Номер провадження: 22-ц/785/4815/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.08.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Заїкіна А.П. ,Станкевича В.А.

з участю секретаря - Сідлецької Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 палацу культури ім. Т.Г. Шевченка, третя особа директор ОСОБА_3 палацу культури ім. Т.Г. Шевченка про визнання наказів незаконними, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 діючого в інтересах ОСОБА_2 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11 квітня 2016 року, -

встановила:

В травні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про визнання наказів незаконними, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди і з врахуванням уточнень в обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що на підставі рішення суду наказом № 29 від 19 лютого 2013 року по ОСОБА_3 палацу культури ім.Т.Г.Шевченка (у подальшому ІПК ім.Т.Г.Шевченка) була поновлена , на роботі на посаді художнього керівника ІПК ім. Т.Г.Шевченка .

Наказом ІПК ім.Т.Г.Шевченка № 98 від 18.06.2013 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України вона була звільнена з роботи у звязку з скороченням штату працівників палацу культури.

Позивач посилалася на те,що підставою для скорочення штату працівників палацу став наказ директора ІПК ім.Т.Г.Шевченка № 37 від 27.02.2013 року «Про внесення змін до штатного розпису ІПК ім. Т.Г.Шевченка ,який суперечить положенням п. 4.7 Статуту ОСОБА_3 палацу культури та є незаконним.

Посилаючись на те, що всі інщі накази ІПК ім.Т.Г.Шевченка ,які були постановлені після наказу № 37 від 27.02.2013 року та стосуються її звільнення ,а саме наказ № 38 від 28.02.2013 року , № 97 від вд 15.06.2013 року та № 98 від 18.06.2013 року є також незаконними та підлягають скасуванню.

Позивач остаточно просила суд визнати незаконними наказ № 37 від 27.02.2013 року , № 38 від 28.02.2013 року , № 97 від вд 15.06.2013 року та № 98 від 18.06.2013 року , поновити її на посаді, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та стягнути моральну шкоду в сумі 2000 грн. .

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав ,просив задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 палацу культури та третьої особи позов не визнав , просив відмовити у задоволенні позову.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 діючий в інтересах ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_4 діючого в інтересах ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню , а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2 з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову ,суд першої інстанції виходив з того,що зміни до штатного розпису ОСОБА_3 палацу культури не вносилися , оскільки директором палацу був затверджений новий штатний розпис працівників палацу культури ,тому оскаржені ОСОБА_2 наказ є законними ,а звільнення позивача відбулося відповідно до закону. Одночасно , відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо визнання незаконними наказів № 37 від 28.02.2013 року , № 97 від вд 15.06.2013 року та № 98 від 18.06.2013 року , суд першої інстанції посилався на пропуск позивачем строку позовної давності.

Проте з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитися не можна з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову з підстав недоведеності позовних вимог та одночасно з підстав пропуску позивачем строку позовної давності , суд першої інстанції не звернув уваги на те ,що зазначені підстави є взаємовиключними .

З матеріалів справи вбачається ,що згідно до наказу № 29 від 19 лютого 2013 року по ІПК позивачка ОСОБА_2 поновлена на роботі в посаді художнього керівника ІПК з 19 травня 2011 року (а.с.138).

Наказом відповідача № 37 від 27 лютого 2013 року «Про внесення змін у штатний розпис ІПК» виключена з 15 травня 2013 року з штатного розпису посада художнього керівника та затверджена нова редакція штатного розпису (а.с.37).

Про майбутнє звільнення на підставі вказаного наказу позивачка ознайомлена 28 лютого 2013 року (а.с.36).

Наказом № 38 від 28 лютого 2013 року «Про скорочення персоналу ІПК» встановлено звільнення ОСОБА_2 з посади художнього керівника ІПК на підставі, передбаченій ст.40 п.1 КЗпП України через два місяця після попередження, з яким ОСОБА_2 ознайомлена в той же день (а.с.102).

Про звільнення працівників повідомлений ОСОБА_3 центр зайнятості 17 квітня 2013 року (а.с.104,105).

Згода на розірвання трудового договору з ОСОБА_2 від профспілкового комітету ІПК отримана (а.с.106-108, 111-112).

Наказом №97 від 15 червня 2013 року «Про внесення змін до штатного розпису ІПК» виключена з 19 червня 2013 року із штатного розпису посада художнього керівника та затверджений штатний розклад у новій редакції(а.с.113,117).

Наказом № 98 від 18 червня 2013 року ОСОБА_2 звільнена з посади художнього керівника ІПК у звязку зі скороченням штату, ст.40 п.1 КЗпП України (а.с.40).

Відповідно до п.1.2. Статуту ОСОБА_3 палацу культури ім. Т.Г.Шевченка (у под. «Статут») засновником Закладу є Ізмаїльська міська рада (а.с.176).

Відповідно до п.4.7 Статуту штатний розпис Закладу затверджується керівником органу управління ,а зміни до нього виконавчим комітетом ОСОБА_3 міської ради.

Відповідно до п. 5.1. Статуту керівництво Закладом здійснює директор.

Відповідно до п.5.2.10 Статуту директор Закладу готує пропозиції щодо штатного розпису Закладу та подає до Органу управління.

