Справа № 357/9414/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Кошель Б. І. ,

при секретарі - Тодосієнко О. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біла Церква цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення інфляційних витрат та 3-х процентів річних,-

В С Т А Н О В И В :

16 липня 2008 р. ОСОБА_1 за договором позики передала у власність ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 73 940 грн. 16 коп. на строк до 16 серпня 2008 року без нарахування процентів. У зв'язку із невиконанням договору позики був вчинений виконавчий напис, за яким стягнення заборгованості проводилось у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів та відкрито виконавче провадження. Однак, незважаючи на відкрите виконавче провадження, заборгованість тривалий час залишалась незмінно і лише 13.07.2016 року було проведено повний розрахунок. Оскільки відповідачі тривалий час ухилялись від повернення боргу, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь в рахунок відповідальності за прострочення грошового зобов'язання три проценти річних, що становить 6661 грн. 00 коп., та інфляційні втрати в сумі 65476 грн. 84 коп., а також 721 грн. 38 коп. судового збору.

В судовому засіданні представник позивача уточний позовні вимоги, та просив суд стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача в рахунок відповідальності за прострочення грошового зобов'язання три проценти річних, що становить 6381 грн. 12 00 коп., інфляційні втрати в сумі 65665 грн. 50 коп., а також 721 грн. 38 коп. судового збору.

Представники відповідачів та відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували та просили суд застосувати строки позовної давності, оскільки на їх думку позивач пропустив загальний трирічний строк звернення до суду за захистом своїх прав.

Суд, заслухавши пояснення відповідачки ОСОБА_3, представників сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, по справі було встановлено та підтверджується поясненнями сторін, 16 липня 2008 р. ОСОБА_1 за договором позики передала у власність ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 73 940 грн. 16 коп. на строк до 16 серпня 2008 року без нарахування процентів. У зв'язку із невиконанням договору позики за заявою позивачки був вчинений виконавчий напис державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Магдичем Т.І. 03.04.2009 року, за яким стягнення заборгованості проводилось у безспірному порядку. На підставі заяви ОСОБА_1 по виконанню виконавчого напису нотаріуса, постановою державного виконавця міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції було відкрито виконавче провадження № ВП 42203689. Погашення боргу, згідно наданих представником позивачки копій квитанцій, було проведено 13.07.2016 року. Даний факт сторонами не заперечується та підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а також, якщо він прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України, інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання та три відсотки річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами (п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»).

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Якщо зобов'язання виконано не належним чином, то воно не припиняється, а навпаки на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У розумінні положень ст. 625 ЦК України інфляційні витрати та 3% річних складаються тільки із суми боргу, а не від загальної суми, що стягнута судом при попередньому розгляді справи, тому при розрахунку інфляційних витрат та 3% річних враховуються лише грошові зобов'язанні за договором позики.

Щодо клопотання представника відповідачів про застосування наслідків ст.ст. 266, 267 ЦК України, то воно не може бути задоволено з таких причин.

Позика вважається поверненою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. З ст. 1049 ЦК). Іншими словами, зобов'язання позичальника, а це сама позика й нараховані проценти за користування нею, так і проценти за прострочення виконання грошового зобов'язання, припиняються належним виконанням і з цього часу боржник є особою, яка повністю виконала свої боргові зобов'язання. Про це також зазначено в ст. 599 ЦК України.

Зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК України.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту.

Аналогічна правова позиція зазначена в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

Таким чином, з врахуванням наведеного, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3% річних у сумі 6381 грн. 12 коп., інфляційних втрат в розмірі 65665 грн. 50 коп., а також на підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати в розмірі 721 грн. 38 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 526, 599, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 213 - 215, 292, 293 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 солідарно на користь ОСОБА_1 3 процента річних в розмірі 6381, 12 грн. та інфляційні втрати в розмірі 65665, 50 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 240, 46 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 240, 46 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 240, 46 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Б. І. Кошель