АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

14 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста

Києва в складі:

головуючого - судді Кирилюк Г.М.

суддів: Рейнарт І.М., Музичко С.Г.,

при секретарі Ігнатьєву Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги, за апеляційною скаргою представника фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю - Джиоєвої Діани Валеріївни на ухвалу Шевченківського районного суду м.Києва від 29 вересня 2016 року,

встановила:

У серпні 2016 року Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - Фірма «Т.М.М.» -ТОВ) звернулось до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги в сумі 15 580 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 29 вересня 2016 року у прийнятті до розгляду вказаної заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі представник Фірми «Т.М.М.» - ТОВ, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати вказану ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Свої доводи мотивує тим, що підсудність даної справи була визначена заявником за правилами п.8 ст.110 ЦПК України - за місцем виконання укладеного між сторонами договору, яке територіально відноситься до Шевченківського району м.Києва.

В судове засідання сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що з отриманої інформації Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в м. Києві не вдалося встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) ОСОБА_1, а тому у відповідності до п.4 ч.6 ст.100 ЦПК України у прийнятті заяви слід відмовити.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Частиною 6 статті 100 ЦПК України встановлено, що у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника, суд відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу.

Звертаючись до суду з заявою про видачу судового наказу, заявником зазначено, що місцем проживання боржника ОСОБА_1 є адреса: АДРЕСА_2.

За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в м. Києві ОСОБА_1 зареєстрованим в АДРЕСА_1 а не значиться.

Таким чином, на момент вирішення питання про відкриття провадження у справі отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання боржника, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у прийнятті заяви Фірми «Т.М.М.» - ТОВ про видачу судового наказу.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 101 ЦПК України відмова у прийнятті заяви унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою, проте заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що Шевченківський районний суд м. Києва порушив право заявника обрати підсудність відповідно до вимог п.14 ст.110 ЦПК України, оскільки заяву про видачу судового наказу було подано за правилами п.8 ст.110 ЦПК України за місцем виконання договору з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 97 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Так, за загальним правилом, визначеним ч. 1 ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Статтями 110-114 ЦПК встановлені виключення із загального правила територіальної підсудності.

Підсудність за вибором позивача називається альтернативною підсудністю, оскільки закон, як виключення із загального правила територіальної підсудності, надає позивачу право вибору із двох або більшої кількості судів той суд, в який йому найбільш зручніше пред'явити позов.

Оскільки судовий наказ є особливою формою судового рішення, який повинен бути доведений до відома заінтересованих осіб, а боржник відповідно до вимог ст.ст.105, 105-1 ЦПК України має право протягом десяти днів з дня отримання копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування, відсутність відомостей про місце перебування боржника унеможливлює вчинення даних елементів правозастосовної процедури.

Ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 29 вересня 2016 року постановлена з додержанням вимог процесуального законодавства, підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312, 313, 315, 317 ЦПК України колегія суддів

Ухвалила:

Апеляційну скаргу представника фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю - Джиоєвої Діани Валеріївни відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Києва від 29 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Справа №22-ц/796/15267/2016

Головуючий в суді першої інстанції: Савицький О.А.

Доповідач в суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.