Номер провадження: 22-ц/785/4180/16
Головуючий у першій інстанції Пушкарський Д. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Фальчука В.П., Кравця Ю.І.

при секретарі: Лопотані В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою представника Державного підприємства „Служба капітана Іллічівського морського рибного порту" Сєбової Оксани Іванівни на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 07 квітня 2016 року у цивільній справі за позовом Державного підприємства „Служба капітана Іллічівського морського рибного порту" до ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року капітан порту ДП „Служба капітана Іллічівського морського рибного порту" - Браздов М.Г. звернувся до Іллічівського міського суду Одеської області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу у розмірі 116 605,12 грн., який утворився через зайво виплачені грошові кошти у вигляді заробітної плати внаслідок перебування відповідача на посаді головного бухгалтера за сумісництвом. Дані обставини зафіксовані актом про результати фінансово-господарської діяльності підприємства відповідно до якого підприємству заявлено вимоги Контрольно-ревізійного управління в Одеській області №110-29/979 від 19.10.2010 року «Про усунення фінансових порушень» в частині пункту 2 - щодо проведення претензійно-позовної роботи з повернення зайво виплачених коштів ОСОБА_3 у сумі 116 605,12 грн. чи стягнення з винної особи, у зайвих грошових виплатах, коштів в сумі 116605,12 грн. у порядку та розмірах встановлених ст.ст.127, 133, 136 КЗпП України та ст.ст.1212-1215 Цивільного Кодексу України.

Направлена на адресу ОСОБА_3 претензія про повернення грошових коштів залишена останньою без належного реагування, а зазначені у претензії вимоги про повернення грошових коштів - без задоволення.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 07 квітня 2016 року у задоволенні позовних вимог Державного підприємства «Служба капітана Іллічівського морського рибного порту» до ОСОБА_3 про стягнення боргу відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник Державного підприємства „Служба капітана Іллічівського морського рибного порту" Сєбова Оксана Іванівна звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 07 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги позивача у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції при ухваленні рішення норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, матеріалами справи підтверджується, що:

- згідно акту за №110-15/17 від 27.09.2010р. «Про результати ревізії фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Морська адміністрація Іллічівського морського рибного порту» за період з 01.02.2008 р. по 01.08.2010 р.», у висновках якого, серед іншого, наголошено на порушення Адміністрацією вимог п.4 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.1993 р. №245 «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, ст.102-1КЗпП, та ст.19 Закону України «Про оплату праці» та зобов'язано позивача провести претензійно - позовну роботу із відповідачем щодо повернення зайво - виплачених коштів ОСОБА_3 в сумі 116605,12 гривень (а.с.6-29);

- позивач не погодившись із вимогами зазначеними в пункті 2 Акту №110-29/979 від 19.10.2010 року звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом про визнання частково недійсним (скасування) рішення суб'єкта владних повноважень - пункту 2 вимог №110-29/979 від 19.10.2010 року (а.с.30-35);

- постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 08.08.2012 року, залишеною без змін Ухвалою Вищого адміністративного Суду України, позивачу у задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с.44-54);

- листом Іллічівської об'єднаної Державної фінансової інспекції від 04.03.2014 позивача повідомлено про виконання останнім п.2 акту за №110-15/17 від 27.09.2010 р. «Про результати ревізії фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Морська адміністрація Іллічівського морського рибного порту» щодо повернення грошових коштів в розмірі 116605,12 грн. від відповідача (а.с.56).

Згідно з претензією за №1 від 09.04.2014 року відповідачу заявлено вимогу про сплату грошових коштів в розмірі 116605,12 грв. до 31.05.2014 року на користь позивача (а.с.57-58).

Згідно листа на ім'я відповідача від 20.06.2014 року, вбачається, що останній запропоновано сплатити суму боргу в строк до 06.09.2014 року (а.с.59).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні заявлених вимог про стягнення боргу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факт недобросовісного набуття відповідачем отриманих коштів у розмірі 116605,12 гривень, які є заробітною платою, як не встановлено й наявності рахункової помилки, у зв`язку з чим відповідно до статті 1215 ЦК України поверненню зазначена сума не підлягає.

Такий висновок суду відповідає матеріалам справи і заснований на законодавстві.

Відповідно до ст. 127 КЗпП України відрахування із заробітної плати працівником для покриття їх заборгованості підприємству, установі, організації, де вони працюють можуть проводитися за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу для повернення сум зайво виплачених внаслідок лічильних помилок.

В розумінні ст. 127 КЗпП України за наявності у власника права здійснювати відрахування із заробітної плати з метою повернення сум, зайво виплачених внаслідок арифметичних помилок він може видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми. Для відрахування таких сум згода працівника не потрібна. Його заперечення також не можуть перешкоджати відрахуванню.

Граматичне тлумачення п.1 ч.2 ст. 127 КЗпП України дає підстави для висновку, що слова «Якщо працівник не заперечує підстав і розміру відрахування не відносяться до тексту « для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок», а стосуються попереднього тексту «для погашення невитраченого своєчасно неповерненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості, на господарські потреби».

Відповідно до ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Як вбачається з матеріалів справи виплата заробітної плати була проведена підприємством працівнику добровільно за відсутності недобросовісності набувача, що узгоджується з встановленими у справі обставинами та не заперечувалося сторонами.

Тому оцінці підлягає наявність такої ознаки, як рахункова помилка.

Слід зазначити, що рахункова помилка може виникати як хибність розрахунку при виконанні математичних операцій - (складення, відрахування, множення, поділ та інші). Тобто суто арифметична помилка.

Помилка, допущена внаслідок невірного розрахунку через неправильне застосування законодавства, невірного тлумачення юридичних норм, що містяться в будь-якому нормативно-правовому документі (Закон, Постанова, Указ, Наказ, Іструкція, додатки до нормативних актів) не може вважатися арифметичною, оскільки хоча розрахунок внаслідок неправильного застосування закону також буде невірний, як і у випадку помилки при виконанні математичних операцій, але природа виникнення таких помилок є по суті відмінною одна від іншої.

Судова колегія вважає, що розширенному тлумаченню арифметична помилка (внаслідок неправильності розрахунку при виконанні математичних операцій) не підлягає.

Інше тлумачення даної правової норми зводить нанівець взагалі можливість застосування ч.1 ст. 1215 ЦК України, оскільки помилка внаслідок неправильного застосування (порушення) законодавства в кінцевому вигляді теж є лічильною (неправильне застосування чи визначення ставки, коефіцієнту, індексу).

Але законодавець передбачаючи можливість повернення зайво нарахованих і виплачених працівнику заробітної плати виходив саме із наявності лічильної помилки, яка виникає внаслідок неправильності розрахунку при виконанні математичних операцій та виключаючи повернення безпідставно набутих заробітної плати і платежів у разі її відсутності.

Відповідно до п. 4 ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» головний бухгалтер очолює бухгалтерську службу, тобто є керівником структурного підрозділу.

Пунктом 4 даної Постанови КМУ № 245 від 03.04.1993 установлено, що окрім працівників, яким законодавчими актами заборонено працювати за сумісництвом, не мають права працювати за сумісництвом також керівники державних підприємств, установ і організацій, їхні заступники, керівники структурних підрозділів (цехів, відділів, лабораторій тощо) та їхні заступники (за винятком наукової, викладацької, медичної і творчої діяльності).

Як вбачається з роз`яснення наданого в листі Міністерства праці та соціальної політики України № 076-С48265/4 від 08.12.2004 року обмеження у прийнятті на роботу за сумісництвом стосуються і працівників основним місцем роботи яких є державне підприємство, і працівників, що приймаються до роботи за сумісництвом на державне підприємство.

Виявлені ревізією порушення у прийнятті ОСОБА_3 на посаду головного бухгалтера ДП «Морська адміністрація Іллічівського морського рибного порту» на підставі відповідного наказу капітану порту від 29.04.2004 року № 4-к, внаслідок невірного застосування нормативно-правового акту - Постанови Кабінету Міністрів України «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ, організацій» № 245 від 03.04.1993 року призвели до незаконного нарахування та виплати головному бухгалтеру за період з 01.02.2008 року до 01.08.2010 року заробітної плати в сумі 116605,12 грн.

При таких обставинах суд першої інстанції набув правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог до ОСОБА_3 про стягнення з неї зайво виплаченої державним підприємством заробітної плати через порушення нормативно-правового акту, який регулює прийняття на роботу за сумісництвом.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає. На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 317 ЦПК України, судова колегія -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника Державного підприємства „Служба капітана Іллічівського морського рибного порту" Сєбової Оксани Іванівни - відхилити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 07 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили ухвалою суду.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Ю.І. Кравець

В.П. Фальчук