Справа №442/3775/16-ц
Провадження №2/442/1410/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

24 червня 2016 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі: головуючого - судді Крамара О.В.

при секретарі - Малик О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дрогобич цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки заборгованість за договором позики від 02.11.2009 року в розмірі 44537,50 грн., суму збитків в подвійному розмірі та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 02.11.2009 року до нього звернулась відповідач із проханням позичити їй гроші в сумі 1750 доларів США, про що надала відповідну розписку. Після цього він неодноразово звертався до відповідачки із заявою про повернення йому позичених коштів, на що вона відмовчувалась і просила зачекати. На даний час відповідач уникає зустрічей з ним, позичених коштів не повертає. Вважає, що такими своїми недобросовісними діями та обманом відповідачка заподіює йому як моральну, так і матеріальну шкоду, а тому вважає, що до неї слід застосувати наслідки застосування обману при вчиненні правочину, стягнувши з неї розмір відшкодування в подвійному розмірі.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, з підстав, викладених у позовній заяві, просять позов задоволити.

Відповідач в судове засідання не зявилася, не повідомивши причин неявки, хоча була своєчасно повідомлена про час та місце судового засідання через оголошення в пресі і, керуючись ч.9 ст.74 ЦПК України, суд вважає цю особу повідомленою про дату судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у її відсутності, провівши заочний розгляд справи.

Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України.

Вислухавши пояснення позивача та його представника, зясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов слід задоволити частково, виходячи з наступних міркувань:

Судом встановлено, що 02.11.2009 року ОСОБА_2 позичила в ОСОБА_1 кошти в розмірі 1750 доларів США, кошти зобовязалась повернути на першу вимога позичальника, про що надала відповідну розписку.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 629 ЦК України закріплено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Стаття 526 ЦК України встановлює загальні умови виконання зобов'язань та закріплює основний принцип виконання зобов'язань - принцип належного виконання, що стосується як суб'єктів, так і предмета, строку чи терміну, місця і способу виконання (статті 527 -545 ЦК України).

За змістом статті 526 ЦК України належне виконання зобов'язання - це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

Однією з умов належного виконання зобов'язання є його виконання належними суб'єктами.

Частина перша статті 510 ЦК України визначає, що сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

У частині першій статті 527 ЦК України сформульовано загальне правило, відповідно до якого боржник зобов'язаний особисто виконати зобов'язання, а інша сторона (кредитор) повинна особисто прийняти виконання, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідачка взятих на себе договірних зобовязань не виконала.

У позовній заяві позивач покликається на те, що відповідачка ввела його в оману щодо обставин, які мають істотне значення при вчиненні правочину.

Згідно розяснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Позаяк, позивач не представив суду доказів на підтвердження умислу в діях відповідачки про введення його в оману, істотність значення обставин, щодо яких його введено в оману, та й безпосередньо самого факту обману, а тому суд вважає, що в частині позову про застосування наслідків вчинення правочину під впливом обману стягнення в його користь подвійного розміру відшкодування слід відмовити.

Статтею 192 ЦК України встановлено, що законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

У відповідності до абз.2 п.14 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року №14 у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Станом на 24.06.2016 року Національним банком України встановлено, що офіційний курс гривні до долара США становить 2488,29 за 100 доларів США.

Враховуючи те, що на день ухвалення рішення курс долара США, встановлений НБУ, є відмінним від представленого позивачем на момент звернення до суду, то суд вважає, що позов слід задоволити частково, - з відповідача слід стягнути заборгованість за вищевказаними договорами позики в сумі 43545,07 грн. (1750х24,8829)

Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути сплачений позивачем судовий збір в сумі 552 грн. в користь позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 174, 212, 214, 224 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 43545,07 (сорок три тисячі пятсот сорок пять гривень) 07 копійок заборгованості за договором позики та 552 (пятсот пятдесят дві) гривні судових витрат, а всього: 44097,07 (сорок чотири тисячі девяносто сім) гривень 07 копійок.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення з дня отримання такого.

Заочне рішення може бути переглянуте Дрогобицьким міськрайонним судом, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя Крамар О.В.