Справа № 686/7381/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2016 року Хмельницький міськрайонний суд в складі:

головуючої - судді Демінської А.А.,

з участю секретаря судового засідання Кшановської Є.З.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Лебедюка М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Хмельницький цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області про стягнення коштів (боргу) та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

В березні 2016 позивач звернулася до суду з вище вказаним позовом, в котрому, з урахуванням остаточно уточнених позовних вимог, просить стягнути з відповідача на її користь 709,40 грн. боргу з не перерахованих їй, але стягнутих коштів за виконавчим листом на її користь на виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду від 14.04.2014 року № 686/3079/14р. з урахуванням інфляції та 3% річних, а також заподіяну їй моральну шкоду в сумі 2000 грн.

В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала і просить їх задовольнити, пояснивши, що з 28 липня 2014 року у виконавчому провадженні Другого МВ ДВС ХМРУЮ перебуває виконавчий лист, виданий 07.07.2014 р. на виконання рішення Хмельницького міськрайсуду № 686/3079/14 р. від 14.04.2014 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ВП44182100. Загальна сума боргу, що підлягає стягненню, становить 500 грн. Заявою на ім'я начальника Другого МВ ДВС від 25 липня 2014 р. позивач надала реквізити її рахунку в Ощадбанку, на який слід перераховувати стягнуті кошти. Наприкінці червня 2015 р. позивач дізналась, що кошти, які були перераховані Головним управлінням ПФУ в Хмельницькій області на її рахунок в Ощадбанку, банком повернуто без зарахування з причини необслуговування рахунку; згодом, за реквізитами рахунку в Укрсоцбанку також кошти було повернуто з причини помилки в реквізитах. Упродовж серпня - вересня 2015 р. позивач тричі подавала до ДВС реквізити свого рахунку у Приватбанку для перерахування коштів і такі реквізити були надіслані ГУПФУ в Хмельницькій області, однак кошти так і не було перераховано. 29 лютого 2016 року позивач звернулася до ГУПФУ у Хмельницькій області зі скаргою в електронному форматі з вимогою, щоб їй перерахували кошти за виконавчим листом на виконання рішення Хмельницького міськрайсуду суду № 686/3079/14 р. від 14.04.2014 р. за реквізитами її карткового рахунку у Приватбанку. Натомість у листі-відповіді від 14.03.2016 р. на її скаргу від 29.02.2016 р. узагалі нема відповіді стосовно перерахування коштів в сумі 500 грн. за виконавчим листом на виконання рішення Хмельницького міськрайсуду суду №686/3079/14 р. від 14.04.2014 р. З березня 2015 року по квітень 2016 року ГУПФУ незаконно користується коштами в обсязі 500 грн., унаслідок чого вони знецінились від інфляції, сума боргу з інфляційними втратами становить за вказаний період 694,40 грн., 3% річних становлять 15,00 грн. Окрім наведеного, ГУПФУ порушено права позивача і на розгляд звернення від 29.02.2016 р., адже Законом України «Про звернення громадян» передбачено надання відповіді з усіх питань, що наведені у зверненні, тоді як на скаргу у частині неперерахування коштів в обсязі 500 грн. на виконання рішення суду №686/3079/14 р. від 14.04.2014 р. нема відповіді, що потягло за собою в тому числі і моральну шкоду, компенсацію котрої передбачено ст. 25 Закону України «Про звернення громадян». Моральна шкода виразилась в душевних стражданнях та необхідності вжиття додаткових заходів для відновлення своїх прав.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, пояснивши, що ГУ ПФУ в Хмельницькій області діяло у спірних правовідносинах на виконання Закону України «Про виконавче провадження», вжило всіх заходів до перерахування позивачу коштів на ті реквізити, які вказав державний виконавець, а без його вказівки Управління само не вправі визначати реквізити, на які слід спрямувати кошти. 2.09.2015 року Управління востаннє зверталося до Другого МВ ДВС із запитом про те, куди слід перерахувати кошти, які повернулись не зарахованими через помилкові реквізити, однак державним виконавцем відповіді своєчасно не надано, тому лише 10.05.2016 року вказана сума 500 грн. була перерахована Управлінням Другому МВ ДВС для виплати позивачу. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди пояснив, що дійсно відповіді на ту частину скарги, в якій позивач зазначала щодо перерахування суми 500 грн. на її реквізити в Приватбанку, відповіді їй надано не було, причини пояснити не може. Однак звертає увагу на те, що відповідь з цього приводу була позивачу надана в жовтні 2015 року.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних мотивів.

Встановлено, що 25.07.2014 року ОСОБА_1 звернулась до Другого МВ ДВС ХМРУЮ з заявою про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом, виданим на виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду від 15.04.2014 року, яке набрало законної сили 22.05.2014 року, у справі № 686/3079/14-ц за її позовом до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди в сумі 500 грн. та спростування поширеної недостовірної інформації. В заяві просила перерахувати стягнуті кошти за реквізитами її рахунку в Хмельницькому обласному відділенні Ощадбанку. Копія зазначеної заяви міститься у справі.

28.07.2014 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження за даним виконавчим листом, 23.02.2015 року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, стипендію, інші доходи боржника та направлено до виконання. Зазначені обставини підтверджуються листом Другого МВ ДВС від 2.03.2015 року за вих. № 6782, копія котрого наявна у справі.

3.03.2015 року вище вказану постанову отримано ГУ ПФУ в Хмельницькій області, однак перерахування на вказані в ній реквізити коштів не відбулося, 9.04.2015 року відповідач повідомив державного виконавця про зазначення в даній постанові неповних банківських реквізитів стягувача і потребу в їх уточненні.

20.05.2015 року відповідачем отримано постанову державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, стипендію, інші доходи боржника з уточненими реквізитами, однак перерахування знову не вдалося здійснити, кошти були повернуті з причини помилкових реквізитів, про що відповідач повідомив державного виконавця 7.07.2015 року.

09.07.2015 року відповідач отримав від державного виконавця лист з новими реквізитами, на які слід перерахувати кошти, - в ХФ ПАТ «УКРСОБАНК», однак і на ці реквізити здійснити перерахування не вдалося, оскільки кошти знову були повернуті з причини помилки в реквізитах, про що відповідач повідомив державного виконавця листом від 2.09.2015 року.

Зазначені обставини підтверджуються листами Другого МВ ДВС ХМРУЮ від 25.02.2015 року за вих. № 6470, від 15.05.2015 року за вих. № 15741, від 6.07.2015 року за вих. № 21870, постановами про звернення стягнення на заробітну плату, стипендію, інші доходи боржника за ВП № 44182100, листами ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 9.04.2015 року за вих. № 777/04-07, від 7.07.2015 року за вих. № 1401/04-07, від 2.09.2015 року за вих. № 1777/04-01, розписками в отриманні листів від 9.04.2015 року, 14.07.2015 року, 09.09.2015 року, платіжними дорученнями № 179 від 17.04.2015 року, № 188 від 19.05.2015 року, № 205 від 17.06.2015 року, № 255 від 14.08.2015 року, копії котрих наявні у справі.

Також, хоча заяв стягувача про це і не надходило, кошти надсилались поштовим переказом і були повернуті, що підтверджується довідкою ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 22.04.2016 року, повідомленнями ДП «Укрпошта», копії котрих містяться у справі.

Відповідно до платіжного доручення № 2729 від 10.10.2016 року, відповідачем було здійснено перерахування суми 500 грн., відрахованої з пенсії ОСОБА_3 згідно постанови № 44182100, Другому МВ ДВС ХМРУЮ. Другий МВ ДВС листом від 12.05.2016 року повідомив суд про здійснення перерахунку коштів на користь ОСОБА_1 за новими реквізитами.

Згідно преамбули Закону України «Про виконавче провадження» (далі: Закон), цей Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до частин 1, 4 ст. 2 Закону, примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Інші органи, установи, організації і посадові особи провадять окремі виконавчі дії у випадках, передбачених законом, у тому числі відповідно до статті 5 цього Закону, на вимогу чи за дорученням державного виконавця.

Таким чином, між сторонами виникли правовідносини щодо виконання судового рішення.

У відповідності до ч. 1 ст. 12 Закону, сторони виконавчого провадження мають право, зокрема, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом.