Матеріали справи не містять докази ухвалення рішення виконавчим комітетом ОСОБА_3 міської ради про внесення змін до штатного розпису ОСОБА_3 палацу культури ім. Т.Г.Шевченка .

Таким чином , підписуючи наказ № 37 від 27.02.2013 року про внесення змін до штатного розпису ІПК ім.Т.Г.Шевченка , директор Закладу ОСОБА_5 вийшов за межі своїх повноважень, оскільки відповідно до п.4.7 Статуту внесення змін до штатного розпису Закладу є компетенцією виконавчим комітетом ОСОБА_3 міської ради.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання наказу № 37 від 27.02.2013 року незаконним ,суд першої інстанції помилково посилався на те,що директором ІПК ім.Т.Г.Шевченко ОСОБА_5 не вносилися зміни до штатного розпису, а вносилась його нова редакція , оскільки такий висновок спростовується самим наказом № 37 від 27.02.2013 року ,де зазначенно «Про внесення змін до штатного розпису ІПК ім.Т.Г.Шевченка» та не узгоджується з матеріалами справи.

За таких підстав наказ № 37 від 27.02.2013 року про внесення змін до штатного розпису ІПК ім.Т.Г.Шевченка є незаконним .

Таким чином , всі наступні накази керівника закладу ,а саме № 38 від 28.02.2013 року , № 97 від 15.06.2013 року та № 98 від 18.06.2013 року є незаконими.

Проте відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до розяснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 р. із змінами розяснено, що встановлені ст.ст. 228,233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобовязаний перепровірити і обговорити причину пропуску цих строків, а також навести в рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

З позовом щодо оскарження наказів № 37 від 27.02.2013 року , № 97 від 15.06.2013 року та № 98 від 18.06.2013 року ОСОБА_3 палацу культури ОСОБА_2 звернулася у березні 2015 року , поза межами строку ,передбаченими ст. 233 КЗпП України.

Поважною причиною пропуску строку оскарження зазначених наказів , позивач навів те,що про існування наказів № 37 від 27.02.2013 року , № 97 від 15.06.2013 року та № 98 від 18.06.2013 року їй не було відомо ,а стало відомо лише під час розгляду судом справи .

Проте, зазначені позивачем ОСОБА_2 причини пропуску строку спростовуються матеріалами справи та не можуть бути визнані колегією суддів поважними з огляду на наступне.

Колегія суддів вважає,що ОСОБА_2 не доведено те,що про існування зазначених оскаржуваних наказів позивачу стало відомо саме під час розгляду судом справи ,оскільки відповідно до матеріалів справи вбачається ,що підставою наказу № 38 від 28.02.2013 року був наказ № 37 від 27.02.2013 року про ,що було зазначено в наказі № 38 від 28.02.2013 року ,з яким ОСОБА_2 була ознайомлена особисто 28.02.2013 року (а.с.5).

Крім того , позивач ОСОБА_2 була присутня на зборах профкому на якому доводилося до відома наказ № 37 від 27.02.2013 року ,що підтверджується виписками з протоколів (а.с.38,39).

З наказом № 98 від 18.06.2013 року позивач була ознайомлена особисто 18.06.2013 року (а.с.40). Підставою наказу № 98 від 18.06.2013 року був також наказ № 97 від 15.06.2013 року .

Таким чином , наведені позивачем ОСОБА_2 підстави пропуску строку оскарження наказів ІПК № 37 від 27.02.2013 року , № 97 від 15.06.2013 року та № 98 від 18.06.2013 року не є поважними ,а заява ОСОБА_2 про поновлення строку оскарження зазначених наказів ІПК не підлягає задоволенню.

Матеріали справи не містять ,а позивачем ОСОБА_2 не наведені інщі поважні підстави пропуску строку оскарження зазначених наказів ОСОБА_3 палацу культури ім. Т.Г.Шевченка.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування наказів ІПК ім.Т.Г.Шевченко № 37 від 27.02.2013 року , № 97 від 15.06.2013 року та № 98 від 18.06.2013 року слід відмовити з підстав поропуску строку звернення до суду.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_2 про поновлення її на роботі , стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди є похідними від визнання незаконним наказу № 98 від 18.06.2013 року ІПК ім. Т.Г.Шевченка , тому зазначені позовні вимоги не підлягають задоволенню .

З позовом про оскарження наказу № 38 від 28.02.2013 року позивач ОСОБА_2 звернулася 7.05.2013 року тобто в межах строку передбаченого ст. 233 КЗпП України.

Суд першої інстанції не звернув уваги на вищенаведене та помилково відмовив у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним наказу № 38 по ОСОБА_3 палацу культури від 28.02.2013 року .

За таких підстав, відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, апеляційна скарга представника ОСОБА_4 діючого в інтересах ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 303, п.4 ч.1 ст.309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 діючого в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11 квітня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 палацу культури ім. Т.Г. Шевченка, про визнання наказів незаконними, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати наказ № 38 по ОСОБА_3 палацу культури від 28.02.2013 року незаконним.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_6

ОСОБА_7

ОСОБА_8