АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Музичко С.Г.

при секретарі Ігнатьєву Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 3 жовтня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування», третя особа: Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» про стягнення страхового відшкодування, пені та інфляційних втрат,

№ апеляційного провадження: № 22-ц/796/14677/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Піхур О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
встановила:

у квітні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача страхового відшкодування у сумі 20 492грн. 77коп., 750грн. 04коп. пені, 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання у сумі 1 130грн. 19коп. та 10 379грн. 34коп. інфляційних втрат.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 25 травня 2012 року між ним та ПрАТ «Просто-страхування» був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № 217884 серії АТК зі строком дії до 27 травня 2013 року, предметом якого є легковий автомобіль Mitsubishi Pajero 3.0 з реєстраційним номером НОМЕР_1, який належить йому на праві власності .

Позивач стверджував, що 27 квітня 2013 року на ділянці дороги з неякісним дорожнім покриттям, рухаючись зі сторони смт. Варва в с. Гнідинці він почув сторонній шум та побачив, що від його автомобіля від'єдналося заднє ліве колесо, внаслідок чого його автомобіль зазнав пошкоджень, які визначені у довідці, виданої інспектором ВДАІ Варвинського PB УМВС, згідно якої було деформовано заднє ліве крило, ліва частина заднього бамперу та пошкоджено колісні шпильки заднього лівого колеса.

Позивач посилався на те, що 30 квітня 2013 року він повідомив відповідача про ДТП, а 17 травня 2013 року звернувся до нього із заявою про виплату страхового відшкодування, яке після відрахування франшизи, складало суму 20 492грн. 77коп., проте листом від 23 травня 2013 року йому було відмовлено у виплаті у зв'язку з тим, що ДТП не визнається страховим випадком відповідно до умов договору страхування, оскільки вказане ДТП сталась внаслідок управління несправним транспортним засобом та з порушенням п. 2.3-А Правил дорожнього руху.

Позивач вважав таку відмову безпідставною, так як вона ґрунтується на припущеннях, а відповідачем не було проведено відповідну експертизу автомобіля.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30 червня 2015 року, яке було залишено в силі ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 4 листопад 2015 року, позов задоволено

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних

- 2 -

справ від 16 березня 2016р. рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 4 листопада 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

У червні 2016р. позивач звернувся до суду з клопотанням про залучення до участі у справі в якості третьої особи вигодонабувача за договором страхування ТОВ «Креді Агріколь Банк» та із заявою про збільшення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача страхове відшкодування у сумі 20 492грн. 77коп., 750грн. 04коп. пені, 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 7 червня 2013 року по 21 червня 2016 року у сумі 1 871грн. 30коп. та 18 185грн. 89коп. інфляційних втрат за цей же період.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 3 жовтня 2016 року в позові відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник позивача просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Представник позивача посилається на неправильний висновок суду першої інстанції про те, що саме позивач повинен доводити правомірність своїх дій при ДТП, оскільки умовами договору страхування такий обов'язок покладено на страховика.

Крім того, представник позивача зазначає про те, що суд не встановив факт експлуатації транспортного засобу в аварійному або в технічно несправному стані, а саме відсутність перед виїздом болтів (гайок) кріплення або наявність тріщини диску і ободів коліс на його автомобілі.

Також представник позивача вважає неналежним та недопустимим доказом, надану відповідачем довідку № 9192266 про дорожньо-транспортну пригоду, яка на його думку, як і наданий ним висновок інспектора ВДАІ Варвинського РВ УМВС від 8 травня 2013 року, не встановлює обставини щодо керування позивачем транспортним засобом в технічно-справному стані чи навпаки, проте лише довідка, надана відповідачем, була прийнята судом до уваги.

Відповідач та третя особа, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.215, 216), своїх представників у судове засідання не направили, тому відповідно до ст. 305 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у їх відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 25 травня 2012р. між ПрАТ «Просто-страхування» та ОСОБА_1 був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № 217884, предметом якого є легковий автомобіль Mitsubishi Pajero 3.0, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить позивачу на праві власності.

27 квітня 2013 року біля с. Гнідинці від автомобіля позивача від'єдналося заднє ліве колесо, що є дорожньо-транспортною пригодою, у результаті чого було деформовано заднє ліве крило, ліва частина заднього бамперу та пошкоджено колісні шпильки заднього лівого колеса.

