Справа № 2/359/406/16
РІШЕННЯ

Іменем України

28 вересня 2016 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді - Журавського В.В.

при секретарі - Алфімовій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бориспіль цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей та сім»ї Бориспільської районної державної адміністрації, приватний нотаріус Бориспільського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про визнання договору іпотеки недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з вказаним позовом, яким з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить виселити ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, в інтересах якої діє ОСОБА_2, та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: АДРЕСА_1. Свої позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» обґрунтовує тим, що між ним та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір №K3H1GA15006379 від 16 липня 2007 року. За умовами якого ПАТ КБ «Приватбанк» зобовязався надати ОСОБА_5 кредит у розмірі 145203,42 доларів США. В свою чергу, ОСОБА_5 зобовязався повернути кредит до 16 липня 2017 року та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі, строки та в порядку, встановлені кредитним договором. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 16 липня 2007 року ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 уклали договір іпотеки №K3H1GA15006379. Згідно з яким ОСОБА_1 передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 листопада 2011 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором було звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру загальною площею 83,70 кв.м., жилою площею 47,00 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк». Після прийняття рішення про звернення стягнення на передану в іпотеку квартиру ПАТ КБ «Приватбанк» направив відповідачам письмову вимогу добровільно звільнити квартиру. Незважаючи на це, відповідачі ухиляються від добровільного звільнення квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

В ході розгляду цивільної справи ОСОБА_2 предявила зустрічний позов до ПАТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_5, ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимоги щодо предмета спору: служба у справах дітей Бориспільської районної державної адміністрації, приватний нотаріус Бориспільського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_4, яким просить визнати недійсним договір іпотеки квартири АДРЕСА_3, укладений 16 липня 2007 року між нею та ПАТ КБ «Приватбанк», посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_4Г за реєстровим №366. Вимоги за зустрічним позовом обґрунтовано тим, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про виселення порушують житлові права ОСОБА_2 та права її неповнолітньої дочки ОСОБА_3, які зареєстровані та проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Оскільки у договорі іпотеки не зазначено, що за адресою місцезнаходження майна, яке передається в іпотеку, проживає та зареєстрована неповнолітня онука ОСОБА_1 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. З 04 листопада 2005 року ОСОБА_2 та її дочка ОСОБА_3, 14 жовтня 1999 року, постійно зареєстровані та проживають в спірній квартирі як члени сімї власника квартири. Факт проживання і реєстрації ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в іпотечній квартирі на момент укладення оспорюваного договору підтверджується довідкою форми 3. Зважаючи на те, що спірна квартира на час укладення договору іпотеки була єдиним постійним місцем проживання ОСОБА_6, вказана квартира являлась також і місцем проживання її дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Саме тому для укладення даного договору іпотеки необхідно було отримати дозвіл органу опіки та піклування, зважаючи на те, що такий дозвіл не отримувався та враховуючи, що договір іпотеки порушує майнові права неповнолітньої ОСОБА_3, тому він підлягає визнанню недійсним.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_7 підтримала первісний позов та просила суд його задовольнити у повному обсязі. В свою чергу, заперечувала проти задоволення зустрічного позову, в обґрунтування своїх заперечень вказала на те, що посилання ОСОБА_1 на те, що на момент укладення договору іпотеки в предметі іпотеки мешкали неповнолітні, не відповідає дійсності. Оскільки, з відповіді нотаріуса на лист від 22 березня 2016 року встановлено, що у квартирі АДРЕСА_4 відсутні зареєстровані малолітні та неповнолітні особи, а тому дозвіл органу опіки та піклування Бориспільської районної державної адміністрації для укладення договору іпотеки не вимагався. Крім цього, відповідачами не надано належних доказів на підтвердження наявності права дитини на житло на момент укладення договору іпотеки, окрім свідоцтва про її народження та копії паспорта. До того ж відповідно до норм чинного законодавства місцем проживання фізичної особи у віці від 10 до 14 років є місце проживання її батьків або одного з них. Тоді як батьку неповнолітньої ОСОБА_3 ОСОБА_8 належить на праві власності житловий будинок №49 по вул. Петровського в с. Новоселиця Попільнянського району Житомирської області.

Відповідач ОСОБА_1 надала до суду заяву, в якій зазначила, що просить розглядати справу за її відсутності, при цьому проти первісного позову заперечує у повному обсязі, а зустрічний позов підтримує та на його задоволенні наполягає.

Представник служби у справах дітей та сімї Бориспільської районної державної адміністрації ОСОБА_9 у судовому засіданні при вирішенні справи поклалась на розсуд суду.

Третя особа приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_4 направила до суду лист, яким просила розглядати справу за її відсутності та при вирішенні справи поклалась на розсуд суду.

Представник третьої особи Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району у судове засідання не зявився. Заступник сільського голови ОСОБА_10 направила до суду клопотання, яким просила розглядати справу за відсутності представника сільської ради.

Представник ОСББ «Чубинське» ОСОБА_11 також направив на адресу суду заяву, в якій при вирішенні спору поклався на розсуд суду, а також просив розглядати справу у його відсутність.

Заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків.

Судом встановлено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 листопада 2011 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволений частково, а саме: звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_5 шляхом продажу її на прилюдних торгах у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» (а.с.12).

З копії довідки ОСББ «Чубинське» №767 від 10 березня 2016 року вбачається, що в квартирі АДРЕСА_6 зареєстровано місце проживання ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.49). Позивач надіслав їм письмові вимоги про добровільне виселення з квартири протягом 30 днів з дня отримання вимог (а.с.13,14). Зі списку згрупованих рекомендованих відправлень (а.с.17) та рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень (а.с.16) вбачається, що 16 жовтня 2015 року відповідачі отримали письмові вимоги. Однак в матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що вони добровільно виселились з квартири.

У відповідності до ч.1 та ч.2 ст.40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Особи, які проживають у зазначених приміщеннях на умовах договору найму (оренди), не підлягають виселенню, якщо: договір найму (оренди) був укладений до моменту укладення іпотечного договору і про наявність такого договору було доведено до відома іпотекодержателя або такий договір був зареєстрований у встановленому законом порядку; договір найму (оренди) був укладений після укладення іпотечного договору за згодою іпотекодержателя.

Крім того, відповідно до ст.109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Судом встановлено, що ПАТ КБ «Приватбанк» у передбаченому ч.2 ст.40 Закону України «Про іпотеку» порядку направив відповідачам повідомлення про виселення.

Зважаючи на викладене, суд вважає за допустиме виселити з квартири №115 по вул. Погребняка, 13 в с. Чубинське Бориспільського району Київської області ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без надання іншого житлового приміщення.

До вказаного висновку суд також приходить з огляду на те, що судом не встановлено підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_2, зважаючи на наступне.

16 липня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки квартири. За умовами якого ОСОБА_1 передала в іпотеку нерухоме майно в забезпечення виконання зобовязань іпотекодавця перед іпотекодержателем, в силу чого іпотекодержавтель має право в разі невиконання іпотекодавцем зобовязань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця (а.с.9-11).

Згідно з п.13.3 договору предметом іпотеки є трикімнатна квартира загальною площею 83,70 кв.м, житловою площею 47,00 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно №589, виданого 09 вересня 2005 року Великоолександрівською сільською радою Бориспільського району.

З довідки ОСББ «Чубинське» №767 від 10 березня 2016 року встановлено, що в квартирі АДРЕСА_6 зареєстровано місце проживання ОСОБА_1, її дочки ОСОБА_2 та її неповнолітньої онуки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

У відповідності до положення ч.1 та п.2 ч.2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі визнання правочину недійсним.

Так, відповідно до ч.1-3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч.6 ст.203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч.3 ст.17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобовязуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобовязання.

В силу ч.3 та ч.4 ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Відповідно до ч.2-4 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно з положенням ч.1 ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Крім цього, з правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постановах від 22 червня 2016 року у справі №6-1024цс16, від 30 вересня 2015 року у справі №6-384цс15, від 16 вересня 2015 року у справі №6-392цс15, вбачається, що при укладені договорів іпотеки щодо нерухомого майна, право власності або право користування яким мають малолітні діти, обовязково вимагається дозвіл органів опіки та піклування. Місце проживання неповнолітньої, малолітньої особи є фактичне місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона фактично проживає. Однак, місце проживання за фактичним місцем проживання батьків не є безумовним, якщо судом буде встановлено інше постійне місце проживання дитини.Якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої, малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїм правом законного представника дитини, а може спричинити інші наслідки, передбаченні законодавством та які застосовуються органами опіки та піклування.

Так, при вирішенні справ за позовом в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки, підставами яких позивач визначає порушення ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», необхідно в кожному конкретному випадку: 1) перевіряти в дитини наявність права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце її фактичного постійного проживання; 2) враховувати добросовісність поведінки іпотекодавців щодо надання документів про права дітей на житло, яке є предметом іпотеки, при укладенні оспорюваного договору; 3) зясовувати, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки.

