Провадження № 2/359/1788/2016
Справа № 359/5026/16-ц
07 грудня 2016 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді - Муранової-Лесів І.В.,
при секретарі - Шляхетко Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного підприємства «Бориспільське лісове господарство» до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю «АГРОПРОМ-ТЕХНОЛОГІЇ» про визнання недійсним державного акту на право власності на землю, витребування земельної ділянки, -
Крім того, позивач зазначає, що вказана земельна ділянка незаконно вибула з державної власності, оскільки ОСОБА_2 не була її власником та не укладала договору щодо її відчуження. Також відповідно до кримінальних проваджень державний акт на імя ОСОБА_2 є підробленим і ніколи не видавався Бориспільським районним відділом земельних ресурсів, що підтверджується висновками судової експертизи.
Також зазначеною, що всі підписи від імені ОСОБА_2 за результатами проведеної Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз почеркознавчої експертизи, в тому числі встановлено, що в договорі купівлі-продажу земельної ділянки від 21.01.2009 виконано не ОСОБА_2, і іншою особою. Та згідно протоколів допиту ОСОБА_2 у кримінальній справі № 222-5, в березні (квітні) 2001 року вона загубила свій паспорт та ідентифікаційний код в м. Києві. Про втрату паспорта вона писала заяву до Ленінградського районного управління міліції в м. Києві та 03.04.2001 року отримала новий паспорт іншої серії та номеру. Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 21.01.2009 № 31 вона не укладала.
Крім того позивач зазначає, що відповідно до проекту організації та розвитку лісового господарства Бориспільського ДЛГ Державного лісогосподарського обєднання «Київліс-2004» спірні земельні ділянки покриті лісовою рослинністю та мають відповідні таксаційні характеристики. За інформацією Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства та ДП «Бориспільське лісове господарство» земельні ділянки знаходяться в одному кварталі лісництва, є єдиним лісовим масивом, використовуються для ведення лісового господарства.
Також зазначено, що ДП «Бориспільське лісове господарство» погодження про можливість вилучення спірних земель лісогосподарського призначення загальною площею 22,3060 га в кварталі 41, виділах 5,5,8,10 Вишеньківського лісництва ДП «Бориспільське лісове господарство» не надавалось. Крім того зазначено, що вилучення земельних лісових ділянок площею більше 1 га, а також зміна їх цільового призначення, відноситься до виключної компетенції Кабінету Міністрів України. А також, зазначено, що спірні земельні ділянки вибули із власності держави поза волею ї розпорядника та землекористувача, свідчить про можливість застосування віндикації для захисту порушених інтересів держави та витребування з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь держави в особі Кабінету Міністрів України.
У судовому засіданні прокурор Київської обласної прокуратури позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.
Представник Кабінету Міністрів України в судове засідання не зявився. Від уповноваженого представника позивача до суду надійшла заява про слухання справи за відсутності представника Кабінету міністрів України за наявними матеріалами справи, відповідно до якої просить позов задовольнити в повному обсязі.
Представник ДП «Бориспільське лісове господарство» в судове засідання не зявився, про дату та місце розгляду справи повідомлений, про причину неявки суд не повідомив.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання також не зявилась, про дату та місце розгляду справи повідомлена, причини неявки суду не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності не подала.
Представник третьої особи ТОВ «Агропром-технології» не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив.
Відповідно до вимог ст. ст. 169, 224 Цивільного процесуального кодексу України у звязку з неявкою в судове засідання відповідача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти якого прокурор та представник позивача ДП «Бориспільський лісгосп» не заперечують.
Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.
У судовому засіданні встановлено наступне. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯЕ № 820671 від 15.03.2007 ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 22,7713 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області, виданого на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15.03.2007 року № 416 (а. с. 19).
Відповідна відмітка про відчуження земельної ділянки площею 22,3060 га на підставі договору купівлі-продажу від 21 січня 2009 року №31, виконана приватним нотаріусом, мається і на вищевказаному Державному акті на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ №820671 (а.с.19).
Крім того, встановлено, що ТОВ «Агропром-технології» 30.04.2009 відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки за реєстровим № 1649, посвідченим приватним нотаріусом ОСОБА_4 Київського міського нотаріального округу, відчужило частину належної йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ПЛ № 233288 земельної ділянки площею 2,0000 га на користь ОСОБА_1, яка 02.06.2009 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку Серії ЯЗ №348662 площею 2,000 га з кадастровим номером 322088600:03:003:0055 для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області (а.с. 22,23).
Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи, проведеної за матеріалами кримінальної справи № 222-5 Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за №4698/11-11 від 11 серпня 2011 року, підписи від імені ОСОБА_5 «Начальника Бориспільського районного відділу земельних ресурсів», в тому числі на копії державного акту Серії ЯЕ № 820671 на імя ОСОБА_2, виконані не ОСОБА_5 та реєстраційні номери та дати реєстрації в електрографічних копіях державних актів, в тому числі Серії ЯЕ № 820671 виконані не ОСОБА_6, не ОСОБА_7, не ОСОБА_8 та не ОСОБА_9В.(а. с. 24-29).
Крім того відповідно до висновку експертного дослідження № 1067 Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 12.02.2010 підписи від імені ОСОБА_2 на договорі купівлі-продажу земельної ділянки від 21.01.2009 року укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Агропром-технології», бланк ОСОБА_6 ВМА № 966655, договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21.01.2009 року укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Агропром-технології, бланк ОСОБА_6 ВМА № 966656, договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21.01.209 року укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Агропром-технології», бланк ОСОБА_6 ВМА № 966657 виконано не ОСОБА_2, а іншою особою з наслідуванням її підпису (а. с. 33-35).
Відповідно до листа Державного комітету України із земельних ресурсів бланки державних актів на право власності на земельну ділянку Серії ЯЕ № 820803, № 820671 згідно накладної 01 АЖ № 604737 від 03.03.2007 були передані Рескомзему АР Крим (а. с. 37, 38, 39, 40).
Встановлено, що вищезазначені обставини були предметом розгляду в господарській справі №911/2129/16 за позовом Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України та Державного підприємства «Бориспільське лісове господарство» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Промоушен 1» та Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», Бориспільської районної державної адміністрації, третя особи, які не заявляють вимог на предмет спору на стороні відповідачів,: Товариство з обмеженою відповідальністю «Агропром-Технології», Приватне підприємства «Компанії «ОСОБА_11 технології», Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Практика», про визнання недійсними розпорядження, державного акту та витребування земельної ділянки (а.с.169-175).
За змістом рішення господарського суду Київської області у вищевказаній господарській справі від 30 серпня 2016 року (а.с.169-175) судом встановлено, що ОСОБА_2 не набувала права власності на вказану земельну ділянку (відповідно до Державного акту АЕ №820671 від 18.05.2007 року), не була її власником та не укладала договору щодо її відчуження. А також встановлено, що ОСОБА_2 договір купівлі-продажу земельної ділянки від 21.01.2009 року №31 з ТОВ «Агропром-Технології» не укладала та не була власником спірної земельної ділянки. Рішення суду набрало чинності (а.с.193).
Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі землі лісогосподарського призначення (стаття 19 ЗК України).
Згідно з частинами першою, другою та четвертою статті 20 ЗК України (в редакції, яка була чинною на час вибуття земельної ділянки з державної власності) віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства.
Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель (статті 21 ЗК України).
Згідно зі статтею 55 ЗК України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.
Відповідно до статей 56, 57 ЗК України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.
Згідно зі статтею 13 ЗК України саме до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.
До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом (пункт «ґ» частини четвертої статті 84 ЗК України).
Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення (ст.56 ЗК України).
Відповідно до вимог ст.57 ЗК України земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.
Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом.
Таким чином, землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства, належать до земель лісогосподарського призначення, на які розповсюджується особливий режим щодо використання, надання в користування та передачі у власність.
Передача у власність, надання в постійне користування для не лісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею більше як 1 га, що перебувають у державній власності, належить до повноважень Кабінету Міністрів України у сфері лісових відносин (стаття 27 ЛК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин)).
Відповідно до вимог ч. 7 цієї статті Кабінет Міністрів України передає земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у випадках, визначених статтями 149, 150 цього Кодексу.
Згідно із частиною другою статті 149 ЗК України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.
Так, згідно з вимогами ч.6 ст.149 ЗК України обласні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами п'ятою, дев'ятою цієї статті.
Відповідно до ч.9 цієї статті Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси площею понад 1 гектар для не лісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених частинами п'ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.
Крім того, та обставина, що спірна земельна ділянка перебуває у постійному користуванні ДП «Бориспільське лісове господарство», підтверджується долученими до матеріалів справи Протоколом технічної наради з розгляду виробничих питань, повязаних з проведенням розширеного безперервного лісовпорядкування і оновлення матеріалів по лісогосподарських підприємствах Київського державного лісогосподарського обєднання «Київліс» від 12 грудня 2002 року (а.с.147-148), Протоколом другої лісовпорядної наради від 14 квітня 2005 року з розгляду проекту організації і розвитку лісового господарства Бориспільського держлісгоспу Київської області за 2004-2013 роки (складений за даними розширеного безперервного лісовпорядкування 2003 року) (а.с.149-150), «Проектом організації та розвитку лісового господарства Бориспільського державного лісгоспу Київського державного лісогосподарського обєднання «Київліс» Міністерства лісового господарства України» (а.с.145-146).
При цьому суд враховує, що відповідно до п.5 Розділу VIII. «Прикінцеві положення» Лісового кодексу України передбачено, що до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.
За змістом ч. 1, 2 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ч. 2 ст. 373 Цивільного кодексу України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 330 ЦК України , якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.
Так, відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
При цьому суд враховує правові позиції Верховного Суду України, викладені в постанові від 18 вересня 2013 року у справі за № 6-92цс13, відповідно до яких особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.
Оскільки відповідач набула право власності на земельну ділянку, яка вибула з володіння власника держави в особі Кабінету Міністрів України без згоди власника, порушене прокурором питання про повернення незаконно вибувшої з володіння держави земельної ділянки, беззаперечно становить суспільний інтерес, оскільки сприятиме як відновленню законності так збереженню земель лісового фонду, в звязку чим державний акт, що посвідчує право власності відповідача на спірну земельну ділянку, слід визнати недійсними, а земельна ділянка підлягають поверненню власнику шляхом їх витребування на користь держави в особі Кабінету Міністрів України з незаконного володіння відповідача.
При цьому суд також враховує правові висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 22 травня 2013 року у справі №6-33цс13 про те,що державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 756 гривень (а. с. 1) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61,88, 169, 209, 212, 214, 215, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов задовольнити повністю.
Рішення суду може бути переглянуто Бориспільським міськрайонним судом Київської області за заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення, а також позивачем на рішення суду може бути подана апеляційна скарга Апеляційному суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В.Муранова-Лесів