Справа № 204/5870/15-ц
Провадження № 2/204/201/16
РІШЕННЯ

Іменем України

15 березня 2016 року м.Дніпропетровськ

Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Тітової І.В.

з участю секретаря Духневича В.С.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення суми авансу,

в с т а н о в и в:

31 серпня 2015 року до суду надійшов вищевказаний цивільний позов, у якому позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, податковий номер НОМЕР_1, що зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_3, податковий номер НОМЕР_2, що зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 «Ж», м.Дніпропетровськ суму сплаченого додаткового авансу у розмірі 25000у.е. з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 26.05.2014р. між відповідачем та позивачем, було укладено попередній договір стосовно купівлі-продажу домоволодіння за адресою: вул.Казахстанська, 118а, м.Дніпропетровськ та узгоджені наступні умови продажу: ціна домоволодіння - 62000 доларів США, аванс у розмірі 1000 доларів США та 25000 доларів США (доповнення від 10.06.14 р.), дата укладання договору купівлі-продажу 26.08.14р., вселення відповідача до домоволодіння до укладання договору купівлі-продажу (розділ особливі умови). 26.05.2014 року відповідачем отримана сума авансу у розмірі 1000у.е, а 10.06.2015р., на підставі доповнення до договору, отримана сума додаткового авансу у розмірі 25000у.е. Договір купівлі-продажу житлового будинку між позивачем та відповідачем укладено не було, ніякого зобов'язання у позивача з виплати відповідачу вартості будинку не виникло. Відповідач не є кредитором, а позивач не є боржником. Тому, передані позивачем відповідачу гроші є авансом, що підтверджує укладений договір. Таким чином, відповідач володіє грошовими коштами, що належать позивачу, без достатніх правових підстав. Бажаючи врегулювати питання мирним шляхом, позивач неодноразово телефонував, зустрічався з відповідачем, щоб вирішити усі питання без суду, але відповідач на теперішній час сума авансу позивачу так і не повернув, відповідач взагалі перестав контактувати в позивачем. У зв'язку з чим позивач змушений подати позовну заяву за захистом права власності шляхом стягнення грошей (переданого авансу) з відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив задовольнити позов.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторін, суд встановив такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

26 травня 2014р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено попередній договір купівлі-продажу домоволодіння за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Казахстанська, 118-а та узгоджені наступні умови продажу: ціна домоволодіння - 62000 доларів США, аванс у розмірі 1000 доларів США та 25000 доларів США (доповнення від 10.06.14р.), дата укладання договору купівлі-продажу 26.08.14р., вселення відповідача до домоволодіння до укладання договору купівлі-продажу (розділ особливі умови) (а.с.9-10).

10 червня 2014р. між позивачем та відповідачем була укладена додаткова угода до

договору авансу, відповідно до якої позивач передав, а відповідач отримав 25000 доларів США за вказане домоволодіння за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Казахстанська, №118-А

на умовах відповідно до договору від 26.05.2014року (а.с.11).

26 травня 2014р. відповідач отримав суму авансу у розмірі 1000 доларів США, а 10 червня 2015р., на підставі доповнення до договору, отримав сума додаткового авансу у розмірі 25000 доларів США.

Судом встановлено, що у визначений попереднім договором строк, а саме 26.08.2014р. основний договір купівлі-продажу укладено не було.

Відповідач повернути позивачу суму сплаченого додаткового авансу в добровільному порядку відмовляється.

Згідно із ч.ч.1,3 ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу будинку.

Оскільки договір купівлі-продажу домоволодіння, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладений не був, а сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, передана позивачем відповідачу грошова сума в розмірі 25000 доларів США є авансом, який підлягає поверненню позивачу.

Посилання представника відповідача на п.3 попереднього договору, відповідно до якого у випадку невиконання умов зазначеного договору позивачем сума авансу йому не повертається, є безпідставними, оскільки цей пункт договору стосується лише суми авансу у розмірі 1000 доларів США, а не суми у розмірі 25000 доларів США, яку відповідач отримав на підставі додаткової угоди від 10 червня 2014р., яка не містить обовязку (по поверненню чи неповерненню додатково сплаченої суми авансу) чи змін до основного договору (у цьому випадку, п.3 попереднього договору), а лише визначає додатково сплачену суму.

Відповідно до ст.627 ЦК України та до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Одним із загальних принципів цивільного законодавства є принцип свободи договору, який знайшов своє відображення у ст.ст.3, 627 ЦК України. Свобода договору включає в себе й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов'язки учасників.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Сторонами визнано, що дійсно кошти у сумі 25000 доларів США були передані позивачем відповідачу як авансовий платіж, а відповідачем вони були отримані.

Згідно з розясненнями, наданими у пункті 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року, відповідно до ч.1 ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що аванс - це лише спосіб платежу і він не є зобов'язанням, він не виконує забезпечувальної функції, сплачується боржником у момент настання обов'язку платежу, тобто виконує функцію попередньої оплати той, хто отримав аванс, повинен його повернути, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд виходить із положень ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.88, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України,

у х в а л и в:

Цивільний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення суми авансу задовольнити повністю.

Стягнути із ОСОБА_4, 27 березня 1971р.н., податковий номер НОМЕР_1, що зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_3, податковий номер НОМЕР_2, що зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 «Ж» суму сплаченого додаткового авансу у розмірі 25000 доларів США, що згідно з курсом Національного банку України станом на 15.03.2016р. становить 662935 (шістсот шістдесят дві тисячі девятсот тридцять пять)грн.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 3654 (три тисячі шістсот пятдесят чотири) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 21 березня 2016 року.

Суддя І.В. Тітова