Справа № 653/1096/16-ц
Провадження № 2/653/460/16
РІШЕННЯ

іменем України

23.09.2016

Генічеський районний суд Херсонської області, у складі:

головуючої судді Шарко Н.А.,

секретаря Карпенко І.Д.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 О,А.,

представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Генічеської міської ради до ОСОБА_5, ОСОБА_2, за участю третьої особи комунального підприємства «Міське житлове будівництво» про визнання осіб такими, що втратили право на проживання у службовій квартирі, їх виселення та зняття з реєстрації

встановив:

Генічеська міська рада Херсонської області звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_2, за участю третьої особи комунального підприємства «Міське житлове будівництво», в якому з урахування збільшених позовних вимог просила визнати відповідачів такими, що втратили право на проживання у службовій квартирі АДРЕСА_1, виселити їх без надання іншого житлового приміщення, зобовязати відповідачів знятися з реєстраційного обліку та стягнути понесені судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що квартира АДРЕСА_1 має статус службової квартири та перебуває на балансі комунального підприємства «Генічеська ЖЕК 1». На підставі рішення виконавчого комітету міської ради за №101 від 23 березня 2005р. вказана квартира була надана ОСОБА_5 та членам його сімї (ОСОБА_2В.) для проживання, оскільки ОСОБА_5 на той час займав посаду керівника комунального підприємства «Генічеська ЖЕК 1». З 06 березня 2012р. ОСОБА_5 припинив трудові відносини з КП «Генічеська ЖЕК 1», у звязку з чим він та члени його сімї втратили право на проживання у службовій квартирі. Оскільки відповідачі в добровільному порядку не бажають звільняти службову квартиру, тому позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, зазначив, що на даний час відпали будь-які підстави для проживання відповідачів у спірній службовій квартирі, а тому просив позовні вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 у судовому засіданні проти позову заперечили, зазначили, що надана службова квартира на час її вселення була не придатна для проживання, у звязку з чим, нею було вчинено ряд заходів на її покращення, та приведення у житловий стан. Вважають, що у звязку з такими невідємними поліпшенням, відповідач ОСОБА_2 має право на продовження проживання у вказаній квартирі, а тому просили у задоволенні позову відмовити. Крім того, просили застосувати позовну давність до виниклих правовідносин.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав суду письмову заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги визнав.

Представник третьої особи у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Зазначила, що ОСОБА_5 ще з 2012р. припинив трудові відносини з комунальним підприємством, а тому повинен звільнити службове приміщення разом зі своєю сімєю.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши надані сторонами докази, приходить до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 розпочав роботу на посаді начальника державного комунального підприємства житлово-експлуатаційної контори №1 з 11 вересня 2003р. на контрактній основі, що підтверджується розпорядження міського голови ОСОБА_6 за №26/03 від 10 вересня 2003р. «Про прийняття на роботу ОСОБА_2А.».

Рішенням виконавчого комітету Генічеської міської ради за №74 від 24 лютого 2005р. «Про визнання службовою квартиру АДРЕСА_1», визнано квартиру АДРЕСА_1 житловою площею 39 кв.м. службовою; виділено комунальному державному підприємству «ЖЕК -1» квартиру АДРЕСА_1 з подальшим розподілом згідно переліку категорій робітників, якім може бути надане службове приміщення.

04 березня 2005р. на засіданні адміністрації та ради трудового колективу Генічеської ЖЕК-1 вирішено розподілити службову квартиру №13 начальнику ЖЕК-1 ОСОБА_5, по вул. Ковпака, у м. Генічеську, житловою площею 39 кв.м., про що було складено протокол №1.

Рішенням виконавчого комітету Генічеської міської ради за №101 від 23 березня 2005р. «Про розподіл службової квартири №13 по вул. Ковпака, м. Генічеська» вирішено затвердити вищевказаний протокол №1 від 04 березня 2005р.

30 березня 2005р. ОСОБА_5 та члену його сімї дружині ОСОБА_2 було видано ордер на службове житлове приміщення за №2. У вказаному ордері зазначено, що відповідальним квартиронаймачем зазначеного службового житла є ОСОБА_5

06 березня 2012р. розпорядженням міського голови Генічеської міської ради ОСОБА_7 за №17 «Про звільнення ОСОБА_2А.» ОСОБА_5 було звільнено з посади начальника комунального підприємства «Генічеська ЖЕК-1», за угодою сторін з 06 березня 2012р.

У подальшому, на засіданні громадської комісії з житлових питань Генічеської міської ради вирішено визнати ОСОБА_5, та ОСОБА_2 такими, що втратили право на користування службовою квартирою №13 по вул. Ковпака у м. Генічеську, та запропоновано у строк до 19 серпня 2012р. звільнити займану службову квартиру. За наслідком засідання комісії складено протокол №8 від 11 липня 2012р.

Проте, до цього часу відповідачі вказану службову квартиру не звільнили, що й стало підставою звернення до суду з вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Це ж положення закріплено в ст. 9 Житлового кодексу України, згідно якої ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підставі в порядку, передбачених законом.

Стаття 118 Житлового кодексу України передбачає, що службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у звязку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної міської, районної в м. місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються як правило, окремі квартири.

Згідно з ч.1 ст.122 Житлового кодексу України, на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення.

