У х в а л а

іменем україни

21 грудня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до державного закладу «Спеціальний спеціалізований санаторій «Сонячний», ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 2 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 14 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що з 19 вересня 2009 року він працював в санаторії «Сонячний» на посаді молодшої медичної сестри по супроводу хворих. Наказом головного лікаря санаторію від 25 серпня 2015 року №177-к його звільнено з 25 серпня 2015 року з роботи з підстав, визначених п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників з виплатою вихідної допомоги. Зазначав, що звільнення проведено з порушенням закону, оскільки головний лікар санаторію не має повноважень щодо затвердження штатного розкладу та прийняття рішення про звільнення скорочених працівників. Про скорочення посади молодшої сестри по супроводу хворих адміністрація санаторію повідомила його 2 липня 2015 року, запропонувавши йому роботу на посаді молодшої медичної сестри або на посаді двірника санаторію, від яких він відмовився. Вказував, що підставою для його звільнення стало особисте неприязне відношення до нього головного лікаря санаторію.

Позивач вважає, що неправомірними діями адміністрації при його звільненні спричинена моральна шкода, розмір якої він визначив у 100 000 грн, оскільки знущання головного лікаря ОСОБА_2 та подальше незаконне звільнення призвели до моральних страждань, внаслідок перебування у стресовому стані, що у свою чергу призвело до погіршення стану його здоров'я.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просив суд визнати незаконним та скасувати наказ про його звільнення, поновити його на посаді молодшої медичної сестри по супроводу хворих Державного закладу «Спеціальний спеціалізований санаторій «Сонячний», стягнути з санаторію «Сонячний» середній заробіток за час вимушеного прогулу та покласти обов'язок по сплаті на головного лікаря санаторію ОСОБА_2, відшкодувати моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 2 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14 січня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 2 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 14 січня 2016 року, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах його повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, у складі, визначеному цим Законом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що у відповідача мало місце скорочення штату працівників, проведене уповноваженою особою, в тому числі скорочуванню підлягала посада молодшої медичної сестри по супроводу хворих, яку займав позивач; і введені посади молодших медичних сестер; за два місяці про наступне звільнення позивач був попереджений і від запропонованих посад відмовився, що свідчить про проведення звільнення відповідно до вимог чинного законодавства.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, рішення Київського районного суду м. Одеси від 2 грудня 2015 року та ухвала апеляційного суду Одеської області від 14 січня 2016 року постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суди попередніх інстанцій, вирішуючи справу, врахували положення ст. 11 ЦПК України і виходили з обставин, якими позивач обґрунтовував позов.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуОСОБА_1 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 2 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 14 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.О.Карпенко
Судді: Т.Л.Ізмайлова Г.І.Мостова