З копії довідки №1575 від 06 липня 2007 року, виданої виконавчим комітетом Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району, яка була надана ОСОБА_1 приватному нотаріусу Бориспільського районного нотаріального округу ОСОБА_4 для посвідчення договору іпотеки квартири від 16 липня 2007 року, укладеного між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1, вбачається, що на момент нотаріального посвідчення договору за адресою: АДРЕСА_7, відсутні зареєстровані малолітні та неповнолітні діти (а.с.109-110).

Дана обставина також підтверджується копією витягу із погосподарського обліку за формою №1, наданою Великоолександрівською сільською радою Бориспільського району. Оскільки з даної довідки встановлено, що ОСОБА_2 та її неповнолітня дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 08 червня 2007 року вибули з квартири АДРЕСА_5. Тоді як з 07 серпня 2007 року знову зареєстрували своє місце проживання за вказаною адресою (а.с.154).

Зважаючи на викладене на час посвідчення спірного правочину неповнолітня ОСОБА_3 не проживала у квартирі, що є предметом іпотеки.

Тому судом критично сприймають доводи ОСОБА_2 та вказівка на довідку форми-3, наданої ОСББ «Чубинське», №765 від 09 травня 2016 року, за змістом якої ОСОБА_2 та її неповнолітня дочка проживають у ІНФОРМАЦІЯ_3, починаючи з 04 листопада 2005 року (а.с.98). Оскільки вказана довідка спростовується письмовими матеріалам справи.

За вказаних обставин, дії ОСОБА_1 під час укладення договору іпотеки квартири не можуть вважатися добросовісними. При цьому обставин, які б свідчили про недобросовісність іпотекодержателя, не встановлено.

До того ж Європейський суд з прав людини в своїй практиці рішення від 09 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 13 травня 1980 року в справі Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі ОСОБА_12 проти України (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Порушення умов кредитних договорів і у зв'язку із цим звернення банком стягнення на предмет іпотеки - можливі. Проте, можливість виникнення такої ситуації в майбутньому не повинна слугувати достатньою підставою для висновку про необхідність захисту шляхом визнання недійсними іпотечних договорів примарного права малолітніх чи неповнолітніх дітей на збереження саме цієї квартири як місця їх проживання.

Таким чином, суд приходить до висновку, що під час укладення оспорюваного договору право неповнолітньої дитини на користування житлом порушено не було. Саме відтак відсутність згоди органу опіки та піклування при укладенні зазначеного договору не може слугувати підставою для визнання даного договору недійсним.

Крім цього, суд звертає увагу також на наступну обставину.

У відповідності до ч.1-3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Позивач за зустрічним позовом та її представник не надали суду належних та беззаперечних доказів, які свідчили про зменшення чи обмеження житлових прав неповнолітньої ОСОБА_3 при укладенні договору іпотеки.

Так як з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно встановлено, що на ОСОБА_8, батьку неповнолітньої ОСОБА_3, на праві приватної власності належить житловий будинок №49, який розташовується по вул. Петровського в с. Новоселиця Попільнянського району Житомирської області (а.с.142-144).

За таких обставин, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_2 про визнання недійсним договору іпотеки.

Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

З платіжного доручення від 10 листопада 2015 року (а.с.1) вбачається, що при предявленні позову до суду ПАТ КБ «Приватбанк» сплатив судовий збір у розмірі 1218 гривень. Предявлений ПАТ КБ «Приватбанк» задоволений. Тому, з ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь позивача слід примусово стягнути витрати на оплату судового збору по 406 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 та ч.2 ст.40 Закону України «Про іпотеку», ч.3 ст.17 Закону України «Про охорону дитинства», ч.3 та ч.4 ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей»,ст.109, ч.1 ст.156 ЖК України, ч.2-4 ст.13, ч.1 та п.2 ч.2 ст.16, ч.1-3 ст.29, ч.6 ст.203, ч.1-3 ст.215 ЦК України, ст.ст.8, 10, 57, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Виселити ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 з квартири № 115, що розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Чубинське, вул. Погребняка, 13 без надання іншого житлового приміщення.

В задоволенні зустрічного позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судовий збір в розмірі 406 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судовий збір в розмірі 406 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судовий збір в розмірі 406 грн.

Рішення суду може бути оскаржене через Бориспільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні під час проголошення на протязі десяти днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя: підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Бориспільського міськрайонного суду В.В. Журавський