АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду місті Києва в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Соколової В.В.

- Невідомої Т.О.

при секретарі - Сімаченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 червня 2016 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Альфа- Банк» та ОСОБА_4 про визнання поруки припиненою,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 27 червня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» та ОСОБА_4 про визнання договору поруки припиненим, відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду 1-ї інстанції, позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для розгляду справи. Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд 1-ї інстанції виходив з того, що збільшення відсоткової ставки за користування кредитом з 13,5 % річних до 15,5 % річних відбулося за згодою поручителя, а тому підстав для припинення поруки немає. Проте, такі висновки суду 1-ї інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки судом не було враховано, що договір поруки та укладена до нього додаткова угода складені з порушенням норм чинного законодавства України, є незаконними та такими, що значно та безпідставно збільшують обсяг її відповідальності, як поручителя. Вказані договори вона підписала, не будучи фахівцем в галузі права, а тому не могла професійно оцінити наслідки укладення таких договорів. Судом також не було враховано, що в договорі поруки не визначено розмір зобов»язання позичальника, за яке вона має нести відповідальність, не визначено строк, на який надано кредитні кошти, розмір відсотків, які підлягають сплаті позичальником за користування кредитними коштами та обсяги відповідальності позичальника за порушення умов кредитного договору. Зазначає також про порушенням судом вимог ст.10 ЦПК України, яка передбачає змагальність процесу, ст.ст. 167, 174 ЦПК України, так як в підготовчому засіданні не було роз»яснено позивачу права та обов»язки, не роз»яснив суд і правові наслідки відмови від позову, не сприяв у витребуванні доказів у справі ( ст. 137 ЦПК України).

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 Рибіна Ірина Володимирівна повністю підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Представник Публічного акціонерного товариства «Альфа- Банк» ОСОБА_7 проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з слідуючих підстав.

Судом встановлено, що 01.02.008 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» (кредитор) та ОСОБА_4 (позичальник) було укладено рамкову угоду № SMERS00590 та договір про надання траншу № SME0008083, за умовами яких, кредитор у порядку рамкової угоди надає позичальнику кредит в сумі 220 000,00 доларів США на строк користування 120 місяців зі сплатою процентів в розмірі 13,5 % річних, а позичальник зобов'язався в свою чергу повернути наданий кредит і сплатити проценти та комісії за кредитом у встановлений договором строк.

За рамковою угодою сторони погодились, що загальний розмір кредитних продуктів за договорами (угодами) в межах цієї угоди не повинна перевищувати 500 000,00 доларів США.

За умовами рамкової угоди (розділ 3) та договору про надання траншу (п. 4.1.) забезпечення зобов'язань позичальника перед кредитором по поверненню кредиту, сплаті процентів за користування та інших видатків за договорами є майно або майнові права позичальника та третіх осіб (поручителів, майнових поручителів, гарантів) згідно з укладеними договорами застави, поруки, гарантії тощо.

21.08.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду до договору про надання траншу, за яким сторони погодились внести зміни до п. 1.1. договору про надання траншу, виклавши його в наступній редакції: кредитор у порядку та згідно умов Рамкової Угоди № SMERS00590 від 01.02.2008 року та цього договору надає позичальнику кредит в сумі 220 000,00 доларів США на строк користування 120 місяців зі сплатою процентів в розмірі 15,5 % річних, а позичальник зобов'язується повернути наданий кредит і сплатити проценти та комісії за кредитом у встановлений договором строк та виконати інші зобов'язання за цим договором в повному обсязі.

В забезпечення виконання умов договору про надання траншу № SME0008083 від 01.02.2008 року, між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № SME0008083/2, за умовами якого поручитель на добровільних засадах взяв на себе обов'язок перед кредитором відповідати за зобов'язаннями ОСОБА_4, які виникають з умов договору про надання траншу № SME0008083 від 01.02.2008 року, в повному обсязі цих зобов'язань незалежно від отримання або неотримання вимоги кредитора про погашення кредитного договору.

20.08.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_8 було укладено додаткову угоду до договору поруки, згідно з якою договір поруки було доповнено новим п. 1.7. за яким, укладенням цього договору поручитель надає свою згоду на будь-які майбутні зміни обсягу відповідальності позичальника за кредитним договором, в тому числі такі, внаслідок яких відбудеться збільшення обсягу відповідальності поручителя за цим договором, зокрема, але не виключно, будь-які зміни кредитного договору, внаслідок яких збільшується сума кредиту, що надається позичальнику, строк користування кредитом, та/або розмір процентів за користування кредитом/овердрафтом, та/або комісійних винагород, та/або неустойки (пені, штрафів) та або будь-яких платежів, які позичальник згідно з кредитним договором повинен сплачувати кредитору.

26.05.2010 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулось до ОСОБА_4,ОСОБА_9, ОСОБА_8 із вимогою про дострокове повернення кредиту.

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 29.11.2012 року у справі № 1963-9/231/10позов ПАТ «Альфа-Банк» позов було задоволено та стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_3 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства « Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі : за кредитом- 1 544 399, 90 грн., по відсотках- 28 953,11 грн., пеню в розмірі - 21 386,98 грн.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ПАТ «Альфа-Банк» пеню за договором поруки в сумі 15904,63 грн.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ПАТ «Альфа-Банк» пеню и договором поруки в сумі 15904,63 грн.

Факт звернення банку з позовом до третейського суду свідчить про пред»явлення банком вимоги до поручителя ОСОБА_3 26.05.2010 року.

В забезпечення виконання умов рамкової угоди та договору про надання траншу № SME0008083 від 01.02.2008 року, між ОСОБА_3 та ЗАТ «Альфа-Банк» 01.02.2008 року також було укладено договір іпотеки № SMERS00590/I.

ОСОБА_3, вважаючи, що Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», уклавши 21.08.2008 року з позичальником ОСОБА_4 додаткову угоду до договору про надання траншу, якою внесені зміни в п.1.1 договору та збільшено відсоткову ставку за користування кредитом з 13,5 % до 15,5%, в односторонньому порядку змінило умови договору про надання траншу від 01 лютого 2008 року, зобов'язавши боржника та поручителя сплачувати кредит за підвищеною відсотковою ставкою, що призвело до збільшення відповідальності поручителя, звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про припинення поруки.

Відмовляючи ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог до Публічного акціонерного товариства « Альфа-Банк» про припинення поруки, суд 1-ї інстанції виходив з того, що збільшення відповідальності поручителя внаслідок збільшення відсоткової ставки за користування кредитом з 13,5 % до 15,5 % відбулося за згодою поручителя, яка надана в додатковій угоді до договору поруки, укладеній 20 серпня 2008 року між ОСОБА_3 та ЗАТ « Альфа-Банк», яка доповнила договір поруки п. 1.7 .

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду 1-ї інстанції зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідає вимогам закону, з огляду на наступне.

В силу вимог ст.6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

За змістом ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Пунктом 5.8 договору про надання траншу № SME0008083 від 01 лютого 2008 року встановлено, що кредитор має право змінити умови цього договору у односторонньому порядку, щодо розміру процентної ставки, вказаного в п.1.1 цього договору у випадку прийняття компетентним органом кредитора рішення про зміну розміру процентної ставки. Сторони встановили наступну процедуру зміни процентної ставки. Кредитор повідомляє позичальника про новий розмір процентної ставки та дату її введення шляхом направлення письмового повідомлення на адресу позичальника надану у розділі 8 цього договору або на будь-яку іншу адресу, додатково письмово повідомлену позичальником кредитору

Судом 1-ї інстанції достовірно встановлено, що 21.08.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду до договору про надання траншу, за яким сторони погодились внести зміни до п. 1.1. договору про надання траншу, процентну ставку за користування коштами збільшено до 15,5 % річних.

За приписами ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Частиною 1 статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

У відповідності до умов п.1.1 договору поруки, укладеного між ЗАТ « Альфа-Банк» та ОСОБА_3 01 лютого 2008 року, поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов»язання перед кредитором відповідати за зобов»язаннями ОСОБА_4, які виникають з умов договору про надання траншу від 01 лютого 2008 року в повному обсязі цих зобов»язань, незалежно від отримання або неотримання вимоги кредитора про погашення кредитного договору.

Згідно п.4.5 договору поруки, всі додатки, зміни та доповнення до цього договору є його невід»ємною частиною, за умови їхнього підписання сторонами і скріплення печаткою кредитора.

Згідно з ч.1 ст.559 ЦК України, порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Судом встановлено, що 20.08.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_8 було укладено додаткову угоду до договору поруки, згідно з якою договір поруки було доповнено новим п. 1.7., відповідно до якого: укладанням цього договору поручитель надає свою згоду на будь-які майбутні зміни обсягу відповідальності позичальника за кредитним договором, в тому числі такі, внаслідок яких відбудеться збільшення обсягу відповідальності поручителя за цим договором, зокрема, але не виключно, будь-які зміни кредитного договору, внаслідок яких збільшується сума кредиту, що надається позичальнику, строк користування кредитом, та / або розмір процентів за користування кредитом/овердрафтом, та/або комісійних винагород, та/або неустойки ( пені, штрафів), та/або будь-яких інших платежів, який позичальник згідно з кредитним договором повинен сплачувати кредитору та за виконання яких поручитель поручається згідно з цим договором і погоджується з тим, що такі зміни не є підставою для припинення встановленої цим договором поруки, і встановлена цим договором порука залишається чинною протягом строку, встановленого п. 3.1 цього договору, а поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник, з урахуванням будь-яких майбутніх змін обсягу відповідальності позичальника за кредитним договором. Дана згода поручителя є безумовною, безвідкличною і не обмежена строком дії.

