Єдиний унікальний номер № 616/383/16-ц
Провадження № 2/616/168/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

„15" вересня 2016 року Великобурлуцький районний суд

Харківської області

в складі головуючого - судді РИКОВА М.І.

за участю секретаря ШЕГДА В.М.

позивача не з'явився

представника позивача ОСОБА_1

відповідача не з'явилась

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Великий Бурлук справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів на підставі повної матеріальної відповідальності працівника,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 в якому просить стягнути з відповідача на його користь 264 294 грн. 51 коп. та судові витрати в розмірі 2 642 грн. 95 коп.

На обґрунтування позову позивач зазначає, що ОСОБА_4 з 10.09.2010 року до 06.12.2014 року за трудовим договором, укладеним з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3, працювала продавцем у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1», який розташований по АДРЕСА_1.

13 вересня 2010 року між ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_3 було укладено договір про повну матеріальну відповідальність.

04 листопада 2014 року в результаті ревізії підзвітних відповідачеві товарно - матеріальних цінностей, виявлено недостачу товарно - грошових цінностей на суму 102 574 грн. 47 коп., серед яких дольова частина ОСОБА_4 складає 28 487 грн. 02 коп. Недостача грошових цінностей виникла в результаті складання особистого боргу (особистого запозичення із каси підприємства), що виник з 18.07.2014 року по 04.11.2014 року та недостачі грошових цінностей, що виникла в результаті умисного внесення виправлень до сум виручки і загальних сум у внутрішній документації за період з 18.07.2014 року по 04.11.2014 року.

05 листопада 2014 року також було проведено ревізію підзвітних відповідачеві товарно - матеріальних цінностей та було виявлено недостачу товарно - грошових цінностей на суму 198 550 грн., серед яких дольова частина ОСОБА_4 складала 139 000 грн. 00 коп. Недостача виникла внаслідок умисного внесення виправлень до сум виручки і загальних сум у внутрішній документації в період з 23.06.2011 року по 17.07.2014 року. Відповідно до ст.625 ЦК України позивачем нараховані відсотки річних та інфляційних витрат. Загальна сума коштів, що підлягає стягненню із відповідача становить 264 294 грн. 51 коп.

При розгляді справи позивач ОСОБА_3 подав уточнення до позовних вимог, просить зменшити суму позову з 264 294 грн. 51 коп. до 245 761 грн. 80 коп. у зв'язку з поверненням відповідачем 10 000 грн. 00 коп. та зі зменшенням боргу населення, а саме: 5 233 грн. 80 коп. - грошові кошти повернуто до магазину населенням (а.с.54).

В судовому засіданні позивач по справі ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_1, яка діє на підставі довіреності від 03 грудня 2010 року (а.с.15-16) позовні вимоги підтримали з мотивів викладених в позовній заяві, з урахуванням уточнення позовних вимог та просять їх задовольнити, стягнувши з ОСОБА_4 245 761 грн. 80 коп. майнової шкоди, завданої під час виконання трудових обов'язків та судові витрати.

Представник відповідача ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності за № 598 від 17 серпня 2016 року (а.с.55), в судовому засіданні просив відмовити повністю у задоволені позовних вимог, вважаючи їх безпідставними та не обґрунтованими, надав заперечення. В запереченнях представник відповідача посилався на те, що позивач не надав жодного доказу вини відповідача в недостачі товарного - матеріальних цінностей на вказану суму та не довів наявності умов, передбачених ст.130 КЗпП України для покладення матеріальної відповідальності на відповідача.

Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, заслухавши свідків та дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.60 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з'ясувавши фактичні обставини справи, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

Згідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч.ч. 2,3 ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 відповідно до трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 13.09.2010 року (а.с.08-09) працювала на посаді продавця продовольчих і непродовольчих товарів з 13.09.2010 року по 07.05.2015 року в магазині, власником якого є фізична особа - підприємець ОСОБА_3, позивач по справі.

Крім того, між сторонами по справі, а зокрема з відповідачем ОСОБА_4 13.09.2010 року було укладено договір про повну матеріальну відповідальність (а.с.10). Відповідач ОСОБА_4 відповідно до покладеної на неї повної індивідуальної матеріальної відповідальності за схоронність матеріальних цінностей в магазині, зобов'язана відшкодувати власнику вартість недостачі товару, виявленої під час проведеної інвентаризації.