Відповідно до ст. 123 Житлового кодексу України порядок користування службовими жилими приміщеннями встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. До користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених ст. ст. 73-76, 79-83, 85, 90, частиною шостою статті 101, статтями 103-106 цього Кодексу.

Судом встановлено, що квартиру АДРЕСА_1 згідно рішення виконавчого комітету Генічеської міської ради від 24 лютого 2005р. за №74 включено до числа службових, та передано на баланс комунального підприємства «Генічеська ЖЕК-1». У подальшому, зазначена квартира передана ОСОБА_5 та члену його сім"ї для проживання, на підставі рішення виконавчого комітету Генічеської міської ради від 23 березня 2005р. за №101, та ордера на службове житло.

Відповідно ст. 124 Житлового кодексу України робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Аналогічна норма зазначена і в пункті 34 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними, від 04.02.1988 року № 37 «Про службові жилі приміщення».

У ст. 125 Житлового кодексу України та у п. 35 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними, від 04.02.1988 року № 37 «Про службові жилі приміщення» міститься вичерпний перелік осіб, яких не може бути виселено з службових жилих приміщень без надання іншого жилого приміщення.

Проте, відповідачі не входять до зазначеного переліку осіб, яких не може бути виселено, оскільки вони не пропрацювали на посадах в комунальному підприємстві «Генічеська ЖЕК -1» більше десяти років, та не отримали за час роботи на цій посаді будь-яких пільг, про які зазначено вище.

Крім того, у судовому засіданні встановлено, що шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 з грудня 2006р. розірваний, у звязку з чим остання в силу ст. 64 Житлового кодексу України перестала бути членом сімї наймача.

Відповідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню інших прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Жодних доказів, які спростовують обставини, на які посилається представник позивача у позовній заяві, відповідачами до суду не надано.

Посилання відповідача ОСОБА_2 та її представника на те, що відповідачем здійснено невідємні поліпшення вказаної квартири, внаслідок чого остання має право на продовження проживання у вказаній квартирі суд не приймає до уваги, оскільки в силу закону наймачі повинні були провадити за свій рахунок поточний ремонт жилих приміщень, утримувати приміщення в належному стані. Крім того, згідно письмових доказів, які містяться у справі квартира АДРЕСА_2 мала упорядкований стан, що спростовує доводи представника відповідача, про те, що житло представляло собою складське приміщення.

Доводи представника відповідача на те, що позивачем не надано доказів, що саме Генічеська міська рада є власником спірної квартири, суд вважає безпідставним, виходячи з наступного.

Згідно ст. 18 Житлового кодексу управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником.

Доданими до матеріалів справи доказами підтверджено те, що власником квартири АДРЕСА_3 є Генічеська міська рада, а відсутність запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо власника вказаної квартири є лише наслідком зміни законодавства, та не приведенням Генічеською міською радою правовстановлюючих документів у відповідність до діючого законодавства.

Що стосується посилання представника відповідача на рішення Європейського суду з прав людини, по справі "Кривіцька та Кривіцький проти України", що суд повинен надати адекватного обґрунтування для відхилення аргументів заявників стосовно застосування відповідного законодавства та здійснити оцінку виселення в контексті пропорційності застосування такого заходу, то суд вважає, що відповідачем не надано жодних аргументів про неможливість її виселення без надання іншого жилого приміщення, у той же час у судовому засіданні встановлено, що дійсно існує черга працівників, які можуть претендувати на заселення у службове житло. Крім того, суд враховує те, що відповідачем ОСОБА_5, якому відповідно надавалося спірне житло визнано позовні вимоги, у звязку з чим припинення права користування наймача, зумовлює втрату права користування жилим приміщенням і рештою осіб, які там проживають.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У судовому засіданні представником відповідача ОСОБА_3 заявлено клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Суд, вирішуючи питання про застосування до правовідносин сторін строку позовної давності, виходить із наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК україни позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви про застосування наслідків спливу строку позовної давності необхідно відмовити, оскільки відповідно до п. 36 Постанови Пленуму ВСС України № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» давність не поширюється на вимоги власника чи іншого володільця про усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном, що не пов'язані з позбавленням володіння, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі. У зв'язку із цим тривалість порушення права не перешкоджає задоволенню такої вимоги судом.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає можливим визнати відповідачів такими, що втратили право користування службовим жилим приміщенням квартирою №13 по вул. Ковпака,40 у м. Генічеську та виселити їх без надання іншого житлового приміщення.

Відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, запиту органів реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду( про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що порушене право власника службового жилого приміщення, підлягає захисту шляхом зобовязання відповідачів знятися з реєстраційного обліку у службовій квартирі, на яку вони втратили право користування.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі по 2067 гривень з кожного відповідача.

Керуючись ст.ст.10,11, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

позов Генічеської міської ради задовольнити.

Визнати ОСОБА_5 та ОСОБА_2 такими, що втратили право на проживання у службовій квартирі АДРЕСА_1.

Виселити ОСОБА_5 та ОСОБА_2 зі службової квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Зобовязати ОСОБА_5 та ОСОБА_2 знятися з реєстраційного обліку за адресою: м. Генічеськ вул. Ковпака,40 кв.№13.

Стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (ІНПП НОМЕР_1) на користь Генічеської міської ради () судовий збір у розмірі по 2067 (дві тисячі шістдесят сім) грн. з кожного.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Херсонської області через Генічеський районний суд в 10-ти денний строк з дня проголошення.

Суддя ОСОБА_8