Справа № 340/461/16-ц
Провадження № 22-ц/779/2224/2016
Головуючий у 1 інстанції Атаманюк Р. І.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Максюти І.О.,

суддів: Ковалюка Я.Ю., Фединяка В.Д.,

секретаря Капущак С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в особі Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» до ОСОБА_3 про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором на предмет іпотеки, за апеляційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в особі Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» на ухвалу Верховинського районного суду від 27 вересня 2016 року про повернення позовної заяви,

в с т а н о в и л а :

В серпні 2016 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в особі Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» (ПАТ «ВіЕйБі Банк») звернулася з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором на предмет іпотеки.

Ухвалою Верховинського районного суду від 15 вересня 2016 року позовну заяву залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків, а саме для оплати в повному розмірі судового збору.

Ухвалою Верховинського районного суду від 27 вересня 2016 року позовну заяву повернуто позивачу, а також повернуто і сплачений судовий збір у розмірі 1378, 00 гривень.

Не погодившись з даною ухвалою, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в особі Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм процесуального права.

Апелянт зазначила, що за подання даної позовної заяви, банком було сплачено судовий збір в розмірі 1 378 грн, тобто як вимога немайнового характеру, в підтвердження чого було надано суду платіжне доручення №211735 від 18 березня 2016 року, а суд необґрунтовано вимагав сплати судового збору як за вимогу майнового характеру, чим фактично позбавив апелянта (позивача) на отримання суми заборгованості за кредитним договором у відповідності до його умов та, в свою чергу, безпідставно звільнив відповідача від встановленої законодавством і умовами кредитного договору відповідальності за невиконання умов кредитного договору.

Просить ухвалу суду скасувати та передати справу до суду першої інстанції для розгляду справи по суті.

Оскільки неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, тому колегія суддів розглянула справу за їх відсутності.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви суд першої інстанції зазначив про те, що ухвалою від 15 вересня 2016 року позовна заява була залишена без руху, як така, що подана із порушенням вимог ст. 119 ЦПК України, а саме, позивачем не оплачено в повному розмірі судовий збір відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» і вимоги даної ухвали не виконані. Залишаючи позовну заяву без руху, в ухвалі від 15 вересня 2016 року суд вказав, що рішенням Верховинського районного суду від 12.10.2012 року вирішено питання про стягнення заборгованості у розмірі 429 700,00 гривень і цей розмір на той час заявлявся як ціна позову. Ціна позову при зверненні стягнення на предмет іпотеки перевищує ціну позову у справі про стягнення заборгованості на суму 2 087 693, 28 гривень, тому цей розмір повинен бути оплачений судовим збором за ставкою, що встановлена для позовних заяв майнового характеру.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів.

Із матеріалів справи встановлено, що на виконання цієї ухвали 28 вересня 2016 на адресу суду першої інстанції надійшла заява позивача, в якій зазначено, що у пункті 6 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин» розяснено, що вимога заставодержателя про звернення стягнення на предмет застави оплачується судовим збором як вимога немайнового характеру, якщо така вимога пред'явлена після вирішення вимоги про виконання основного зобов'язання (стягнення заборгованості тощо). При тому позивач зазначив, що Верховинським районним судом Івано-Франківської області 16 жовтня 2012 року ухвалено рішення по цивільній справі №2/0903/539/11 про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості за кредитним договором №6/07/34-05 від 13.07.2007 в розмірі 429 700, 34 грн, а також судових витрат.

Звертаючись тепер із даним позовом, позивач зазначив ціну позову у розмірі 2 516 700, 28 грн. та просив звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором №6/07/34-05 від 13.07.2007, оплативши позовну заяву судовим збором у розмірі 1 378,00 гривень.

Ставки судового збору встановлені частиною 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції закону яка діяла на час подання позову (26 серпня 2016 року), відповідно до якої за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, встановлено 1, 5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати; за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана юридичною особою, встановлено 1 розмір мінімальної заробітної плати.

До позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці.

Сама по собі вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки є вимогою майнового характеру і за загальним правилом оплачується судовим збором за ставками, встановленими для вимог майнового характеру, виходячи із ціни позову.

Судом вирішено питання про виконання основного зобовязання на суму стягнення заборгованості у розмірі 429 700, 34 гривень. Ця ціна позову і була оплачена судовим збором на час розгляду справи. Оскільки у цій справі ціна позову значно перевищує ціну позову у справі, у якій вирішено питання про виконання основного зобовязання, тому суд дійшов вірного висновку про необхідність оплати судовим збором вимог майнового характеру, які судом не розглядалися, визначивши ціну позову розміром виконання, не оплаченого судовим збором, на яке претендує заставодержатель за рахунок заставленого майна.

При цьому висновки суду першої інстанції не суперечать вимогам Закону України «Про судовий збір» та розясненням, які містяться у пункті 15 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» та у пункті 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин».

Даючи таке роз'яснення про застосування процесуального законодавства щодо розміру судового збору пленум визначив лише, що ця вимога має немайновий характер у тому разі, якщо їй передувало вирішення вимоги про стягнення заборгованості. Вимога про стягнення заборгованості з ціною позову у розмірі 2 516 700, 28 грн. не вирішувалася, а тому різниця у ціні позову має бути оплачена судовим збором.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а тому відсутні підстави для скасування ухвали.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в особі Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» відхилити.

Ухвалу Верховинського районного суду від 27 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: І.О. Максюта

ОСОБА_5

ОСОБА_6