Провадження № 22-ц/779/1135/2016
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Соколовського В.М.,

суддів: Горблянського Я.Д., Пнівчук О.В.,

секретаря Турів О.М.,

з участю: представника апелянта ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Івано-Франківського міського суду від 02 березня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 02 березня 2016 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів задоволено.

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, зареєстрований 22 жовтня 2008 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний запис за №1638, розірвано.

Малолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишено проживати з матірю ОСОБА_3.

Присуджено стягувати із ОСОБА_4 аліменти в користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі по 1 000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Стягнення аліментів вирішено розпочати з 16 грудня 2015 року.

Стягнуто із ОСОБА_4 в спеціальний фонд Державного бюджету України 551 гривню 20 копійок судового збору.

На зазначене рішення в частині розміру аліментів відповідач ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апелянт не погоджується з тим, що судом стягнуто з нього аліменти на утримання доньки в розмірі 1 000 грн. щомісячно, оскільки його матеріальний стан є доволі незначним, він не працює, в даний час перебуває в Івано-Франківському слідчому ізоляторі, що, на його думку, унеможливить як тепер, так і в подальшому належно виконувати рішення суду про стягнення аліментів. Крім того зазначає, що суд не врахував того, що на його утриманні перебуває його мати, яка хворіє, та не врахував матеріальний стан позивача. Таким чином вважає, що судом не дотримано вимог ст.182 Сімейного кодексу України та п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. №3. Зазначає, що прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років становить 1167 грн., тому за наведених обставин суд повинен був керуватися ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України, в якій визначено мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вважає, що розмір аліментів слід зменшити до 500 грн.

Крім того апелянт вважає, що судом порушено норми процесуального права, оскільки рішення ухвалено щодо ОСОБА_6, а він ОСОБА_4. Вважає, що судом належним чином не досліджено обставини справи.

З наведених підстав апелянт просив рішення суду змінити, ухвалити рішення, яким визначити розмір аліментів на утримання дитини в розмірі 500 грн., але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позивач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилась, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

В засіданні суду апеляційної інстанції представник апелянта ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримав з мотивів, викладених у ній.

Вислухавши доповідача, пояснення представника апелянта, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Апелянтом рішення суду оскаржується в частині розміру аліментів, а тому саме в цій частині воно підлягає перегляду. В іншій же частині рішення апеляційним судом не переглядається.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам відповідає.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії 1-НМ № 060938 від 22 жовтня 2008 року (а.с.4) сторони зареєстрували шлюб 22 жовтня 2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис за № 1638.

В шлюбі народилася донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Сторони є батьками дитини, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.5).

Статтею 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.ст.1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дітей той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Про способи виконання обов`язку утримувати дитину в досудовому порядку сторони не домовилися, нотаріальних договорів не укладали.

Частиною 3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України і розяснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

З урахуванням наведених положень та відсутності доказів про те, що відповідач має постійний дохід, суд дійшов правильного висновку, що аліменти, які підлягають стягненню з нього на користь позивачки на утримання дитини, слід визначити в твердій грошовій сумі.

За змістом ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За правилами ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ст.182 СК України, вірно врахував, що відповідач погодився сплачувати аліменти у розмірі, який визначений позивачкою, що вбачається із клопотання відповідача (а.с.27).

Враховуючи наведене, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 1 000 грн. щомісячно, що відповідатиме належному рівню забезпечення розвитку дитини.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі про те, що суд при визначенні розміру аліментів не врахував його скрутного матеріального становища, зумовленого тим, що він не працює, в даний час перебуває в Івано-Франківському слідчому ізоляторі, не заслуговують на увагу, оскільки апелянт у суді першої інстанції погодився на сплату аліментів у розмірі, зазначеному у позовній заяві, що вбачається із клопотання відповідача (а.с.27), яке суд взяв до уваги.

Крім того безпідставними є доводи апелянта про те, що суд не врахував, що на його утриманні перебуває мати, яка хворіє, оскільки ці обставини не підтверджені жодними доказами.

Також апелянт вважає, що судом порушено норми процесуального права, оскільки рішення ухвалено щодо ОСОБА_6, а він ОСОБА_4. Такі доводи не є підставою для скасування рішення, оскільки вбачається, що суд допустив описку, яка може бути виплавлена в порядку ст.219 ЦПК України.

Таким чином доводи, викладені в апеляційній скарзі, не впливають на правильність висновків суду.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції зясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 02 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М. Соколовський

Судді: Я.Д. Горблянський

ОСОБА_7