Справа № 168/843/16-ц
Провадження № 2/168/23/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2016 року Старовижівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді Назарука О.В.,

секретар судових засідань ОСОБА_1,

з участю:

позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Стара Вижівка цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,

В Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, укладеного з відповідачем 22 лютого 1987 року, зареєстрованого Сереховичівською сільською радою Старовижівського району Волинської області від від 22 лютого 1987 року за актовим записом № 4.

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що сімейне життя між ними не склалось, у подружжя відсутнє взаєморозуміння, вони втратили повагу одне до одного. З вини відповідача подальше спільне життя та збереження сім'ї стали неможливими. На думку позивача, примирення не дасть бажаних наслідків, подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам сина. Просить шлюб розірвати.

В судовому засіданні позивач позов підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у поданій до суду заяві, пояснила суду, що шлюбно-сімейних відносин з чоловіком не підтримують з 2013 року, проживають в окремих кімнатах; спільного господарства не ведуть з весни 2015 року, доступ до підсобних приміщень, комор є лише у позивача, оскільки окремо веде господарство. Зазначила що відповідач не цікавиться сімейними справами, має негативні стосунки із сином, ображає його та позивача, висловлюється нецензурними словами в їх адресу. Крім цього стверджує, що оскільки на прохання змінити свою поведінку відповідач ніяк не реагував то фактично їх сім'я розпалася, шлюб збережений бути не може.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, пояснив суду, що подружніх відносин з позивачем не підтримують з 2013 року: проживають в окремих кімнатах, господарство поділене фактично з кінця 2015 року, доступу до підсобних приміщень у відповідача не має, оскільки позивач забрала ключі, просив суд відмовити у задоволені позову.

В судовому засіданні встановлено, що сімя між подружжям розпалася повністю. Про це свідчить взаємна неприязна поведінка сторін в судовому засіданні, небажання подружжя спільно проживати, підтримувати шлюбно-сімейні відносин, спільно вести господарство. Відповідач будь-яких дій для збереження сімї не здійснював, єдиним аргументом відмови у позові зазначив ймовірний осуд односельчан на факт розірвання шлюбу.

В судовому засіданні відповідачем було подано суду характеристики на нього з місця проживання та з місця роботи. Однак, на глибоке переконання суду, вони є відгуком про його особистісні якості як працівника та члена колективу, а також характеризують його як сусіда, односельця, складову суспільного життя села. Характеристика по місцю роботи та місцю проживання не відображає реальних відносин відповідача у сімї, його поведінку в умовах побуту та спільного проживання з близькими родичами.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Згідно з статтею 111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Судом встановлено, що неповнолітніх дітей у подружжя не має, сімейні стосунки не підтримуються з 2013 року, не ведуть спільного господарства з весни 2015 року, відсутні спільні інтереси та погляди на подальше спільне життя, що знайшло своє підтвердження у судовому засіданні, що виразилось у прояві повної зневаги один до одного, звинувачень у наданні неправдивих відомостей під час надання сторонами своїх пояснень по суті спору, що стосуються їх подружніх прав та обовязків. Жодних доказів того, що відповідачем вчинялись дії щодо примирення та збереження шлюбу суду не надано та не здобуто їх в судовому засіданні.

З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що подальше збереження подружжям шлюбу є недоцільним, оскільки стосунки між ними істотно суперечать їх інтересам. Фактично шлюб носить лише формальний характер, можливості збереження його не має, а тому шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 слід розірвати.

Керуючись ст.ст. 104, 105, 110, 112 СК України, ст.ст. 10, 60, 212, 215, 223, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Шлюб між подружжям ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований Сереховичівською сільською радою Старовижівського району Волинської області від 22 лютого 1987 року за актовим записом № 4, - розірвати.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Волинської області через Старовижівський районний суд Волинської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_4