30 квітня 2013 року позивач повідомив відповідача про ДТП, а 17 травня 2013 року звернувся до нього із заявою про виплату страхового відшкодування у сумі 15 397,77грн.

Листом від 23 травня 2013 року ПрАТ «Просто-страхування» відмовлено позивачу у виплаті страхового відшкодування у зв'язку з тим, що ДТП не визнається страховим випадком відповідно до умов договору страхування.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності позивачем.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як він відповідає обставинам справи, наданим сторонами доказам та ґрунтується на нормах матеріального і процесуального права.

- 3 -

Статтею 979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Пунктом 1.8. договору страхування сторони визначили, що страховими ризиками є пошкодження автомобіля та незаконне заволодіння автомобілем.

Згідно пункту 2.2.2. договору, «пошкодження» - це пошкодження або знищення застрахованого ТЗ, його складових частин внаслідок, зокрема, дорожньо-транспортної пригоди.

Підстави відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування визначені у статті 26 Закону України «Про страхування».

Крім того, частиною другою вказаної норми передбачено, що умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону.

Пунктами 2.3.3. та 2.3.4. договору страхування, укладеного сторонами, визначені події за ризиками «Пошкодження», «НЗ» та/або «Додаткове обладнання», які не визнаються страховими випадками.

Зокрема, пунктом 2.3.4.1. встановлено, що страховим випадком не визнаються події, які відбулися внаслідок експлуатації страхувальником застрахованого ТЗ з порушенням вимог діючого законодавства та нормативно-правових актів щодо безпеки технічної експлуатації транспорту, в т.ч. ПДР, а саме: експлуатація ТЗ в аварійному або технічно несправному стані.

Згідно довідки ВДАІ Варвинського РВ Чернігвської області № 9192266 дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення ОСОБА_1 пункту 2.3.-А Правил дорожнього руху, за яким для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу.

Також вказана довідка містить відмітку про те, що недоліки утримання вулично-дорожньої мережі відсутні.

Згідно пункту 2.11.3.9. підпункт «м» договору страхування страховик має право відмовити страхувальнику у виплаті страхового відшкодування, якщо подія, яка призвела до збитків або збитки підпадають під «Виключення із страхових випадків і обмеження страхування», згідно розділу 2.3. цього договору та інших положень цього договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог.

Отже, звертаючись до суду з даним позовом та посилаючись на неправомірність відмови відповідача у виплаті страхового відшкодування, позивач зобов'язаний був надати докази у підтвердження правомірності своїх дій та спростувати доводи відповідача про порушення ним Правил дорожнього руху при дорожньо-транспортній пригоді.

Наданий позивачем висновок по рапорту інспектора ВДАІ Варвинського РВУ МВС, у мотивувальній частині якого зазначено, що пригода трапилася не з вини водія, правильно визнана судом недостатнім доказом для підтвердження посилань позивача та спростування доводів відповідача.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Скасовуючи попередні судові рішення у даній справі, в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав від 16 березня

- 4 -

2016р. зазначено, що суди не врахували ту обставину, що позивач ніяких документів на спростування інформації, зазначеної у довідці № 9192266, до страхової компанії не надавав.

При повторному судовому розгляді даного спору, позивачем не було надано додаткових доказів, які б спростували висновки відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що саме відповідач відповідно до умов договору страхування зобов'язаний проводити експертизи та перевіряти обставини страхового випадку, колегія суддів вважає безпідставними, так як пунктом 2.11.3.3. договору визначено право, а не обов'язок страховика направляти запити у відповідні компетентні органи, замовляти проведення незалежної експертизи, а також самостійно з'ясовувати причини та обставини стразового випадку.

Крім того, відповідно до ст.ст. 10 та 60 ЦПК України саме на позивача покладений обов'язок доводити свої твердження, а відтак, звернувшись до суду з даним позовом, позивач повинен надати належні та допустимі докази у підтвердження своєї позиції про відсутність у його діях порушення Правил дорожнього руху, про неналежність дорожнього покриття, яке призвело до ДТП, про що також зазначено у довідці № 9192266, а у разі необхідності, мав право заявити клопотання про проведення відповідної судової експертизи.

При цьому, нормами діючого процесуального права не передбачено право суду перекладати обов'язок доказування на відповідача, який надав у підтвердження своєї позиції відповідну довідку, яка не була спростована належними доказами позивачем.

Враховую викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції з'ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, тому підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не має.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 3 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: