Єдиний унікальний номер 725/4174/16-ц
Номер провадження 2/725/855/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2016 року Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді Піхало Н. В.

при секретарі Томко І.Д.

розглянувши заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ТОВ «ОСОБА_1 Планет» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

УСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Ухвалою судді Першотравневого районного суду м. Чернівці від 14 вересня 2016 року провадження в справі відкрито та справа призначена до судового розгляду.

Разом із позовною заявою позивачем подано клопотання про забезпечення позову, в якій він просив з метою забезпечення позову накласти арешт на майно відповідачау розмірі суми що стягується, оскільки вважає, що наявні підстави неможливості виконання рішення суду про стягнення заборгованості, та можливістю відповідача відчужити належне йому на праві власності майно.

Дослідивши поданий позов та заяву про забезпечення позову, суд вважає, що в задоволенні заяви слід відмовити, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно абз. 2 п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.06.2006 року питання про забезпечення позову вирішує суддя одноособово або суд у судовому засіданні (залежно від стадії розгляду справи) в день надходження заяви.

Частиною ст. 151 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При цьому, співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Таким чином співмірність, зокрема, полягає у тому, щоб засіб забезпечення відповідав предмету позову за вартістю.

Крім того, згідно розяснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006 року передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має право з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого субєкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

При цьому, згідно із положенням ч. 2 ст. 151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Тобто, якщо заявник просить застосувати такий вид забезпечення позову, як накладення арешту на майно, то в заяві необхідно вказувати конкретне найменування майна, його місцезнаходження, зазначати належні докази того, що це майно належить боржнику.

Крім того, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Разом з тим, зазначеним вимогам заява про забезпечення позову не відповідає.

Як убачається з матеріалів позовної заяви, ціна позову визначена позивачем у розмірі 55800 грн. 00 коп.

Разом з тим, заявником у поданій заяві не зазначено на яке саме майно необхідно накласти арешт, не обґрунтовано необхідності застосування такого виду забезпечення позову, а саме: якими доказами підтверджується можливість вчинення відвідачем відповідних дій щодо відчуження нерухомого майна на даний час та не доведено співмірність забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, а саме не наведено доказів щодо визначення вартості нерухомого майна, на яке просить накласти арешт й відповідно не зазначено вартість майна на яке необхідно накласти арешт, що позбавляє суд можливості визначити співмірність виду забезпечення позову із заявленими позовними вимогами з вартістю майна, що підлягає арешту.

За таких обставин, суд враховуючи вищевикладене, а також характер спірних правовідносин та предмет позову, приходить до висновку про відсутність підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача.

Крім того, за змістом ст. 293 ЦПК України окремо від рішення суду в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про задоволення заяви про забезпечення позову, а також про його скасування, проте ухвали про відмову у забезпеченні позову оскарженню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 151-153, 293, 294 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ТОВ «ОСОБА_1 Планет» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Копію ухвали надіслати позивачу для відома.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Н. В. Піхало