Справа № 495/4803/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2016 року м. Білгород - Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області

у складі: головуючого одноособово судді Боярського О.О.,

при секретарі - Рачицькій І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровському скаргу ОСОБА_1 на незаконні дії державного виконавця Білгород-Дністровського міськрайонного відділу ДВС ОСОБА_2, на постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 19.05.2016 року, -

ВСТАНОВИВ:

До суду зі скаргою на дії державного виконавця Білгород-Дністровського міськрайонного відділу ДВС ОСОБА_2 звернувся ОСОБА_1, посилаючись на те, що державним виконавцем незаконно та безпідставно 19.05.2016 року було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Так, заявник вказує, що судове рішення, на підставі якого був виданий виконавчий лист, наразі оскаржено ним до Вищого спеціалізованого суду України, що не було взято державним виконавцем до уваги.

Крім того, у відповідності до ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець у першу чергу звертає стягнення на кошти боржника, інші цінності, і лише за відсутності у боржника коштів і цінностей на належне йому інше майно. Проте, державний виконавець, на думку заявника, порушив встановлену черговість і порядок звернення стягнення та 19.05.2016 року виніс постанову про накладення арешту на все майно боржника ОСОБА_1, а 25.05.2016 року виніс постанову про накладення арешту на грошові кошти боржника.

Також, державним виконавцем було проігнороване та недотримане право боржника вказати на ті види майна чи предмети, на які необхідно звернути стягнення в першу чергу.

Таким чином, заявник просить суд визнати дії державного виконавця неправомірними та скасувати постанову про арешт майна боржника від 19.05.2016 року.

Заявник ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, про час та місце розгляд скарги повідомлявся належним чином.

Державний виконавець Білгород-Дністровського міськрайонного відділу ДВС ОСОБА_2 просила суд розглянути скаргу за її відсутності та відмовити у її задоволенні у звязку з безпідставністю заявлених вимог.

Неявка в судове засідання заявника або заінтересованої особи, яким повідомлено про час і місце його проведення, не перешкоджає розгляду скарги.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені у скарзі та запереченнях до неї доводи, суд вважає, що скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою державного виконавця Білгород-Дністровського відділу ДВС ОСОБА_2 19 травня 2016 року було відкрите виконавче провадження з виконання виданого 16.05.2016 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом виконавчого листа № 495/5671/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 (заявник) на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 5 022,15 грн.

В той же день, 19.05.2016 року державним виконавцем було винесено постанову № 51148185 про арешт майна боржника (ОСОБА_1В.) та оголошення заборони на його відчуження. Дія даної постанови розповсюджується на все майно боржника ОСОБА_1

З копії супровідного листа № 03-33-21538, що була надано заявником, вбачається, що 19.05.2016 року на адресу боржника ОСОБА_1 було направлено лише копію постанови про відкриття провадження, як вбачається з іншого супровідного листа № 03-33-26598, копія оскаржуваної постанови про арешт майна боржника була направлена на його адресу лише 13.06.2016 року, хоча дізнався він про існування такого обтяження 10.06.2016 року. З даною скаргою ОСОБА_1 звернувся до суду 21.06.2016 року. Враховуючі викладені обставини, суд вважає, що заявником не був пропущений передбачений ч.1 ст. 385 ЦПК України строк на звернення до суду із скаргою.

Відповідно до п.п.5, 6 ч.3 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» (Закон № 606-XIV), державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Як вбачається з заяви стягувача (ОСОБА_1І.), копія якої була надана суду державним виконавцем Сударіковою А.О., 18 травня 2016 року стягував звернувся до відділу з ДВС з вимогою відкрити виконавче провадження та у забезпечення виконання рішення суду накласти арешт на майно та грошові кошти боржника (п. 3 заяви).

Ч. 3 ст. 19 Закону № 606-XIV: у заяві про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення про майнове стягнення стягувач має право просити державного виконавця накласти арешт на майно та кошти боржника та оголосити заборону на його відчуження.

Згідно з ч.1-2 ст. 25 Закону № 606-XIV, державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Таким чином, аналіз вищенаведених правових норм свідчить про наявність у державного виконавця самостійного права на накладення арешту на майно та кошти боржника, дане право обумовлене лише наявністю заяви (вимоги) стягувача. Застосовуючи надане йому право, виконавець не зобовязаний попередньо попереджувати боржника чи отримувати його доводи. Крім того, посилаючись в своїй скарзі на те, що боржник має право вказати на ті види майна на які необхідно звернути стягнення в першу чергу, заявник помилково ототожнює такі виконавчі дії як накладення арешту на майно та звернення стягнення на майно.

Враховуючи вимоги заяви стягувача до відділу ДВС від 18.05.2016 року про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на майно і кошти боржника, суд вважає оскаржувану постанову виконавця правомірною та обґрунтованою, протилежне суду не було доведено заявником.

Одночасно, суд звертає увагу заявника на положення ч.2 ст. 27 Закону № 606-XIV, згідно з якою У разі якщо при відкритті виконавчого провадження державним виконавцем накладено арешт на майно та кошти боржника, боржник за погодженням з державним виконавцем має право у строк до початку примусового виконання рішення реалізувати належне йому майно чи передати кошти в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом.

Керуючись ст.383 - 389 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на незаконні дії державного виконавця Білгород-Дністровського міськрайонного відділу ДВС ОСОБА_2, на постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 19.05.2016 року відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення.

Суддя