Справа № 473/3419/16-ц
"13" грудня 2016 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Вуїва О.В., при секретарі Заблоцькій М.М.,
за участю: представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з таким позовом в якому вказував, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1, зареєстрований та мешкає за цією адресою.
З лютого 2005 року в будинку в якості члена сім'ї позивача також зареєстрована ОСОБА_3, з березня 2006 року - ОСОБА_4
Також позивач вказував на те, що відповідачі за місцем реєстрації протягом тривалого часу (ОСОБА_3 - з жовтня 2015 року, ОСОБА_4 - з 2006 року) без поважних причин не проживають, участі у витратах на утримання будинку не несуть, проте останні не знялися з місця попереднього проживання, внаслідок чого створюються незручності власнику житла.
В зв'язку з цим ОСОБА_2 на підставі положень ст. 405 ЦК України просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування належним йому житловим приміщенням.
В судовому засіданні, яке проводилося без особистої участі позивача, його представник ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі.
Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися, судом відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України вважаються такими, що належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення в пресі, причини неявки суду не повідомили.
Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представник позивача не заперечувала проти такого порядку вирішення справи.
Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.
Зокрема в судовому засіданні встановлено, що позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_1, зареєстрований та мешкає за цією адресою.
З лютого 2005 року в будинку в якості члена сім'ї позивача також зареєстрована ОСОБА_3, з березня 2006 року - ОСОБА_4.
В той же час відповідачі за місцем реєстрації протягом тривалого часу (ОСОБА_3 - з жовтня 2015 року, ОСОБА_4 - з 2006 року) без поважних причин не проживають, участі у витратах на утримання будинку не несуть, проте останні не знялися з місця попереднього проживання, внаслідок чого створюються незручності власнику житла (а.с. 8, 26).
Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина, діти, батьки власника, інші особи, якщо вони постійно проживають з власником і ведуть з ним спільне господарство). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.
Житловий кодекс України не містить норм щодо підстав та порядку визнання членів сім'ї власника житла такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Проте такі підстави та порядок визначені нормами Цивільного кодексу України, які регулюють правовідносини припинення сервітуту.
Зокрема, положеннями ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Як раніше встановлено судом, відповідачі за місцем реєстрації не проживають понад встановлений законом річний строк. Матеріали справи не містять доказів поважності їх непроживання в будинку, зокрема створення власником житла абоі іншими особами будь-яких перешкод в проживанні чи іншому користуванні житловим будинком тощо, а також наявності між сторонами угоди щодо іншого порядку користування житлом.
За такого суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
В силу вимог ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_3, ОСОБА_4 (в рівних частках) на користь ОСОБА_2 також слід стягнути 551,20 грн. судового збору.
Керуючись ст.ст. 88, 209, 212, 213, 214, 215, 226, 228, 233 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1.
Стягнути в рівних частках з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) гривню 20 копійок судового збору, по 275 (двісті сімдесят п'ять) гривень 60 копійок з кожного.
Заочне рішення може бути переглянуте за письмовими заявами відповідачів, які можуть бути подані протягом десяти днів з дня отримання ними копії рішення.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.В. Вуїв