УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Євтушенко О.І.,Ізмайлової Т.Л.,
Кадєтової О.В.,Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, комунального підприємства «Відродження плюс» в особі директора ОСОБА_7 про стягнення компенсації за невикористані відпустки, оплату вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі та компенсація моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_8, який діє від імені Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_6 звернулась до суду з указаним позовом. Зазначала, що рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2014 року її було поновлено на посаді директора КП «Відродження плюс» та стягнуто на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 липня 2013 року по 04 листопада 2014 року.

29 січня 2015 року сільським головою видане розпорядження про поновлення її на роботі, однак рішенням Новоюлівської сільської ради від 30 січня 2015 року в поновлені на роботі ОСОБА_6 відмовлено. Тому позивач не мала можливості виконувати свої службові обов'язки протягом п'яти місяців.

За таких обставин просила суд стягнути з Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області на її користь компенсацію вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі з 04 листопада 2014 року до дня постановлення рішення суду в розмірі 9 878,55 грн після утримання податкового збору, а також моральні збитки в розмірі 5 000,00 грн, стягнути на її користь з відповідача КП «Відродження плюс» в особі директора ОСОБА_7 компенсацію за невикористані відпустки з 05 березня 2012 року по 17 лютого 2015 року в розмірі 12 867,13 грн після утримання податкового збору.

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2015 року позов задоволено частково, стягнуто з КП «Відродження Плюс» на користь ОСОБА_6 5 616,10 грн в рахунок відшкодування компенсації за невикористані відпустки, після відрахування передбачених законом податків та обов'язкових платежів. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2015 року рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2015 року в частині відмови у стягненні вимушеного прогулу за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі та моральної шкоди скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто з Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області на користь ОСОБА_6 15 392,00 грн в рахунок відшкодування вимушеного прогулу за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 05 листопада 2014 року по 19 травня 2015 року та 200,00 грн відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_8, який діє від імені Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове, яким в позові відмовити, посилаючись на невідповідність висновків судів обставинам справи, неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_6 щодо стягнення компенсації за невикористані відпустки, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 24 Закону України «Про відпустки» та ст. 83 КЗпП України та виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Відмовляючи в задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, що вказані вимоги позивачем пред'явлено до неналежного відповідача.

Скасовуючи рішення районного суду в частині стягнення оплати вимушеного прогулу за час затримки виконання рішення суду, суд апеляційної інстанції виходив з того, що згідно з п. 5.2 Статуту КП «Відродження плюс» засновником підприємства є Новоюлівська сільська рада Софіївського району Дніпропетровської області, яка призначає на посаду та звільняє з посади керівника підприємства.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитися не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що на підставі рішення Новоюлівської сільської ради від 13 січня 2011 року № 51-4/VI ОСОБА_6 було затверджено на посаді директора КП «Відродження плюс» та укладено контракт терміном на 5 (п'ять) років з «13» січня 2011 року по «13» січня 2016 року, до цього ОСОБА_9 працювала в даному КП «Відродження плюс» на посаді бухгалтера з 05 березня 2008 року.

08 липня 2013 року позивача було звільнено з посади директора КП «Відродження плюс».

04 листопада 2014 року рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_6 поновлено на посаді директора КП «Відродження плюс» та стягнуто на користь ОСОБА_6 з КП «Відродження плюс» середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 липня 2013 року по 04 листопада 2014 року.

05 листопада 2013 року ОСОБА_6 зверталася із заявою до КП «Відродження плюс» про виплату їй всіх сум, що належати їй від підприємства, а також грошову компенсацію за невикористані нею дні щорічних відпусток за 2012-2013 р.р., коли вона працювала на посаді директора КП «Відродження плюс».

Відповідно до листа КП «Відродження плюс» ОСОБА_6 повідомлено, що компенсація за невикористану відпустку за період 2012-2013 роки складає 2 473,78 грн.

18 грудня 2014 року ОСОБА_6 звернулась до голови Новоюлівської сільської ради із заявою, в якій просить нарахувати та виплатити їй відпустку за 2012-2013 роки.

Листом від 12 січня 2015 року Новоюлівська сільська рада Софіївського району Дніпропетровської області повідомила ОСОБА_6, що вона не є джерелом фінансування працівників комунального підприємства «Відродження плюс», таким чином сільська рада не має права нарахувати їй відпускні за 2012-2013 роки або компенсацію за невикористану відпустку.

Згідно з розпорядженням сільського голови Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області від 29 січня 2015 року № 1-к ОСОБА_6 від 30 січня 2015 року поновлено на роботі.

17 лютого 2015 року ОСОБА_6 подала заяву до Новоюлівської сільської ради про розірвання контракту та звільнення її з посади директора КП «Відродження плюс».

11 березня 2015 року директором КП «Відродження плюс» видано наказ, відповідно якого бухгалтер-касир ОСОБА_10 у строк до 12 березня 2015 року зобов'язаний зробити перерахунок відпускних ОСОБА_6 за період роботи на посаді керівника КП «Відродження плюс» з січня 2011 року по 08 липня 2013 року, а також нарахувати компенсацію за невикористану відпустку в зв'язку з звільненням з посади керівника КП «Відродження плюс» ОСОБА_6 згідно рішення сесії Новоюлівської сільської ради від 08 липня 2013 року № 250-24/VІ.

У відповідності до ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки.

Вимогами ст. ст. 24, 47, 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

З урахуванням наведеного та того, що рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2014 року питання про стягнення на користь ОСОБА_6 компенсації за невикористані відпустки не розглядалося, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій щодо стягнення такої компенсації з КП «Відродження плюс».

Разом з тим, вирішуючи питання в частині стягнення оплати вимушеного прогулу за час затримки виконання рішення суду, апеляційний суд не врахував наступного.

Відповідно до п 1.2 Статуту КП «Відродження плюс» (підприємство) створюється Новоюлівською сільською радою (засновник).

Згідно з п. 1.3 Підприємство відповідно до чинного законодавства є малим комунальним підприємством, яке діє на принципах повного господарського розрахунку, несе відповідальність за результати своєї господарської і фінансової діяльності, за виконання взятих на себе обов'язків перед засновником та партнерами по укладених договорах, перед бюджетом, а також трудовим колективом.

Виробничі, трудові і соціально-економічні відносини підприємства з працівниками регулюються законодавством України про працю.

Згідно з ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Так Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», зокрема, статтею 42 передбачено, що сільський, селищний, міський голова має право призначити на посади та звільняти з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім керівників дошкільних, загальноосвітніх та позашкільних навчальних закладів.

Крім того, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 43 цього Закону в компетенції районної ради знаходиться вирішення в установленому порядку питань щодо управління об'єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, а також призначення, і звільнення їх керівників.

Зі змісту наведених норм вбачається, що встановлена процедура укладення контрактної форми трудового договору для всіх керівників підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності. На підставі укладення контракту виникають трудові правовідносини між керівником, як працівником, та відповідним підприємством, установою та організацією, що належать до комунальної власності, а не з органом, уповноваженим на укладення такого контракту.

Пунктом 8 Положення про порядок укладання контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, при найманні на роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 року № 203, яким передбачено, що контракт є підставою для видання наказу (розпорядження) про призначення керівника на посаду (наймання на роботу) з дня, встановленого за угодою сторін у контракті. У статутах (положеннях) підприємств, які затверджуються органами управління майном, передбачаються умови оплати праці та матеріального забезпечення керівника підприємства за рахунок коштів підприємства, що спрямовуються на оплату праці.

Ураховуючи обставини справи та вказані вище норми матеріального права, апеляційний суд у порушення наведеного вище та вимог ст. 212 ЦПК України, скасовуючи рішення суду першої інстанції в указаній частині, належним чином характер спірних правовідносин не встановив та дійшов помилкового висновку, що Новоюлівська сільська рада є належним відповідачем у справі, оскільки вона є засновником КП «Відродження плюс» і на підставі укладеного контракту виникають трудові правовідносини між керівником, як працівником, та органом, уповноваженим на укладання такого контракту відповідно до статуту.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дав вірну оцінку всім зібраним у справі доказам та з урахуванням указаних норм матеріального права дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Ураховуючи викладене, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням рішення суду першої інстанції в силі з підстав, передбачених ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст.335 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8, який діє від імені Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2015 року скасувати та залишити в силі рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17 червня 2014 року

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова