02.11.2016 Справа № 2/337/985/2016
Провадження № 337/1605/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2016 року місто Запоріжжя

Хортицький районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого судді Котляр А.М.

за участі секретаря Чередниченко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2016 року позивач ПАТ КБ Приватбанк звернулось до суду із вказаним позовом, який було уточнено письмовою завою від 18.07.2016 року. В обґрунтування вказує, що 25.03.2010 року між ПАТ КБ Приватбанк та ОСОБА_1 було укладено договір, відповідно якого відповідач отримала 1500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У звязку із порушенням зобовязань за кредитним договором, у ОСОБА_1 утворилась заборгованість в сумі 28085,69 грн., яку позивач просить суд стягнути на свою користь. Також просить суд стягнути на свою користь судові витрати в сумі 1378 гривень.

В судовому засіданні представник позивача ПАТ КБ Приватбанк позов підтримав, просив суд його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, пояснила суду, що в 2010 році в Приватбанку вона підписала анкету-заяву та отримала кредитну картку, поповнювала через термінал та відділення. Вважає, що сума заборгованості не обґрунтована.

Представник відповідача ОСОБА_2 просив суд відмовити в задоволенні позову, пояснив, що між сторонами не досягнуто домовленості щодо строків і порядку погашення кредиту. Відповідач ОСОБА_1 підписала лише анкету-заяву, умови та правила надання кредиту, підписані ОСОБА_1, в матеріалах справи відсутні. Вважає, що сторони не досягли суттєвих умов договору, а тому договір є нікчемним. Пояснив, що позивач пропустив трирічний строк звернення до суду із позовом, а тому просив також застосувати позовну давність та відмовити у позові.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини, прийшовши до наступних висновків.

25.03.2010 року на підставі анкети-заяви ОСОБА_1 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк» між сторонами був укладений договір про надання банківських послуг та відповідач отримала кредитну картку (а.с. 4).

Договір був укладений у формі анкети-заяви приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк».

Згідно змісту вказаної заяви, підписаною ОСОБА_1, остання погодилась, що вказана заява разом з памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між сторонами договір про надання банківських послуг.

Своїм підписом ОСОБА_1 підтвердила, що вона ознайомилась і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді, зобовязується їх виконувати, а також регулярно знайомитися із їх змінами, що розміщуються на офіційному сайті ПАТ КБ «ПриватБанк».

25.03.2010 року ОСОБА_1 було видано кредитну карту «Універсальна», відповідно до тарифів, якої відповідач отримала кредит у розмірі 1500 гривень у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв'язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору щодо строків погашення кредиту, станом на 31.03.2016 року у відповідача утворилася заборгованість, яка за розрахунком позивача становить 28085,69 грн., і складається з наступного:

-10194,28 грн. заборгованість за кредитом;

-14927,81 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом;

-1150 грн. - заборгованість з пені;

-500 грн. штраф (фіксована частина);

-1313,60 грн. штраф (процентна складова).

Факт отримання кредитної картки та підписання анкети-заяви ОСОБА_1 в судовому засіданні не заперечила, так само як і факт користування карткою, зняття з нею готівки, здійснення щомісячних платежів в рахунок погашення кредиту.

Відповідно до ст. 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно зі ст. 1067 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.

Згідно зі ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом, зобовязання (неналежне виконання).

Дослідивши обставини справи, суд вважає, що за характером укладений ОСОБА_1 договір відноситься до договорів приєднання.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

За правилами ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною 1 статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором приєднання (ст.634 ЦК України), умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, і який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору, а лише виявляє своє волю на укладення цього договору на запропонованих умовах. У такий спосіб дотримується один із основоположних принципів свободи договору.

Відповідно до п.п. 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви. Банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінювати /зменшити або збільшити/ кредитний ліміт.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Згідно з п. 2.1.1.5.5 Умов та правил позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно з п. 2.1.1.7.6 Умов та правил при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому із грошових зобовязань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій.

Відповідач та її представник в своєму запереченні вказали, що банком заборгованість розрахована не вірно, проте власного розрахунку суду не надали.

За таких обставин, суд вважає, що ОСОБА_1, порушивши взяті на себе зобовязання за договором, має сплатити ПАТ КБ Приватбанк заборгованість за тілом кредиту, заборгованість по процентам за його користування, пеню та штрафи відповідно до складеного позивачем розрахунку заборгованості.

ОСОБА_1 та її представник вважають, що ПАТ КБ Приватбанк пропустило строки позовної давності та подали заяву про застосування строку позовної давності до вимог банку.

Суд прийшов до висновку, що строки звернення до суду позивачем пропущені не були з наступних причин.

Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 (три) роки. Позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (ст. 258 ч. 2 п. 1 ЦК України).

Відповідно до ст. 267 ч. ч. 3,4 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Із даним позовом ПАТ КБ Приватбанк звернулось до суду 04.05.2016 року.

Згідно розрахунку, складеного позивачем, ОСОБА_1 періодично сплачувала платежі в рахунок погашення заборгованості за кредитом, останній платіж ОСОБА_1 зробила 19.05.2014 року на суму 100 грн. в терміналі самообслуговування.

На підставі ч.3 ст.264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Розрахунок заборгованості та виписка з рахунку ОСОБА_1 свідчить про те, що відповідач періодично користувалась карткою, знімала з нею готівку, купувала товари, а також поповнювала рахунок, тим самим виконуючи умови кредитного договору.

Суд прийшов до висновку про правомірність та обґрунтованість позовних вимог ПАТ КБ Приватбанк, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь Банку.

На підставі викладеного, керуючись ст. 525, 526, 530, 546, 549,551, 612, 625, 629, 1054ЦК України, ст. 58, 59, 74, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором від 25.03.2010 року в загальному розмірі 28085 (двадцять вісім тисяч вісімдесят пять) гривень 69 (шістдесят девять) копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» судові витрати в сумі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Хортицький районний суд міста Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: А.М. Котляр