Справа № 442/5795/15 Головуючий у 1 інстанції: Івасівка А.П.
Провадження № 22-ц/783/2403/16 Доповідач в 2-й інстанції: Федоришин А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2016 року м. Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - Федоришина А.В.

суддів : Приколоти Т.І., Тропак О.В.

секретаря: Іванової О.О.

за участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу виконавчого комітету Дрогобицької міської ради на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 31 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и л а :

оскаржуваною ухвалою визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3, за якою визначено, що:

1.Позивачі, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повністю відмовляються від своїх позовних вимог до відповідача, ОСОБА_3 щодо спору, який виник у зв'язку із стягнення боргу за договором безпроцентної позики.

2.Відповідач, ОСОБА_3, як боржник у зобов'язанні, відмовляється . на користь позивачів, кредиторів у зобов'язанні, від належного йому нежитлового приміщення літ. «А-1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 7,6 кв.м. та передає у приватну спільну часткову власність (по ? частині кожному) ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у якості відступного.

3.За ОСОБА_4 та ОСОБА_5 визнати право спільної часткової власності

(по1/2 частині кожному) на нежитлове приміщення літ. «А-1», що знаходить

ся за адресою: АДРЕСА_1, загальною

площею 7,6 кв.м.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5

Володимирівни до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики

Ухвалу оскаржив виконавчий комітет Дрогобицької міської ради, просить її скасувати. Зазначає, що спірне майно не було зареєстровано у встановленому законом порядку право власності, а тому таке не могло виступати предметом поділу майна подружжя. Крім того, судом порушено норми матеріального та процесуального права, так як не залучив до участі у справі Дрогобицьку міську раду, як власника земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно. Посилається на те, що суд, перебравши на себе повноваження органів місцевого самоврядування, присвоїв поштову адресу нерухомому майну. Вказує на те, що земельна ділянка, на якій розташоване нежитлове приміщення не відводилась для будівництва об'єктів нерухомості, дозволів чи належному затверджених проектів відповідними органами містобудування позивачу не надавалось.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підтримання скарги, дослідивши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

З матеріалів справи убачається, що позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до відповідача ОСОБА_3 із позовом про стягнення боргу за договором позики.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про визнання та затвердження мирової угоди, суд першої інстанції виходив з того, що така укладена між сторонами, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, вчинена в інтересах обох сторін.

Проте з таким висновком колегія суддів не погоджується, та вважає його таким, що не ґрунтується на вимогах закону та матеріалах справи з огляду на наступне.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 175 ЦПК України мирова угода укладається з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стостуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову.

Згідно ч.5 ст. 175 ЦПК України суд при вирішенні питання про визнання мирової угоди зобов'язаний переконатися, що її умови не суперечать закону та не порушують права, свободи і інтереси інших осіб, оскільки невідповідність умов мирової угоди вимогам закону, порушення у такому разі прав, свобод чи інтересів інших осіб є підставою для відмови у визнанні цієї мирової угоди та продовження судового розгляду.

Аналіз зазначеної статті свідчить про те, що мирова угода є договором, який укладається для врегулювання спору шляхом взаємних поступок. Мирова угода укладається сторонами (позивачем і відповідачем) і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову. Мирова угода не може створювати прав та обов'язків у інших осіб, а також обмежувати ці права. Предметом мирової угоди є врегулювання спору, який розглядається в суді. Тому домовленість сторін не повинна виходити за межі предмету позову. В мировій угоді не допускається врегулювання питань, які не пов'язані зі предметом спору. Суд зобов'язаний перевірити, чи не суперечить мирова угода закону, а також, чи не порушує вона прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Визнаючи мирову угоду, суд першої інстанції всупереч вищезазначеним нормам не звернув увагу на ту обставину, що на момент винесення ухвали ОСОБА_3 не набув права власності на нежитлове приміщення позначеного на плані «А-1», пл. 7,6 кв.м., що по АДРЕСА_1, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно ч.3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Наявні у матеріалах справи технічний паспорт на нежитлову будівлю АДРЕСА_1 та план не є доказом, який би підтверджував право власності ОСОБА_3 на цю будівлю.

Так як сторонами не надано доказів про реєстрацію права власності спірного нежитлового приміщення за ОСОБА_3 та правовстановлюючий документ, що посвідчує право користування чи власності на земельну ділянку, на якій знаходиться нежитлове приміщення, то у суду не було правових підстав для визнання та затвердження мирової угоди, без з'ясування чи було таке право власності зареєстроване у встановленому законом порядку, чи затвердженою мировою угодою не будуть порушуватись права інших осіб, в даному випаду Дрогобицької міської ради, як власника земельної ділянки, на якій розміщено об'єкт, з приводу якого виник спір між сторонами.

Визнаючи мирову угоду на вказаних вище умовах, суд першої інстанції фактично порушив права та інтереси інших осіб, яких до участі у розгляді справи не залучив. При цьому також не врахував, що за умовами мирової угоди має місце розпорядження відповідачем на користь позивачів майна, яке відповідачу не належить.

Крім цього, ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції заперечив підписання ним мирової угоди.

У зв'язку з цим, суд першої інстанції при визнанні мирової угоди між сторонами не виконав вимог норм процесуального права та не переконався, що її умови не суперечать закону.

Тому колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є підставними, а відтак ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись п. 4 ч. 2 ст. 307, п. 2 ч. 1 ст. 311, ст. 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу виконавчого комітету Дрогобицької міської ради задовольнити.

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 31 серпня 2015 року скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: