою визнала факт продажу автомобіля від її імені позивачу та підтвердила факт отримання коштів за проданий автомобіль (а.с.13).

Своєю заявою від 6 грудня 2016 року ОСОБА_3 визнав позовні вимоги та засвідчив факт отримання коштів від ОСОБА_1 (а.с.69-70).

Таким чином, судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_3, діючи від імені ОСОБА_2, складаючи розписку про отримання грошових коштів за автомобіль та передаючи Свідоцтво про право власності на нього ОСОБА_1, насправді уклав з останнім договір купівлі-продажу транспортного засобу.

Частина друга статті 235 ЦК України визначає, що якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Стаття 41 Конституції України, визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у позивача з моменту передачі йому автомобіля і ключів від нього, дійсно виникло право власності, у зв'язку з чим його позовна вимога про визнання права власності на нього, підлягає задоволенню.

При цьому, зважаючи на те, що спірний автомобіль арештовано постановою державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у м. Києві від 26 червня 2013 року у виконавчому провадженні №38130717, право позивача вільно володіти та розпоряджатися автомобілем порушується.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016, у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Зважаючи на те, що позивач не є стороною виконавчого провадження №38130717, що перебуває на виконанні в Подільському районному відділі державної виконавчої служби ГТУЮ у м. Києві, в межах якого арештовано автомобіль «AUDI» 80, реєстраційний номер НОМЕР_1, та оголошено його у розшук, однак є власником такого автомобіля, що було доведено матеріалами справи, права позивача ОСОБА_1 підлягають захисту шляхом визнання за ним права власності на автомобіль та зняття з нього арешту (п. 5 зазначеної Постанови).

Стаття 11 ЦПК України визначає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того в силу ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір по 713,12 грн.

На підставі вищевикладеного, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 202, 205, 235, 237, 244, 328, 334, 392, 655 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208, 209, 213-215, 217- 218, 223 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на транспортний засіб - автомобіль «AUDI», модель 80, 1993 року випуску, колір - синій, номер шасі (кузова) НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Зняти арешт з автомобіля «AUDI», модель 80, 1993 року випуску, колір - синій, номер шасі (кузова) НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1, накладений постановою державного виконавця Барановського Б.В. Подільського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у м. Києві від 26 червня 2013 року в межах виконавчого провадження №38130717.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2) та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3) по 713,12 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В. С. Декаленко