УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

МазурЛ.М., Коротуна В.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, міського відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції, ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на майно та звільнення майна з-під арешту, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 02 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 18 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати дійсним договір купівлі-продажу від 14 березня 2013 року, укладений між ним та ОСОБА_5, від імені та в інтересах якого на підставі довіреності діяв ОСОБА_6;

- визнати за ним право власності на автомобіль марки ВАЗ 21099 СПГ, 2006 року виробництва, шасі (кузов, рама) НОМЕР_2, реєстраційний № НОМЕР_1;

- зобов'язати міський відділ Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції звільнити спірний автомобіль з-під арешту, накладеного за постановами про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 06 лютого 2014 року та 19 лютого 2015 року.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 14 березня 2013 року між ним та ОСОБА_5, від імені та в інтересах якого на підставі довіреності діяв ОСОБА_6, булоукладено договір купівлі-продажу автомобіля ВАЗ 21099 СПГ, 2006 року виробництва, шасі (кузов, рама) НОМЕР_2, реєстраційний № НОМЕР_1, який за згодою сторін оформлено у вигляді довіреності.

Позивач зазначав, що на підтвердження укладеного договору купівлі-продажу сторони склали акт приймання-передачі, крім того ОСОБА_6 передав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключі від автомобіля.

Посилаючись на те, що станом на момент укладання правочину обтяжень та заборон на автомобіль не було, проте 22 серпня 2015 року під час руху автомобіль був зупинений працівниками міліції, які повідомили, що він перебуває у розшуку, вилучили його та помістили на спеціальний майданчик, ОСОБА_4 просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 02 березня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 18 травня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 02 березня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзіОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували норми матеріального права, які їх регулюють, врахували правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-688цс15, та встановивши, що договір купівлі-продажу спірного автомобіля між сторонами не укладався, і цей автомобіль не знятий з обліку в уповноваженому органі МВС та зареєстрований за ОСОБА_5, дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для набуття права власності на транспортний засіб ОСОБА_4, який отримав довіреність на право володіння, користування та розпорядження автомобілем.

При цьому апеляційним судом правильно зазначено, що право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, в тому числі у передбачений ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» спосіб шляхом зняття арешту з майна належить лише власнику майна, а тому позивач, як такий що не є власником спірного автомобіля, не може вимагати зняття з нього арешту, накладеного державним виконавцем для забезпечення виконання рішень про стягнення грошових коштів з ОСОБА_5, який є власником цього майна.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 02 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 18 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

В.М. Коротун

О.В.Попович