Справа №592/1942/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Бичков І. Г.
Номер провадження 22-ц/788/1302/16 Суддя-доповідач - Лузан Л. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Лузан Л. В.,

суддів - Криворотенка В. І. , Сибільової Л. О.

за участю секретаря судового засідання - Назарововї О.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 квітня 2016 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" до ОСОБА_3, ОСОБА_4

про стягнення кредитної заборгованості,

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 квітня 2016 року позов ПАТ АБ "Укргазбанк" задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ АБ "Укргазбанк" заборгованість за кредитним договором № 125-ЖКВФ від 26 червня 2007 року, а саме: 27015,69 доларів США заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ АБ "Укргазбанк" в дольовому порядку судові витрати в розмірі 10945,41 грн., а саме: по 5472,70 грн. з кожного.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 червня 2016 року залишена без задоволення заява ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення ( ас. 83).

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду і постановлення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, що у справі не були доведені обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, що висновки суду не відповідають обставинам справи та що судом були порушені норми матеріального і процесуального права .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

26 червня 2007 року між ВАТ АБ "Укргазбанк", правонаступником якого є ПАТ АБ "Укргазбанк", та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 125-ЖКВФ, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 46000 доларів США зі сплатою 13,5% річних, зі строком повернення до 23 червня 2034 року.

В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 26 червня 2007 між ВАТ АБ "Украгазбанк" та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки № 103-ІФ, відповідно до якого позивачу було передано в іпотеку житловий будинок пл. 63,3 кв.м з надвірними будівлями і спорудами та земельну ділянку пл. 0,0585 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться по АДРЕСА_1.

Крім того, 26 червня 2007 року в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 125-ЖКВФ від 26 червня 2007 року між ВАТ АБ "Укргазбанк", Поручителем- ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 111-ПФО, за умовами якого Поручитель (ОСОБА_4) поручається перед кредитором за виконання позичальником зобов'язань по вказаному кредитному договору у порядку та на умовах, викладених у кредитному договорі; Поручитель несе солідарну відповідальність з Позичальником перед Кредитором за порушення виконання зобов'язань по кредитному договору;

Поручитель відповідає за повернення заборгованості за кредитним договором в тому ж об'ємі, що і Позичальник - за сплату кредиту, процентів за користування кредитом, неустойки (штрафи, пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язань - в повному об'ємі (а.с.19-20).

Останній платіж по погашенню кредитної заборгованості був сплачений у 2009 році.

Заочним рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 червня 2012 року стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ АБ "Укргазбанк" заборгованість станом на 21 липня 2011 року за кредитним договором № 125-ЖКВФ від 27 червня 2007 року в сумі 43160 доларів США, в тому числі: 3550 доларів США - прострочена заборгованість; 10766,10 доларів США - заборгованість по відсоткам; 89677,29 грн. - пеня за прострочення строків сплати процентів та строків повернення кредиту (а.с.21-22).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, висновки суду відповідають матеріалам справи та вимогам закону, а доводи апеляційної скарги про протилежне не можна визнати обґрунтованими. При цьому виходить з наступного.

Відповідно до положень Кредитного договору № 125-ЖКВФ :

п.3.2.8. Банк має право на залишок простроченої заборгованості за простроченим кредитом проценти нараховувати виходячи із 14,5 % річних, починаючи з дня виникнення такої заборгованості;

п.3.3.2. Позичальник зобов'язується сплачувати проценти за користування кредитом щомісячно, виходячи з 13,5 % річних, на рахунок НОМЕР_1 в Сумській філії ВАТ АБ "Укргазбанк", не пізніше 10-го числа місяця наступного за звітнім.

У разі виникнення простроченої заборгованості за простроченим кредитом сплачувати проценти за користування кредитом виходячи з процентної ставки, встановленої п.3.2.8. цього договору, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості;

п.3.3.6. Позичальник зобов'язується кошти для погашення заборгованості в першу чергу направляти на відшкодування витрат банку, пов'язаних з одержанням виконання; в другу чергу - на сплату процентів та неустойки, в третю чергу - сума, що залишилася, направляється на погашення кредиту;

п.5.8. Строк позовної давності за цим договором встановлюється сторонами в три роки, в тому числі вимоги по поверненню: процентів за користування кредитом та суму заборгованості по кредиту з урахуванням встановленого індексу за весь час прострочення, пені за несвоєчасну сплату процентів та кредиту, штрафів та всіх видатків (а.с.8-10).

Звертаючись 24 лютого 2016 року до суду з позовом, який розглядався у даній справі, ПАТ АБ "Укргазбанк" просило стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором, яка утворилась за період з 22 липня 2011 року по 16 лютого 2016 року, в сумі 27015,69 доларів США, що складається з:

26755,86 доларів США - заборгованість по процентах прострочена за період з 22 липня 2011 року по 31 січня 2016 року включно ;

259,83 доларів США - заборгованість по процентах прострочена за період з 01 лютого 2016 року по 16 лютого 2016 року включно (а.с.24-26).

Задовольняючи позов, заявлений у даній справі, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості, зокрема, з того, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; поручитель за зобов'язаннями позичальника несе солідарну з ним відповідальність за невиконання зобов'язань за кредитним договором.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду про стягнення з відповідачів у солідарному порядку названої заборгованості ухвалено з дотриманням положень укладених сторонами вищеназваних договорів, а також вимог діючого законодавства, зокрема, ст.ст. 509, 599, 626, 629, 1054-1056-1 ЦК України .

При цьому колегія суддів також керується правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі N 6-249цс15.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 як на підставу для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову посилається на те, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, а саме, не дослідив питання застосування позовної давності. Колегія суддів вважає, що названі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими і не дають підстав для скасування постановленого у справі рішення. При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Чинне цивільне законодавство передбачає два види позовної давності - загальну і спеціальну.

Нормою ч.3 ст. 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Тлумачення ч. 3 ст. 267 ЦК України, положення якої сформульовано із застосуванням слова "лише" (аналог "тільки", "виключно"), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що із цього положення випливає безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується.

Тобто цією нормою встановлені суб'єктивні межі застосування позовної давності, а саме передбачені випадки, до яких позовна давність не застосовується судом у зв'язку з відсутністю відповідної заяви сторони у спорі.

Таким чином, позовна давність, як загальна, так і спеціальна є диспозитивною, а не імперативною в застосуванні.

У справі, яка переглядається, судом встановлено, що ОСОБА_3 із заявою про сплив позовної давності і застосування наслідків її спливу до ухвалення судом першої інстанції рішення у справі, як це передбачено ч.3 ст. 267 ЦК України, не звертався.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише з наявністю про це заяви сторони.

Таким чином, суд першої інстанції за власною ініціативою не мав права застосувати позовну давність, а доводи апеляційної скарги з цього приводу не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства.

При цьому колегія суддів окрім вищеназваних норм матеріального права також керується правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постановах від 18 березня 2015 року у справі №6-25цс15 та від 24 червня 2015 року у справі N 6-738цс15.

Окрім вищенаведеного, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 01.03.2016 р. було відкрите провадження у справі, справа була призначена до розгляду у судовому засіданні на 24.03.2016 р.( ас. 37).

В цей же день ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були надіслані копії позовної заяви та ухвали про відкриття провадження у справі, явка у судове засідання осіб, які беруть участь у справі, визнана судом обов'язковою ( ас. 38).

Названі документи ОСОБА_3 отримав 07.03.2016 р. ( ас. 40).

У зв'язку з неявкою сторін 24.03.2016 р. розгляд справи у судовому засіданні був відкладений на 12.04.2016 р. ( ас.44).

Відповідне повідомлення ОСОБА_3 отримав 01.04.2016 р. ( ас. 48).

12.04.2016 р. сторони у судове засідання не з'явились, судом було ухвалено у справі заочне рішення.

У заяві про перегляд заочного рішення ОСОБА_3, зокрема, посилається на те, що "він постійно знаходився за місцем своєї реєстрації у себе вдома, з'явитися до суду він не мав можливості, оскільки судові засідання припадали або на ті дні, коли його дружина знаходилася на роботі, а він залишався на господарстві, або коли він виїжджав з міста. Таким чином, він був позбавлений можливості приймати участь у судових засіданнях.

У зв'язку з тим, що він не зміг взяти участь особисто чи через представника у судовому розгляді, він був позбавлений можливості скористатися правами, що надані йому ст.ст. 27, 31 ЦПК, а саме бути ознайомленим з позовними вимогами, надати пояснення, заперечення, приймати участь у вивченні доказів, що є важливими і мають значення для справедливого розгляду справи. Він був позбавлений надати суду документи щодо обставин справи, які не вивчалися у судовому засіданні і мають значення для встановлення фактів".

Таким чином вбачається наступне.

По-перше, під час розгляду справи у суді першої інстанції ОСОБА_3 були вручені матеріали позовної заяви, а також він належним чином був повідомлений про день і час розгляду справи у суді першої інстанції. Названі обставини підтверджуються матеріалами справи і ОСОБА_3 не спростовуються.

По-друге. Ні у заяві про перегляд заочного рішення, ні в апеляційній скарзі ОСОБА_3 не навів переконливих мотивів та не надав на їх підтвердження відповідних доказів того, що він з поважної причини не мав змоги з'явитись у судові засідання суду першої інстанції та подати заяву про сплив позовної давності і застосування наслідків її спливу. ОСОБА_3 також не навів мотивів та не надав на їх підтвердження відповідних доказів того, що він був позбавлений можливості надіслати до суду першої інстанції зазначену заяву поштою, або іншими засобами зв'язку, або будь-яким іншим способом подати названу заяву до суду .

За таких обставин у колегії суддів відсутні будь-які підстави для висновку про те, що заяву про застосування позовної давності ОСОБА_3 не подав до суду першої інстанції з поважних причин, а тому відсутні підстави для задоволення його апеляційної скарги .

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були повно та всебічно встановлені обставини справи, правильно застосовані норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду у оскаржуваній частині слід залишити без змін.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий -

Судді -