Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" жовтня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаврилової О.В.,

при секретарі - Томіленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу ОСОБА_1, заінтересована особа - ОСОБА_2, на дії Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, -

ВСТАНОВИВ:

16.09.2016 року скаржник ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, в якій просить суд скасувати арешт з майна ОСОБА_1 та оголошення заборони його відчуження, накладений постановою Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві від 03.04.2002 року та виключити з єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис від 08.11.2004 за №1449599 про накладення арешту на все нерухоме майно ОСОБА_1.

Скарга мотивована тим, що у 2016 році заявник дізналась із інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що станом на даний час на усе її майно накладений арешт. Рішенням Дніпровського районного суджу м. Києва від 05.12.2001 року у справі №2-756/00 задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, а саме стягнуто з ОСОБА_1 3861,61 грн. боргу за договором позики, 51,00 грн. державного мита, а також 50,00 грн. відшкодування витрат на послуги адвоката. В подальшому Дніпровським районним судом було видано виконавчий лист а Відділом державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження та постановою ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві від 03.04.2002 року накладено арешт на все майно ОСОБА_1 та оголошено заборону на його відчуження. На заяву скаржника про скасування арешту з майна ОСОБА_1, оголошення заборони його відчуження та виключення з Єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, ВДВС Дніпровського РУЮ у м.Києві повідомило ОСОБА_1, що відповідно до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень виконавчі документи стосовно ОСОБА_1 на виконанні у відділі не перебувають, у зв'язку з чим вирішити питання про зняття арешту з майна не виявилось можливим.

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, подала заяву про розгляд скарги за її відсутності, в якій заявлені вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві та заінтересована особа ОСОБА_2 до суду не з'явились, заяв чи клопотань суду не подали, причини неявки в судове засідання не повідомили.

У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши матеріали скарги, приходить до наступного.

Примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку покладено на державну виконавчу службу.

Крім того, виконання судових рішень це заключна стадія цивільного процесу, а саме заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав.

Отже, завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинення таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

Згідно положень ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби має відбуватися згідно зі статтею 13 Закону України «Про державну виконавчу службу», частиною третьою статті 6, частиною першою статті 12, статтею 82 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби при виконанні судового рішення, прийнятого у відповідності з цим Кодексом, порушені їх права та свободи.

Згідно положень ч. 2 ст. 384 ЦПК України скарга подається до суду, що видав виконавчий документ.

Згідно зі ст. 385 ЦПК України скарга може бути подана до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Пропущений з поважних причин строк може бути поновлено судом.

Судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05.12.2001р. стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3861,61 грн. в погашення боргу за договором позики, 51,00 грн. державного мита, а також 50,00грн. на відшкодування витрат по оплаті допомоги адвоката (а.с.8-13).

03.04.2002 р. державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції м.Києва винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження за виконавчим провадженням щодо примусового виконання ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 05.12.2011 року про накладення арешту в межах забезпечення позову в сумі 4724,00 грн., накладено арешт на все майно що належить ОСОБА_1 на праві особистої власності в межах суми боргу 4724,00 грн. (а.с. 20).

Арешт і вилучення майна боржника проводиться державним виконавцем у порядку, передбаченому ст.57 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до положення ч.1, ч. 2, ч. 3 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, серед іншого, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого бору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Виходячи з системного аналізу Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5, виконавчі дії можуть вчинятися лише в межах відкритого виконавчого провадження, а при закінченні виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника, знімається.

Відповідно до нотаріально засвідченої заяви ОСОБА_2 від 23.08.2016р., кошти в розмірі 4623,00 грн., які є предметом договору позики укладеного з гр. ОСОБА_1, отримав повністю. ОСОБА_1 немає невиконаних зобов'язань до ОСОБА_2, матеріальних претензій ОСОБА_2 до гр. ОСОБА_1 не має (а.с. 5).

На заяву ОСОБА_1 від 02.09.2016р. про скасування арешту (а.с.14), листом від 05.09.2016 р. Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби м. Київ повідомив, що відповідно до даних Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень виконавчі документи стосовно ОСОБА_1 на виконанні у відділі не перебувають, у зв'язку з чим вирішити питання про зняття арешту з майна не виявляється можливим (а.с. 15).

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Разом з тим, відповідно до частини 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Враховуючи викладені вище встановлені судом обставини щодо фактичного виконання ОСОБА_1 виконавчого листа та відсутності заборгованості перед стягувачем, суд убачає підстави для зняття арешту з майна ОСОБА_1 та оголошення заборони його відчуження, накладених постановою Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві від 03.04.2002 року, у зв'язку з чим підлягає виключенню з Єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис від 08.11.2004 за № 1449599 про накладення арешту на все нерухоме майно ОСОБА_1 (підстава обтяження: постанова б/н, 03.04.2002, Відділ державної виконавчої служби Дніпровського РУ юстиції) (а.с.18).

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст. 210, 383-387 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1, заінтересована особа - ОСОБА_2, на дії Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві - задовольнити.

Зняти арешт з майна ОСОБА_1 та оголошення заборони його відчуження, накладені постановою Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві від 03.04.2002 року (серія АА №857111).

Виключити з Єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис від 08.11.2004 за № 1449599 про накладення арешту на все нерухоме майно ОСОБА_1.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали, а особами, які брали участь у справі, проте не були присутні під час проголошення судового рішення, в п'ятиденний строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя: