УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Закропивного О.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом виконавчого комітету Рівненської міської ради до ОСОБА_5 про виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання членом сім'ї померлого ОСОБА_6, визнання права користування жилим приміщенням за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Рівненської області від 13 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року виконавчий комітет Рівненської міської ради (далі - ВК Рівненської МР) звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив виселити ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що житловий будинок за зазначеною адресою перебуває у комунальній власності міста.

Спірна квартира була надана ОСОБА_6, який помер у лютому 2004 року, проте в ній без реєстрації та законних підстав проживає ОСОБА_5

У листопаді 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що з 1986 року вона проживала з ОСОБА_6 однією сім'єю без реєстрації шлюбу до дня його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зазначала, що у березні 1986 року чоловік, будучи працівником підприємства «Укркурортстрой», отримав ордер на вселення в спріну квартиру, куди вона вселилася за його згодою як член сім'ї, та проживає в ній до цього часу.

Враховуючи викладені обставини, просила визнати її членом сім'ї ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, та визнати за нею право користування спірним житлом.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 22 лютого 2016 року у задоволенні позову ВК Рівненської МР відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено.

Визнано ОСОБА_5 членом сім'ї померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6

Визнано за ОСОБА_5 право користування квартирою АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 13 червня 2016 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22 лютого 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову ВК Рівненської МР.

Виселено ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Скасовуючи рішення міського суду та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову ВК Рівненської МР та відмову у задоволенні зустрічного позову, апеляційний суд, вірно застосувавши положення ст. ст. 98, 99, 109 ЖК Української РСР, врахувавши роз'яснення постанови пленуму Верховного Суду України від 2 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування Житлового кодексу України», оцінивши належним чином подані сторонами докази (ст. 212 ЦПК України), з дотриманням норм процесуального права, обґрунтовано виходив із того, що ОСОБА_5 проживає у спірній квартирі без належних правових підстав, тому підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення.

Колегія погоджується з таким висновком апеляційного суду.

Наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім'ї наймача (ч. 1 ст. 98 ЖК Української РСР).

Відповідно до ст. 99 ЖК Української РСР Піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. У разі припинення дії договору найму жилого приміщення одночасно припиняється і дія договору піднайму. Піднаймач і члени його сім'ї, а також тимчасові жильці зобов'язані негайно звільнити займане жиле приміщення. У разі відмовлення вони підлягають виселенню в судовому порядку, а з будинків, що загрожують обвалом, - в адміністративному порядку. Виселення провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Згідно із ч. 1 ст. 109 ЖК Української РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.

Рішення суду апеляційної інстанції є законним та обґрунтованим, оскільки всупереч ст. ст. 10, 60 ЦПК України ОСОБА_5 не надала суду належних та допустимих доказів вселення у квартиру в якості члена сім'ї наймача.

Крім того, під час проживання у спірному житловому приміщенні, а саме: з 1996 року по 2015 рік, вона була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, тобто зберігала за собою постійне місце проживання.

Апеляційний суд правильно зазначив, що проживання ОСОБА_5 у цій квартирі носило характер тимчасового зі згоди наймача.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують і зводяться до оцінки доказів, однак відповідно дост. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За таких обставин, правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суд апеляційної інстанції із урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшов висновку про задоволення позову ВК Рівненської МР та відмову у задоволенні зустрічного позову.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 13 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддіВ.І. Журавель
О.В. Закоропивний С.Ф. Хопта