Вказані умови додаткової угоди до договору поруки свідчать про те, що поручитель ОСОБА_3 надала згоду на збільшення її відповідальності за договором про надання траншу за рахунок збільшення розміру процентів за користування кредитом, а тому, колегія суддів погоджується, з висновками суду 1-ї інстанції про відсутність, передбачених ч.1 ст. 559 ЦК України, підстав для визнання поруки припиненою.

Доводи апеляційної скарги про те, що, відмовляючи в задоволенні позову про визнання поруки припиненою, суд першої інстанції не врахував, що договір поруки та укладена до нього додаткова угода складені з порушенням норм чинного законодавства України, є незаконними та такими, що значно та безпідставно збільшують обсяг її відповідальності, як поручителя, колегія суддів вважає безпідставними, так як договір поруки від 01 лютого 2008 року та додаткова угода до нього від 20 серпня 2008 року в установленому законом порядку недійсними не визнані, є чинними, підписані сторонами, завірені печаткою банку і підлягають виконанню.

Посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на те, що вказані договори вона підписала, не будучи фахівцем в галузі права, а тому не могла професійно оцінити наслідки укладення таких договорів, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки для розуміння поняття збільшення відповідальності не потрібно володіти спеціальними знаннями в галузі права. Крім того, позивач не була позбавлена можливості звернутися за консультацією до відповідного фахівця до підписання договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що в договорі поруки не визначено розмір зобов»язання позичальника, за яке вона має нести відповідальність, не визначено строк, на який надано кредитні кошти, розмір відсотків, які підлягають сплаті позичальником за користування кредитними коштами та обсяги відповідальності позичальника за порушення умов кредитного договору, висновків суду також не спростовують, оскільки, відповідно до умов п.1.1 договору поруки, укладеного між ЗАТ « Альфа-Банк» та ОСОБА_3 01 лютого 2008 року, поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов»язання перед кредитором відповідати за зобов»язаннями ОСОБА_4, які виникають з умов договору про надання траншу від 01 лютого 2008 року в повному обсязі цих зобов»язань, незалежно від отримання або неотримання вимоги кредитора про погашення кредитного договору. В пункті 1.1. та 7.4 договору про надання траншу зазначено суму кредиту, відсотки по сплаті заборгованості та строк дії договору.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про порушення судом вимоги ст.10 ЦПК України, яка передбачає змагальність сторін процесу, ст.ст. 167, 174 ЦПК України, так як в підготовчому засіданні не було роз»яснено позивачу права та обов»язки, не роз»яснив суд і правові наслідки відмови від позову, про не сприяння у витребуванні доказів у справі ( ст. 137 ЦПК України)., так як інтереси позивача у даній справі на підставі договору про надання правової допомоги № 11/12-14 від 11 грудня 2014 року представляла адвокат Рибіна Ірина Володимирівна. За клопотанням ОСОБА_3 21 січня 2016 року Шевченківським районним судом м.Києва було постановлено ухвалу про проведення розгляду справи в режимі відео конференції з Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська. Проте, в жодне судове засідання позивач та її адвокат не з»явились, 25.05.2016 року представник ОСОБА_3 Рибіна І.В. подала до Шевченківського районного суду м.Києва заяву про розгляд справи без присутності позивача. Представник відповідача ПАТ « Альфа-Банк» в судові засідання також не з»являвся, надав суду заперечення на апеляційну скаргу, просив в задоволенні позову відмовити. Відповідач ОСОБА_4 в судові засідання не з»являлась, причину неявки не повідомила. Справа знаходилась в провадженні суду з вересня 2015 року і сторони мали можливість надати суду всі докази, доводи та заперечення, які вони вважали за необхідне надати, розпорядились своїми правами на власний розсуд. Клопотань про витребування доказів чи про відмову від позову позивач та її представник суду не подавали, а тому суд і не повинен був їх вирішувати та роз»яснювати відповідні наслідки.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, постановлено з дотриманням норм процесуального та матеріального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги позивача ОСОБА_3 відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: