Справа № 136/1966/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"14" грудня 2016 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого - судді Кривенка Д.Т.

за участю секретаря Марчук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Нападівська сільська рада Липовецького району Вінницької області про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду із вищевказаною заявою, в якій просить суд розтлумачити зміст заповіту вчиненого 09.07.1999 року ОСОБА_2, посвідченого 09.07.1999 року секретарем Нападівської сільської ради Липовецького району Вінницької області ОСОБА_3 та зареєстрованого в реєстрі за №58 таким чином, що волевиявлення ОСОБА_2 при вчиненні заповіту було спрямоване на те, що вона заповіла усе належне їй майно з чого б воно не складалось та де б воно не знаходилось своєму онукові ОСОБА_1.

Заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла його бабця ОСОБА_2, яка постійно проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1. Після її смерті відкрилась спадщина. За життя, 09.07.1999 року, ОСОБА_2 на випадок своєї смерті зробила особисте розпорядження, відповідно до якого заповіла усе своє майно, що розташоване в с. Нападівка Липовецького району йому, ОСОБА_1. До складу спадкової маси, поміж іншого майна, увійшло право на земельну частку (пай), що перебуває у колективній власності КСП «Трудівник», розміром 3,65 умовних кадастрових гектарів, вартістю 16 558 грн., яке ОСОБА_2 отримала на підставі Сертифіката серія НОМЕР_1, виданого Липовецькою районною державною адміністрацією 16.04.1997 року. Після смерті ОСОБА_2, він ОСОБА_1, спадщину прийняв фактично, згідно норм діючого на той час ЦК УРСР, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. За наявності заповіту спадкоємців, які б мали право на обов'язкову частку - відсутні. Отож заявник є єдиним спадкоємцем, якому на частину майна було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Однак 07.09.2016 року нотаріусом заявнику було відмовлено у видачі на його ім'я свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 на земельну частку (пай), члена КСП «Трудівник» с. Нападівка Липовецького району Вінницької області. Вказана відмова була мотивована тим, що для нього є незрозумілим заповіт, оскільки ОСОБА_2 заповіла все своє майно, що розташоване в с. Нападівка Липовецького району, а розпаювання земель даної категорії може мати місце лише за межами населеного пункту. Вказана обставина перешкоджає йому в оформленні своїх спадкових прав, іншого порядку встановлення даного факту чинним законодавством не передбачено.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_4 вимоги за заявою підтримала з підстав, що зазначені у заяві, просила суд їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи - Нападівської сільської ради Липовецького району Вінницької області в судове засідання не з'явився, однак на адресу суду сільський голова надіслав заяву, в якій не заперечував проти задоволення заяви ОСОБА_1, просив розгляд справи проводити без їх участі.

Ураховуючи те, що представник заінтересованої особи використав надане йому ч.2 ст.158 ЦПК України, право заявляти клопотання про розгляд справи у його відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

Суд, вислухавши пояснення представника заявника, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав оцінку, дійшов висновку про таке.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла ОСОБА_2, на що вказує свідоцтво про смерть серія НОМЕР_2, яка постійно проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_2, підтвердженням чому є довідка видана виконавчим комітетом Нападівської сільської ради 08.11.2016 року за №692 (а.с. 9, 10).

Після її смерті відкрилась спадщина.

Судом встановлено з матеріалів Спадкової справи до майна померлої ОСОБА_2, що за життя, 09.07.1999 року, вона на випадок своєї смерті зробила особисте розпорядження, відповідно до якого заповіла усе своє майно, що розташоване в с. Нападівка Липовецького району своєму онукові ОСОБА_1, тобто заявникові. Заповіт був посвідчений секретарем Нападівської сільської ради ОСОБА_3 09.07.1999 року та зареєстрований в реєстрі за №58. Згаданий заповіт не змінювався та не скасовувався, про що свідчить запис вчинений на його зворотній стороні секретарем сільської ради, який засвідчений належним чином (а.с. 22).

Із матеріалів Спадкової справи судоми встановлено, що заявник, будучи спадкоємцем за заповітом, спадщину прийняв фактично, відповідно до діючого на час відкриття спадщини законодавства (п.1 ч.1 ст. 549 ЦК України, 1964 року) вступивши в управління та володіння спадковим майном. Інші спадкоємці - відсутні. На частину майна, що увійшло до спадкової маси на ім'я ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом (а.с.11 Спадкової справи).

07.09.2016 року постановою державного нотаріуса Липовецької державної нотаріальної контори Вінницької області у видачі на ім'я заявника свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай), члена КСП «Трудівник» с. Нападівка Липовецького району Вінницької області, після смерті ОСОБА_2 було відмовлено. Вказана відмова нотаріуса була мотивована тим, що ОСОБА_2 заповіла все своє майно, що розташоване в с. Нападівка Липовецького району, а розпаювання земель даної категорії може мати місце лише за межами населеного пункту (а.с. 20, 21).

У п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.05.2008, № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", зазначено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31.03.95, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

З положень ч.2 ст. 1256 ЦК України слідує, що суд може здійснити тлумачення заповіту відповідно до статті 213 цього Кодексу, якщо його зміст є неоднозначним, незрозумілим, що перешкоджає його виконанню, за зверненням спадкоємця.

За правилами ч.1 та ч.2 ст.213 ЦК України, на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину та інші обставини, що мають істотне значення.

Аналізуючи зібрані у справі докази судом встановлено, що до складу спадкової маси, увійшло право спадкодавця на земельну частку (пай), що перебуває у колективній власності КСП «Трудівник» розміром 3,65 в умовних кадастрових гектарах, вартістю 16 558 грн., яке покійна ОСОБА_2 отримала на підставі Сертифіката серія НОМЕР_1, виданого Липовецькою районною державною адміністрацією16.04.1997 року (а.с.17). Наведене констатовано також листом Відділу Держгеокадастру у Липовецькому районі Вінницької області (а.с. 18), відповідно до якого згідно рішення Нападівської сільської ради ОСОБА_2 запроектовано земельну ділянку на полі ДП-11, площею 3,9899 га.

До складу сім'ї померлої, за відомостями сільської ради входили: чоловік ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року, тобто ще до смерті дружини; дочка ОСОБА_6, тобто мати заявника, що доведено свідоцтвом про її народження та відповідно свідоцтвом про одруження, в результаті чого було змінено прізвище з «ОСОБА_6» на «ОСОБА_6», яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 року; син ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 року, до смерті ОСОБА_2 (а.с. 13-16).

Із показів свідка ОСОБА_3, яка була допитана в судовому засіданні в порядку ст.180 ЦПК України, судом встановлено, що на момент посвідчення заповіту у 1999 році вона працювала секретарем Нападівської сільської ради Липовецького району, саме вона посвідчувала заповіт ОСОБА_2, на ім'я ОСОБА_1, як посадова особа органу місцевого самоврядування, а тому достовірно може стверджувати, що спадкодавець мала намір розпорядитись саме усім належним їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось на користь саме її онука. Проте на той час у сільській раді склалась така практика, тому вказівка щодо місцезнаходження майна є помилковою, оскільки у той час в сільській раді так викладались змісти не лише цього одного заповіту.

Здобуті у справі докази свідчать про те, що в тексті заповіту щодо місцезнаходження земельної ділянки дійсно зроблено помилку, так як дійсне волевиявлення спадкодавця було спрямоване на розпорядження саме усім належним йому майном, де б воно не знаходилось, метою правочину передати майно на користь одного визначеного нею спадкоємця, тобто її онука.

Від встановлення юридичного факту щодо тлумачення заповіту про місцезнаходження майна залежать майнові права заявника, він реалізовує своє право на спадщину, інші спадкоємці відсутні. Іншого порядку встановити факт, про який заявник просить суд чинним законодавством не передбачено. Встановлення даного факту не пов'язане із спором про право, так як спадкоємцем майна є лише один заявник, сільська рада не заперечує щодо встановлення даного факту.

За таких обставин, суд задовольняє дану заяву.

На підставі викладеного та керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31.03.95 р., ст..3, 10, 11, 60, 209, 212-125, 234 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву задовольнити.

Встановити юридичний факт, яким розтлумачити зміст заповіту вчиненого 09.07.1999 року ОСОБА_2, посвідченого 09.07.1999 року секретарем Нападівської сільської ради Липовецького району Вінницької області ОСОБА_3 та зареєстрованого в реєстрі за №58 таким чином, що волевиявлення ОСОБА_2 при вчиненні заповіту було спрямоване на те, що вона заповіла усе належне їй майно з чого б воно не складалось та де б воно не знаходилось своєму онукові ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Д. Т. Кривенко