Справа № 466/9527/15 Головуючий у 1 інстанції: Невойт П.С.
Провадження № 22-ц/783/2926/16 Доповідач в 2-й інстанції: Кабаль І. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Кабаля І.І.,

суддів: Копняк С.М., Струс Л.Б.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю: позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 26 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 26 січня 2016 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, який був зареєстрований 17.07.1993 року, міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №1271.

Дане рішення суду оскаржила ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, при неповно з'ясованих обставинах справи. Вказує, що вона не була присутня в судовому засіданні та відповідно подала клопотання про відкладення розгляду справи, однак судом її клопотання задоволено не було, що позбавило її права подати докази на заперечення позовних вимог та порушило принцип диспозитивності та змагальності сторін. Вказує, що вона була проти розлучення та суд без її відома вирішив питання її прізвища після розірвання шлюбу. Також апелянт зазначає, що вказане рішенням суду суперечать інтересам дитини та вимогам ст. 156 СК України. Просить рішення суду скасувати та закрити провадження у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи оскаржуване рішення та задовольняючи позов ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що сторони проживають окремо, не підтримують подружніх та сімейних відносин, позивач не має бажання перебувати в подальшому в шлюбі з відповідачкою, а між подружжям відсутнє взаєморозуміння та довіра, а відтак прийшов до висновку про підставність позову про розірвання шлюбу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Як вбачається зі свідоцтва про шлюб 17.07.1993 року сторони по справі зареєстрували шлюб про що міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції про що було зроблено актовий запис №1271.

З копії свідоцтва про народження вбачається, що у шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився син ОСОБА_4 та ІНФОРМАЦІЯ_2 року син ОСОБА_5, який є повнолітній. Діти проживають з мамою.

Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім»ї.

Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Виходячи із змісту ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства (ст. 111 СК України).

Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до змісту п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини - інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Так, задовольняючи позов про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, обставини життя подружжя, суд першої інстанції вірно виходив з того, що сторони не підтримують подружніх відносин, позивач не бажає їх поновляти, про що він категорично ствердив в суді апеляційної інстанції, подальше сімейне життя подружжя і примирення неможливе та шлюб існує формально, прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, який заперечує примирення між ними та наполягав на розірванні шлюбу. За таких обставин, з врахуванням зібраних доказів у суду були підстави прийти до висновку, що сім'я розпалась і примирення між сторонами неможливе.

Однак, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

У відповідності до ст. 113 Сімейного кодексу України (далі - СК) України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Відповідно до норми вказаної статті, при розірванні шлюбу кожен із подружжя має право зберегти спільне прізвище або відновити дошлюбне. Це право може бути реалізоване лише у момент припинення шлюбу у разі його розірвання.

Право змінити спільне прізвище на дошлюбне має лише той з подружжя, хто обрав спільне прізвище при укладенні шлюбу. При цьому, той з подружжя, чиє прізвище він носить, не може заборонити йому продовжувати іменуватися цим прізвищем після розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.8 ст.235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час реєстрації, що розривається.

Як вбачається із свідоцтва про одруження дошлюбне прізвище відповідачки ОСОБА_3, а тому за наведених обставин, колегія суддів вважає, що в цій частині апеляційну скаргу слід задовольнити, присвоївши відповідачці дошлюбне прізвище ОСОБА_3.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п. 3, 309, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 26 січня 2016 року в частині залишення відповідачу після розірвання шлюбу прізвища ОСОБА_3 - змінити та викласти резолютивну частині рішення в наступній редакції:

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, який був зареєстрований 17.07.1993 року, міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №1271.

Відповідачу після розірвання шлюбу залишити дошлюбне прізвище - ОСОБА_3.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Кабаль І.І.

Судді: Копняк С.М.

Струс Л.Б.