Дані обставини сторони в судовому засіданні не оспорювали.

Згідно акту від 04.11.2014 року при інвентаризації в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» виявлена недостача товарно-матеріальних цінностей на суму 102 574 грн. 47 коп., яку як пояснила представник позивача в судовому засіданні, відобразили як борг населення, особистий борг продавців та недостача грошових цінностей, що виникла в результаті умисного внесення виправлень до сум виручки. Дольова частина боргу відповідача ОСОБА_4 склала 28 487 грн. 02 коп. (а.с.11-12).

Згідно акту від 05.11.2014 року при інвентаризації в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» виявлена недостача товарно-матеріальних цінностей на суму 198 550 грн. 00 коп., яка як пояснила представник позивача в судовому засіданні, виникла в результаті умисного внесення виправлень до сум виручки. Дольова частина боргу відповідача ОСОБА_4 склала 139 000 грн. 00 коп. (а.с.13-18).

Щодо наданих позивачем вказаних актів, суд зазначає наступне: - порядок проведення інвентаризації активів і зобов'язань та оформлення її результатів регулюється Положенням про інвентаризацію активів та зобов'язань, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 02 вересня 2014 року № 879 (далі Положення), яке застосовується юридичними особами, створеними відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також представництвами іноземних суб'єктів господарської діяльності. Відповідно до п.7 цього Положення проведення інвентаризації є обов'язковим: - у разі встановлення фактів крадіжок або зловживань, псування цінностей (на день встановлення таких фактів) в обсязі, визначеному керівником підприємства. Відповідно до пункту 1 розділу 4 Положення висновки щодо виявлених розбіжностей між фактичною наявністю активів і зобов'язань і даними бухгалтерського обліку, які наводяться в звіряльних відомостях, та пропозиції щодо їх врегулювання відображаються інвентаризаційною комісією у протоколі, що складається після закінчення інвентаризації і передається на розгляд та затвердження керівнику підприємства. У протоколі наводяться: причини нестач, втрат, лишків, а також пропозиції щодо заліку внаслідок пересортиці, списання нестач в межах норм природного убутку, а також понаднормових нестач і втрат від псування цінностей із зазначенням причин та вжитих заходів щодо запобігання таким втратам і нестачам. Підприємства можуть додавати до протоколів іншу інформацію, що є суттєвою для прийняття рішень щодо визнання і оцінки активів і зобов'язань та розкриття відповідної інформації у фінансовій звітності.

Як з'ясовано у судовому засіданні, інвентаризацію в магазині проводили продавці разом з власником магазину, при цьому в період проведення інвентаризації магазин продовжував працювати, підписи в актах стоять продавців та позивача, до інвентаризації магазину незалежний оцінювач не залучався, протокол за результатами проведеної інвентаризації (ревізії) не складався, хоча саме протокол є документом, в якому мають бути зафіксовані результати проведеної інвентаризації, тому досліджені в судовому засіданні акти від 04.11.2015 р. та 05.11.2015 року на думку суду не можуть слугувати належним доказом нестачі товарів. Акти, подані позивачем не містять відповідних реквізитів (артикулів товарів) та інформації щодо проведеної інвентаризації, не встановлено кількість та вартість товару в інвентаризаційному описі, які мають знаходитись у магазині відповідно до фінансових документів, не зазначено фактична наявність товару та його ціна. За відсутності даних про дійсне, належне, проведення інвентаризації матеріально-технічних цінностей в магазині, підпис відповідача на актах не може свідчити про завдання позивачу збитків. Також, позивачем не надано доказів саме яких матеріальних цінностей виникла недостача або їх розтрата чи незбереження.

