Єдиний унікальний номер 243/9122/16-ц Номер провадження 22-ц/775/2254/2016
Головуючий у 1 інстанції: Мінаєв І.М.
Доповідач Никифоряк Л.П.
_____________________________________________________________________________
Ухвала

Іменем України

21 грудня 2016 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Никифоряка Л.П.,

суддів: Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

за участі секретаря судового засідання: Марченко Я.О.

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду державного майна України про стягнення індексації заборгованості по заробітній платі, в якій подано апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 22 листопада 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

07 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Фонду державного майна України /далі Фонд/ з вимогою про стягнення індексації заборгованості по заробітній платі в розмірі 12009,01грн. підстави для сплати якої вбачав в заборгованості Відкритого акціонерного товариства «Содовий завод» /далі ОСОБА_2/ по заробітній платі. Обґрунтовував позовні вимоги тим, що ОСОБА_2, яке визнано банкрутом являється державним підприємством, з огляду на що, субсидіарна відповідальність покладається на Фонд державного майна України.

Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 22 листопада 2016 року в позові ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просив рішення скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, через порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Вважав що поновлення його порушеного права на заробітну плату, яке гарантоване Конституцією України, можливе тільки за рахунок держави, шляхом стягнення з Фонду сум індексації.

Заслухавши доповідача, за відсутності позивача, який в письмовій заяві на адресу суду просив здійснити апеляційний розгляд його скарги без нього, також за відсутності відповідача, повідомленого про час та місце судового розгляду належним чином про що свідчить наявна в матеріалах справи телефонограма, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд вважає, що скаргу слід відхилити з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 працював у ОСОБА_2 майстром по ремонту електрообладнання цеху видобутку та постачання розсолу з 22 вересня 1986 року по 03 квітня 2000 року і ОСОБА_2 не здійснило виплату всіх належних працівнику сум. Також не виконується рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 01 серпня 2012 року та залишається не сплаченою заборгованість в розмірі 12009,01грн.

Суд відмовляючи в позові вважав, що ОСОБА_2 є юридичною особою та Фонд не має нести субсидіарну відповідальність за дії ОСОБА_2, оскільки держава не відповідає за зобовязаннями юридичних осіб самостійних субєктів господарювання.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та правильно застосував норми матеріального права.

Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 01 серпня 2012 року з ОСОБА_2 на користь позивача стягнуто 12009,01грн. заборгованість по заробітній платі за період з 01 вересня 1999 року по 23 жовтня 2012 року.

Виходячи з аналізу процесуальних норм права, преюдиційність фактів, які відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню, ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб'єктивними /ті самі особи/ і об'єктивними /предмет спору, предмет доказування/ межами, за якими сторони чи інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники, не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судом в рішенні у такій справі факти і правовідносини.

Отже, підтверджуються обставини щодо порушення ОСОБА_2 строків виплати заробітної плати працівнику ОСОБА_1, оскільки наведені обставини встановлені в рішенні суду яке набрало законної сили.

Вимоги до Фонду позивач повязував із наявністю невиконаного рішення суду та тим, що ОСОБА_2 знаходилось у Держаній власності, та саме Держава повинна нести субсидіарну відповідальність.

За приписами частини 1 статті 176 ЦК України держава, ОСОБА_3 Крим, територіальні громади не відповідають за зобов'язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом.

Договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи (ч. 1 ст. 619 ЦК України).

Частиною 1 статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» передбачено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобовязання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Згідно обставин справи, боржник ОСОБА_2 не являлося державним підприємством, а діяло у формі акціонерного товариства, яке самостійно відповідає за своїми зобовязаннями усім своїм майном /ч. 2 ст. 152 ЦК України/, що виключає обовязок Держави в особі Фонду Державного майна України нести разом з ОСОБА_2 додаткову (субсидіарну) відповідальність.

Отже, вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню та положення частини 2 статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» на які заявник апеляційної скарги посилається як на підставу своїх вимог до спірних правовідносин не застосовуються.

Апеляційна скарга за своєю суттю є ідентичною тому що було викладено в позовній заяві, та доводи апеляційної скарги не спростовують фактичних обставин справи, встановлених судом і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає встановленим у справі фактичним обставинам, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, та відсутні підстави для скасування рішення суду.

Згідно з ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 22 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: