РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2016 року Провадження №2/425/842/16

Справа №425/2439/16-ц

Рубіжанський міський суд Луганської області в складі:

головуючого - судді Москаленко В.В.,

за участю секретаря - Гребенюк В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Колективного підприємства „Сєвєродонецька будівельна фірмаДСК про визнання наявності факту сумнівного звільнення,стягнення компенсації за час вимушеного прогулу ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача вказавши наступне.

У 2015 році він звернувся до УПФУ м.Рубіжне з метою оформлення пенсії на пільгових умовах. Йому було відмовлено в цьому оскільки фахівці Фонду не включають в пільговий стаж період його роботи з 22.08.1992 р.по 28.02.1995 р. на посаді монтажника залізобетонних конструкцій .Більш 12 років він працював у ДСК м.Сєвєродонецьк,але в 1992 році його підприємство було реорганізовано в окреме колективне підприємство КП СУ-3 на якому він продовжував працювати на посаді монтажника по монтажу залізобетонних конструкцій до 10.06.1996 р.

10.06.1986 р. він був звільнений за ініціативою керівництва КП СУ-3 в звязку з скороченням чисельності штатів-ст.40 п.1 КЗпП України.Звільнено його було незаконно ,з порушенням встановленого порядку .Після звільнення його з підприємства не за власним бажанням ,а за скороченням штатів ,він отримав статус безробітнього до цього дня.

З наявністю факту сумнівного звільнення період часу з 10.06.1997 р. по цей день є вимушеним прогулом. Позивач просить визнати наявність факту сумнівного звільнення по ст.40 п.1 Закону України,а період часу з 10.06.1996 р. по 10.02.2016 р. вважати вимушеним прогулом,зобовязати КП СУ-3 виплатити компенсацію зарплати за період вимушеного прогулу.

Ухвалою суду від 31.10.2016 р. було замінено неналежного відповідача ОСОБА_2 підприємство СУ-3 на належного відповідача-Колективне підприємствоСєвєродонецька будівельна фірмаДСК(далі КП Сєвєродонецька будівельна фірмаДСК)

В судовому засіданні позивач,його представник уточнили позовні вимоги ,остаточно просили визнати наявність факту сумнівного звільнення за ст.40 п.1 Закону України,а період часу з 10.06.1996 р. по 10.02.2016 р. та стягнути з відповідача на користь позивача

342200 грн.заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу.

В обгрунтування позовних вимог позивач пояснив,що він працював в КП Сєвєродонецька будівельна фірмаДСКмонтажником по монтажу залізобетонних конструкцій.

10.06.1996 р.його було звільнено з підприємства за ст.40 п.1 КЗпП України в звязку з скороченням штату. Він на той момент не розумів,що його звільнили незаконно оскільки не має юридичної освіти,тому своє звільненя не оскаржував. Тільки в 2015 році,звернувшись до Управління Пенсійного фонду України в м.Рубіжне і отримавши відмову у призначенні пільгової пенсії,він зрозумів ,що звільнили його незаконно оскільки йому не хватає стажу для оформлення пільгової пенсії.

Позивач неодноразово зазначав,що якби йому призначили пенсію на пільгових умовах,то він не вважав би своє звільнення незаконним і не звертався би до суду .

Представник позивача в судовому засіданні пояснив наступне.

В 1996 році позивача було викинуто на вулицю. Позивач був рабом на підприємстві відповідача на якого припадало три прораба.Замість того,щоб займатися будівництвом ,відповідач будівництво поховав.Відповідач порушив право позивача на працю.Ним були створені офшорні компанії.

В результаті чого позивач був вимушений протягом двадцяти років батрачити в Росії ,а потім почалася війна.Голод і хвороби змусили позивача звернутися до Пенсійного фонду ,але там від відповідальності ухиляються. Відповідно дго ст.43 Конституції України позивача не мали права звільняти.Ст.40 КЗпП України обгрунтовує факт сумнівного звільнення позивача і поняття вимушеного прогулу.При розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу він застосував спрощений варіант і помножив розмір мінімальної заробітної плати на кількість місяців вимушеного прогулу.

Щодо пропуску звернення до суду позивач і його представник пояснили,що позивач в момент його незаконного звільнення не знав,що треба звертатися до суду,не знав про своє право на захист та не бажав конфліктувати з адміністрацією підприємства.

В судовому засіданні директор та представник Колективного підприємстваСєвєродонецька будівельна фірмаДСК позовні вимоги не визнали,надали заперечення.

Пояснили ,що позивач пропустив без поважних причин строк звернення до суду.Крім того позовні вимоги є безпідставними оскільки звільнення позивача було цілком законним ,тому вважати період часу з 10.06.1996 р. по 10.02.2016 р. вимушеним прогулом неможливо як і стягувати середній заробіток за час вимушеного прогулу на корнсть позивача.

Заслухавши пояснення сторін , дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що сторони з 03.09.1984 р. по 10.06.1996 р. перебували в трудових відносинах (наказ № 56-к про прийняття на роботу а.с.63,трудова книжка-а.с.46) .

Позивач займав посаду монтажника по монтажу залізобетонних конструкцій.

Наказом № 17-к від 08.04.1996 року (а.с.83) позивача було попереджено про звільнення за ст.40 п.1 в звязку з скороченням чисельності працівників.З даним наказом позивач був ознайомлений,що підтверджується його підписом і не оспорюється.

Позивача також було попереджено про звільнення окремим попередженням(а.с.84) з яким він ознайомився 22.02.1996 р.,що підтверджується його підписом та не оспорюється.

Наказом № 28-к від 10.06.1996 року було звільнено з підприємства девятеро працівників,в тому числі і позивача в звязку із змінами в оранізації виробництва і труда та скороченням чисельності працівників,з виплатою місячної виходної допомоги з 10.06.1996 року.

Позивач був ознайомлений з цим наказом,що підтверджується його підписом та не оспорюється.

Щодо вимог про визнання факту сумнівного звільнення ,суд вважає необхідним зазначити наступне.

Кодексом Закону про працю України не передбачено такого способу захисту трудових прав як визнання факту сумнівного звільнення. Взагалі законодавством України не визначено таке поняття як „сумнівне звільнення.Отже,суд не може визнати або встановити такий факт.

Разом з тим ,суд бере до уваги ,що позивач підтверджує той факт,що не вважав своє звільнення незаконним на протязі багатьох років,до того моменту як йому

було відмовлено в призначенні пенсії на пільгових умовах в звязку з відсутністю необхідного стажу.Фактично із пояснень позивача виходить,що він звернувся з цим позовом не для захисту його права на працю,а про захист його права на пенсійне забезпечення.

На підтвердження незаконності звільнення позивачем та його представником не надано жодного доказу .

Натомість представником відповідача надані всі можливі докази законного звільнення позивача ,з урахуванням тривалого часу,який пройшов з моменту звільнення та строків зберігання документів.

Таким чином ,вимога про визнання факту сумнівного звільнення задоволенню не підлягає в звязку з безпідставністю.

Щодо вимоги про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу ,суд приходить висновку,що дана вимога не підлягає задоволенню оскільки вона є похідною від вимоги про поновлення на роботі, яка позивачем до початку розгляду справи по суті не заявлялась.

Крім того,розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу є хибним оскільки виконаний на підставі виключно думки представника позивача про можливість такого розрахунку шляхом множення розміру мінімальної заробітної плати ,яка встановлена на час розгляду справи на кількість місяців ,які пройшли після звільнення позивача.

Суд зазначає,що позивачем також пропущено строк звернення до суду і поважних причин для поновлення такого строку не наведено.

Але,суд приходить висновку,що оскільки позовні вимоги є безпідставними,то відмовити позивачеві необхідно саме з цього приводу,а не в звязку з пропуском установленого строку звернення до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 212 215 ЦПК України , суд-

вирішив :

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до Колективного підприємства „Сєвєродонецька будівельна фірмаДСК про визнання наявності факту сумнівного звільнення,стягнення компенсації за час вимушеного прогулу за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Луганської області через Рубіжанський міський суд Луганської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя В.В.Москаленко