Крім того, будучи допитаною в якості свідка ОСОБА_5 суду пояснила, що вона працювала продавцем в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1». Іноді вона та інші продавці брали в магазині товар в рахунок заробітної плати, а також з дозволу власника магазину, відпускали товар покупцям в борг. По змінам акти приймання-передачі не складалися, товар, гроші не рахувались. Під час ревізії 04 та 05 листопада 2014 року в магазині було виявлено недостачу. При ревізії у внутрішній документації були виявлені виправлення цифр, але вона до цих виправлень жодного відношення не має, цифри не дописувала і хто це міг зробити не знає. Після виявлення нестачі, позивач до магазину не офіційно запросив працівника правоохоронних органів, на той час майора міліції, який з продавцями проводив «жорстку роз'яснювальну бесіду, роз'яснив, що це злочин, так залишати це не можна», після чого були написані боргові розписки.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що вона працює продавцем в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1». 04 листопада 2014 року в вказаному магазині було проведено ревізію під час якої було виявлено нестачу коштів. Нестача виникла внаслідок особистого боргу продавців, боргу населення та приписок. Суду зазначила, що вона виправлень не робила та гроші з магазину не брала. Хто робив виправлення вона не знає. Після проведення ревізії ОСОБА_6 до теперішнього часу поступово виплачує грошові кошти, які склали її дольову частину. Також в судовому засіданні підтвердила, що позивач після інвентаризації запрошував працівника міліції, який спілкувався з продавцями, після чого вона написала боргову розписку.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що вона працює бухгалтером в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1». Під час ревізії, яку було проведено 04 та 05 листопада 2014 року було виявлено нестачу товарно - грошових цінностей. Нестача виникла внаслідок виправлень до сум виручки і загальних сум у внутрішній документації та особистого боргу продавців, оскільки останні брали товар в борг. Після виявлення нестачі коштів ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 написали розписки в яких зобов'язались повернути виявлено нестачу коштів, кожна у своїй дольовій частці. Хто робив виправлення в документах вона не знає.

Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що позивачем та працівником міліції на ОСОБА_4 чинився тиск. При таких обставинах справи, даючи юридичну оцінку розпискам від 10.11.2014 року та 22.11.2014 року (а.с.06-07), наданих відповідачем позивачу, суд зазначає, що розписки не можуть слугувати належними доказами щодо спричинення матеріальної шкоди.

Крім того, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Згідно змісту ст. 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

Статтею 130 КЗпП України передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Згідно п.3 постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 29.12.1992 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», у відповідності зі ст.130 КЗпП України відшкодування шкоди провадиться незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності за дії (бездіяльність), якими заподіяна шкода підприємству, установі, організації.

Виходячи з вимог ст.15 ЦПК України суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню.

Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

Законом передбачена матеріальна відповідальність працівника за умови спричинення прямої дійсної шкоди, заподіяної протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Однак, з позовної заяви вбачається, що позивач не довів якими саме протиправними діями відповідача заподіяна шкода. Не доведеним є і причинний зв'язок між діями відповідача та наслідками, які наступили.

Суд також враховує в якій обстановці працювала відповідач, а саме: в магазині працювало три продавця, каса передавалась працівниками один одному без перерахунку залишку коштів в касі, акти приймання-передачі не складалися, один комплект ключів знаходився у продавців, а інший у власника магазину, тому суду не можливо встановити в який саме час виникла недостача і від чиїх дій.

Згідно з ч.1 ст.134 КЗпП України працівники несуть повну матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, зокрема, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст.135-1 КЗпП України укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому на зберігання, а також коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

У відповідності до п.5 ч.1 ст.134 КЗпП України працівник несе повну матеріальну відповідальність, коли шкода завдана недостачею.

Згідно із ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст.57,60 ЦПК України. Ці вимоги сторонам були роз'яснені (а.с.85-86).

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи вимоги законодавства та обставини справи суд приходить до висновку, що самі по собі акти проведеної інвентаризації, які не відповідають вимогам Положенню, без надання позивачем облікових фінансових документів необхідних для підтвердження визначення нестачі ввіреного відповідачу товару відповідно до норм ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та ст.177 ПК України, не може бути підставою для стягнення з останнього матеріальної шкоди, розмір якої не підтверджений під час вирішення спору.

Аналізуючи всі докази, надані сторонами по справі, пояснення свідків, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що недостача заподіяна саме відповідачем.

За наведених обставин справи, суд не вбачає підстав для задоволення позову, відхиляє доводи позивача у справі, наведені в обґрунтування заявлених позовних вимог.

Так-як в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі то судові витрати понесені позивачем при зверненні до суду згідно ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, районний суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів на підставі повної матеріальної відповідальності працівника - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області шляхом подання апеляційної скарги через Великобурлуцький районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 19 вересня 2016 року.

Головуючий - Суддя Великобурлуцького районного суду

Харківської області: М.І.РИКОВ