Провадження № 2/750/2974/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2016 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

судді - Рахманкулової І.П.,

із секретарем - Разумейко К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради про визнання права власності на будинок у порядку спадкування,

треті особи: Реєстраційна служба Чернігівського міського управління юстиції, Перша чернігівська державна нотаріальна контора,

в с т а н о в и в :

14 листопада 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до Чернігівської міської ради, в якому просить у порядку спадкування визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: м. Чернігів, вул. Піщана, 9.

Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що 29 березня 2016 року померла її мати ОСОБА_2, у звязку з чим відкрилася спадщина на належне їй майно. У встановлений законом строк позивач звернулася до Першої чернігівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом. Проте, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 4244/02-31 від 27 жовтня 2016 року нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок 9, що розташований по вулиці Піщана в м. Чернігові, у звязку з тим, що спадкодавець за життя не забезпечила державної реєстрації права власності, що унеможливлює оформлення права на спадщину.

Позивач у судове засідання подала заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача Чернігівської міської ради у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи сповіщений завчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомив.

Представник третьої особи Першої чернігівської державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи сповіщений завчасно та належним чином.

Представник третьої особи - Реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи сповіщався завчасно та належним чином.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 29 березня 2016 року померла ОСОБА_2, яка доводилася матірю позивачу, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а/с 7).

Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно.

ОСОБА_2 на праві власності належав недобудований будівництвом житловий будинок, що розташований в м. Чернігові по вул. Піщана, 9 згідно свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 лютого 1989 року (а/с 9, 10).

Позивачем зазначено, що вказаний вище будинок на момент смерті спадкодавця був побудований та фактично введений в експлуатацію.

Згідно технічного паспорта на будинок по вул. Піщана в м. Чернігові станом на 09 лютого 2011 року самочинно збудованих обєктів домоволодіння не має (а/с 14-20).

За життя, а саме 19 липня 2001 року, ОСОБА_2 склала заповіт, яким все належне їй майно заповіла своїй доньці - ОСОБА_1 (а/с 8).

У встановлений законом строк позивач звернулася до Першої чернігівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом.

Проте, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 4244/02-31 від 27 жовтня 2016 року нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок № 9, що розташований по вул. Піщана в м. Чернігові, у звязку з тим, що спадкодавець за життя не забезпечила державної реєстрації права власності, а, отже, право власності у неї не виникло (а/с 12-13).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до положення статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 1216 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.

За таких обставин, вимоги позивача підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 213-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 328, 392, 1261, 1268 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради про визнання права власності на будинок у порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: м. Чернігів, вул. Піщана, 9.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя І.П. Рахманкулова