Справа № 202/4604/16-ц
Провадження № 2/0202/2353/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 грудня 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: Бєсєди Г.В.

при секретарі: Вітько Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство Індустріального району Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради, відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради про визнання факту прописки незаконним, -

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2, треті особи: комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство Індустріального району Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради, відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради про визнання факту прописки незаконним.

В обґрунтування поданої заяви ОСОБА_1 зазначила, що з 23 квітня 2004 року основним наймачем квартири АДРЕСА_1 є вона, до 23 квітня 2004 року основним наймачем квартири був її чоловік. ЇЇ син - ОСОБА_3 разом зі своєю дружиною ОСОБА_2 та дітьми проживали в будинку по АДРЕСА_2, та ОСОБА_2 була зареєстрована в цьому будинку з 13 грудня 1983 року до 04 липня 1997 року. Періодично відповідач проживала в її квартирі, але не тривалий час. Після розлучення у 1999 році вона продовжувала проживати в квартирі, однак, те що вона зареєструвались в ній, їй було не відомо. Зазначала, що з 2007 року вона постійно намагалась визнати прописку відповідача незаконною, але у зв'язку з відсутністю необхідних документів та інформації, вона не змогла це зробити. 31 жовтня 2016 року за черговим її зверненням до КПЖ РЕП Індустріального району, вона отримала довідку, в якій було зазначено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрована в її квартирі з 08 вересня 1997 року. Наголошувала, що ні вона, ні її син ОСОБА_3, і тим більше її чоловік ОСОБА_4 надання згоди на реєстрацію відповідача не надавали, будь-яких заяв не писали і про наявність незаконної реєстрації їй стало відомо 3 липня 2015 року. Просить суд визнати факт прописки ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 08 вересня 1997 року незаконним.

В судові засідання з'являлась представник позивача та позивач, які підтвердили викладені в позовній заяві обставини та вимоги, просили суд їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник в судові засідання з'являлись, просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Подали через канцелярію суду письмові заперечення, які підтримали в судовому засідання, в яких зазначали, що викладене в позовній заяві не відповідає дійсності. Позивач на протязі багатьох років після розірвання шлюбу з її сином намагається позбавити її та її дітей законного житла. Стверджували, що з 08 вересня 1997 року вона була зареєстрована в квартирі зі згоди всіх членів родини, в тому числі і ОСОБА_1 В 2007 році вона та її діти були позивачами у справі за позовом до ОСОБА_1 про зміну договору найму житлового приміщення, та остання приймала участь у судових засіданнях, і на той час не оскаржувала факт реєстрації в квартирі. Наголошували, що суду не надано будь-яких доказів, що підтверджували факт протиправності реєстрації відповідача у квартирі.

Представник третьої особи - відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, причини неявки не повідомив.

Представник третьої особи - комунального виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємства Індустріального району Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради в судові засідання не з'являвся, направив суду заяву про розгляд справи без участі їх представника.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 повідомляла, хто проживає на даний час в квартирі, обставини та підстави для реєстрації відповідача в квартирі їй не відомі. Свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 повідомляли суду, що відповідач зареєструвалась в квартирі без згоди позивача та інших членів родини.

Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно матеріалів справи ОСОБА_2 зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 з 08 вересня 1997 року.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2008 року виділено ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_9 в користування кімнати, площею 17,3 кв.м. та 9,3 кв. м. в квартирі АДРЕСА_1, а ОСОБА_1 виділено в користування кімнату, площею 14,8 кв.м. у зазначеній вище квартирі.

Рішенням Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради № 346 від 22 листопада 2013 року розділені особові рахунки позивача та відповідача.

ОСОБА_2, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 23 січня 2014 року Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради видано свідоцтво про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_1 на 63/100, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Відповідачем у справі була подана заява про застосування строків позовної давності. Представником позивача була подано клопотання про визнання поважними причини пропуску строку позовної давності.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого порушеного цивільного права або інтересу, а ст. 257 цього Кодексу встановлює, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до абз. 3 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють визначені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

За положеннями ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Статтею 12 ЦК України передбачено, що особа вільно на власний розсуд обирає способи захисту цивільного права.

Зі змісту ст. ст. 27, 31 ЦПК України вбачається, що позивач самостійно визначає предмет й підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета та підстав позову.

У ч. 1 ст. 11 ЦПК України зазначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд вважає, що заявляючи вимоги про визнання незаконним факту прописки ОСОБА_2, позивач обрав неналежний спосіб захисту прав та інтересів, оскільки суперечить вимогам ст. 16 ЦК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169, 197, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство Індустріального району Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради, відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради про визнання факту прописки незаконним - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: Г.В. Бєсєда