Позивач 30.09.2015 року зверталась зі скаргою на ім'я начальника Другого МВ ДВС ХМРУЮ щодо тривалого невиконання виконавчого документа та надала реквізити свого рахунку для перерахування коштів в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», однак дієвого результату не отримала. Листом від 16.10.2015 року відповідач лише довів до відома позивача хронологію дій, які були вчинені ним з метою перерахування коштів в межах ВП № 44182100 станом до 14.08.2015 року.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим, 20.01.2016 року Верховний Суд України висловив правову позицію у справі № 6-2759цс15, зазначивши, зокрема, наступне.

Відповідно до статті 1 ЦК України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

Передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України).

Таким чином, у правовідносинах, що виникли між ОСОБА_1 та ГУПФ України в Хмельницькій області, не можуть бути задоволені позовні вимоги щодо стягнення боргу з урахуванням інфляційних втрат на 3% річних, крім того, на день розгляду справи відповідачем підтверджено факт перерахування суми 500 грн. на рахунок Другого МВ ДВС ХМРУЮ. Відтак в частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 709,40 грн. слід відмовити.

Разом з тим, слід частково задовольнити позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, виходячи із наступного.

29.02.2016 року позивач звернулась до відповідача зі скаргою, пунктом першим котрої вимагала перерахувати на її пенсійний рахунок кошти, що стягнуті з ОСОБА_3 у виконавчому провадженні ВП № 44182100 за виконавчим листом № 686/3079/14 від 15.04.2014 року. Копія зазначеної скарги наявна в матеріалах справи.

14.03.2016 року відповідач надіслав позивачу лист за вих. № 159/3-8 в порядку розгляду даного звернення, однак жодної інформації щодо вище зазначеної першої вимоги скарги не повідомив, обмежившись лише викладом інформації щодо загальних норм законодавства та стягнення з ОСОБА_3 суми боргу в сумі 3856,00 грн. за іншим виконавчим листом.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про інформацію», кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом.

Згідно ч. 1 ст. 31 Закону України «Про інформацію», у разі якщо порушенням права на свободу інформації особі завдано матеріальної чи моральної шкоди, вона має право на її відшкодування за рішенням суду.

Представник відповідача підтвердив в судовому засіданні відсутність будь-якої відповіді на скаргу в частині вимог по ВП № 44182100. Звернув увагу суду на те, що роз'яснення щодо відрахування в межах даного виконавчого провадження були надані позивачу листом від 16.10.2015 року, однак зазначене не може бути взяте судом до уваги, оскільки скарга, яка надійшла 29.02.2016 року, не могла бути розглянута і вирішена 16.10.2015 року, тобто більш як за чотири місяці до її отримання відповідачем.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про звернення громадян», громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, зокрема, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Згідно ч. 2 ст. 25 Закону України «Про звернення громадян», громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Розмір відшкодування моральних (немайнових) збитків у грошовому виразі визначається судом.

Таким чином, оскільки ненаданням позивачу відповіді щодо розгляду її скарги в частині вимог за виконавчим провадженням ВП № 44182100 відповідачем завдано позивачу моральної шкоди, яка виразилась в її душевних стражданнях з приводу протиправної поведінки щодо неї, потреби у вжитті додаткових заходів до відновлення своїх порушених прав, - тому з відповідача на користь позивача слід стягнути компенсацію моральної шкоди, розмір котрої суд вважає за необхідне визначити з урахуванням глибини та тривалості душевних страждань, вимог розумності та справедливості в сумі 500 грн.

Отже, позовну вимогу про стягнення моральної шкоди слід задовольнити частково - стягнувши з відповідача на користь позивача 500 грн., у стягненні решти 1500,00 грн. відмовивши.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 5, 8, 10, 11, 60, 61, 212 - 215 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження, ст. ст. 1, 23, 625, 1167 ЦК України, абз. 2 ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 31 Закону України «Про інформацію», ст. 18, ч. 2 ст. 25 Закону України «Про звернення громадян», суд -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 500,00 грн. компенсації моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області в дохід держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення Апеляційному суду Хмельницької області через Хмельницький міськрайонний суд.

Суддя: