ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1 ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/5462/14-ц
Провадження № 2/210/99/16
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"08" грудня 2016 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Чайкіної О.В.,

за участю секретаря Куксенко О.В.,

особи, які беруть участь у справі: позивач: ОСОБА_2, представник позивача - адвокат ОСОБА_3, відповідач - ОСОБА_4, представник третьої особи: органу опіки та піклування - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за уточненим позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_6, третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Дзержинської районної у м. Кривому Розі ради про визнання права власності на частку в квартирі, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_4 яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Дзержинської районної у м. Кривому Розі ради та просила суд припинити ОСОБА_4 та неповнолітній ОСОБА_6 право власності на 1/6 частку квартири розташованої в АДРЕСА_1 , визнати за Позивачем право власності на 1/6 частку квартири яка належить ОСОБА_4 та визнати право власності на 1/6 частку кварттири яка належить неповнолітній ОСОБА_6 .

Уточнивши у квітні 2016 року заявлені позовні вимоги та змінивши підстави позову Позивач просив суд визнати за ОСОБА_7 право власності на 1/6 частку квартири розташованої в АДРЕСА_2. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач у позові зазначив , що він є власником 1/2 частини спірної квартири , відповідно до рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу , у 2005 році він залишив квартиру розташовану за адресою : АДРЕСА_3 та переїхав до с. Зелений Гай Криворізького району , а в спірній квартирі залишився проживати син ОСОБА_8 та Відповідач по справі - ОСОБА_4. 17 серпня 2009 року ОСОБА_9 помер у звязку з чим , Позивач зернуся до приватного нотаріуса для оформлення спадщини після померлого сина ОСОБА_9 , однак постановою приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_10 йому було відмовлено в прийнятті спадщини , оскільки відповідач не зявлялася до нотаріуса для вчинення нотаріальних дій. Позивач у позові зазначає , що він з 2005 року проживає у знайомих , постійного місця проживання він не має, на теперішній час проживає у Криворізькому районі , с. Зелений Гай , вул.. Щорса , будинок 22 , у звязку з чим , зважаючи на те , що він є власником 1/2 частини квартири , а друга половина квартири після смерті ОСОБА_9 стала спадковим майном Позивач просить суд визнати за ним право власності на 1/6 частку квартири розташованої в АДРЕСА_4.

Присутній у судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі та проси суд задовольнити уточненні позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач яка була присутня у судовому засіданні заперечувала проти задоволення заявлених позовних вимог та просила суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі та зазначила , що після смерті ОСОБА_9 вона та їх донька ОСОБА_6 з 1997 року мешкали в спірній квартирі з спадкодавцем і на час відкриття спадщини , а тому на її думку прийняли спадщину. Однак, вона не зверталась до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини від свого імені та від імені дитини, оскільки не має коштів на оформлення спадщини.

Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Дзержинської районної у м. Кривому Розі - ОСОБА_5 просила суд вирішити даний спір відповідно до вимог закону.

Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи дійшов наступних висновків.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 02 квітня 1997 року ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_5 . (а.с.5)

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 19 грудня 1997 року ОСОБА_2 набув право власності на 1/2 частину квартири , а іншу 1/2 частину квартири набула у власність ОСОБА_11 . (а.с.6-7)

Відповідно до копії витягу про реєстрації права власності на нерухоме майно вбачається ,що ОСОБА_9 відповідно до договору дарування ВВК № 997143 від 02.09.2004 року посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_12. який зареєстрований у реєстрі за № 2463 став власником 1/2 частини квартири за адресою : АДРЕСА_6 .

17 серпня 2009 року помер син ОСОБА_2 - ОСОБА_9 , про що Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області було зроблено відповідний актовий запис № 725 , дний факт підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про смерть серії 1-КИ № 378869 яке видане повторно від 18.01.2011 року . (а.с.5 копії спадкової справи)

Позивач 02 липня 2014 року звернувся до приватного нотаріуса ОСОБА_13 з заявою про видачу свідоцтва на право власності після смерті ОСОБА_9 , однак постановою від 30 вересня 2014 року приватним нотаріусом ОСОБА_14 було відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частку квартири , у звязку з тим , що крім ОСОБА_2 , спадкоємцями за законом , які прийняли спадщину є дружина померлого ОСОБА_4 та донька - ОСОБА_6 , при цьому у ОСОБА_15 відсутній правовстановлюючий документ , на частку квартири , яка належала померлому , а інші спадкоємці на виклики нотаріуса не реагують. (а.с.13 спадкової справи)

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Отже, спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_9 на підставі ст. 1261 ЦК України є батько померлого ОСОБА_2 , його дружина Відповідач ОСОБА_4 та його донька ОСОБА_6 .

Згідно зі ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, на час відкриття спадщини після померлого 17 серпня 2009 року ОСОБА_9 були зареєстровані за місцем проживання спадкодавця ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , що підтверджується довідкою від 02 липня 2014 року видана ЖБК «Восток-27» . (а.с.6 спадкової справи )

Згідно із ч. 3 ст. 1268 ЦК України ОСОБА_4 та ОСОБА_9 вважаються такими, що прийняли спадщину.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою спірного будинку, однак постійно не проживав з померлим ОСОБА_9 , при цьому ОСОБА_2 є власником відповідно до рішення суду 1/2 частини спірної квартири.

В судовому засіданні позивач пояснив, що постійно не проживав в квартирі, співвласником якої він є для того, та в якій був зареєстрований, щоб в ній проживав син разом зі своєю родиною - дружиною та дитиною, однак не відмовлявся від свого права на спадщину. Крім того, зазначив, що в цій квартирі зі згоди відповідача проживала й його донька. Відповідач вказані обставини не заперечувала.

Та обставина, що позивач ОСОБА_2 постійно не проживав за місцем реєстрації не свідчить про те, що він не прийняв спадщину на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, виходячи з наступного

Відповідно до положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець вважатиметься таким, що постійно проживав разом із спадкодавцем, і в тому випадку, коли за певний, навіть значний, час до настання смерті спадкодавця він відбув з місця проживання спадкодавця у довготривале відрядження, з якого повернувся після закінчення строку для прийняття спадщини. Незважаючи на те, що такий спадкоємець жодних дій для прийняття спадщини не здійснював або навіть не знав про сам факт її відкриття, він вважатиметься таким, що прийняв її в силу норми ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

За ч. 3 ст. 1268 ЦК України тривалість спільного проживання до смерті спадкодавця для прийняття спадщини законом не визначається.

Таким чином, зважаючи на те , що місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. При цьому, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.

У ст. 1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

За змістом п. 211 глави ІІІ розділу 22 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 (діяла на момент відкриття спадщини), свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будіве-льного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем (уточнить).

Згідно ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

На день смерті ОСОБА_9 з ним були зареєстровані як позивач, так і відповідач, що підтверджується довідкою житлово-експлуатаційної організації, яка є належним доказом у справі.

Доводи відповідача про те, що позивач не прийняв спадщину на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України та його права не було порушено, ґрунтуються на припущеннях, що заборонено законом (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину.

Згідно з абз. 2 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

За змістом цієї норми цивільне право підлягає захисту в разі, коли сторони не перебувають між собою в зобов'язальних відносинах, і при цьому має місце його реальне оспорювання учасником цивільних відносин, унаслідок чого власник майна (у цьому випадку позивач) не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з існуванням сумнівів або претензій щодо спірного майна з боку третіх осіб.

Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно.

Як вбачається з обставин справи, в цьому випадку, воля особи (позивача у даній справі) щодо вільного використання свого права, тобто володіння, користування та розпорядження майном, а саме на отримання свідоцтва про право на спадщину та здійснення реєстраційних дій щодо його оформлення, - зв'язана волею відповідача у справі, яка фактично прийнявши спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, не бажає отримувати свідоцтво про право власності на спадщину за браком коштів, що суперечить вищевказаній презумпції.

Крім того, відповідач й не заперечує тієї обставини, що оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно перебувають у неї, та як вона вважала, що реєстрація її місця проживання з померлим є достатньою підставою для прийняття спадщини, тому вона вважада, що до нотаріуса додатково не потрібно звертатись для оформлення спадкових прав.

Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки; попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

За ст. 60 ЦПК Україникожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи те, що позивач в іншій спосіб, крім як звернутися з позовом до суду про визнання права власності в порядку спадкування, захистити своє порушене право не може, суд вважає, що позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на 1/6 частку 1/2 (однієї/другої) частки чотирикімнатної квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_7, у порядку спадкування ґрунтуються на чинному законодавстві, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі статті 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір, сплачений ОСОБА_2 при поданні уточненого позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1216, 1217, 1218 1223, 1261, 1268, 1296, 1297 ЦК України, та керуючись ст.ст. 10, 11, 60,61,209, 212, 214-215, 218,, 293 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Уточнений позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_6, третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Дзержинської районної у м. Кривому Розі ради про визнання права власності на частку в квартирі, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1) право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9, який помер 17 серпня 2009 року, на:

- 1/6 (одну/шосту) частки 1/2 (однієї/другої) частки чотирикімнатної квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_7, загальною площею 77,50 кв.м., житловою площею 47,00 кв.м., яка належала померлому ОСОБА_9 на підставі договору дарування ВВК № 997143, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_12 02 вересня 2004 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2463 .

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2, місце реєстрації : АДРЕСА_8) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1) судові витрати у розмірі 687, 20 (шістсот вісімдесят сім грн. двадцять коп.)

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з часу його проголошення через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 13 грудня 2016 року .

Суддя: О. В. Чайкіна