Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О., Мостової Г.І.
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до виконавчого комітету Конотопської міської ради, Управління Держгеокадастру у Конотопському районі Сумської області, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Конотопського міськрайонного виробничого відділу Сумської регіональної філії державне підприємство «Центр державного земельного кадастру», треті особи: Конотопська міська державна нотаріальна контора, Реєстраційна служба Конотопського міськрайонного управління юстиції, комунальне підприємство Конотопське міжміське бюро технічної інвентаризації, про визнання недійсними Державних актів на право власності на земельну ділянку, договору дарування земельної ділянки, свідоцтв про право на спадщину за законом та про право власності на земельну ділянку, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Конотопського міськрайонного суду від 27 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду Сумської області від 10 березня 2016 року, -

вс т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що у 1981 році батько позивача ОСОБА_7 продав дві кімнати у будинку АДРЕСА_1 сину відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_8, що складало 21/100 частину будинку. Розмір земельної ділянки на якій знаходиться житловий будинок з господарчо-побутовими будівлями, складав 0,0933 га.

На момент придбання ОСОБА_8 частини будинку, відповідно до розміру часток кожного із співвласників у праві власності на будинок, розмір земельної ділянки, яка знаходилася у користуванні його батька ОСОБА_7, складав 0,0737 га, а розмір земельної ділянки, яка знаходилася у користуванні ОСОБА_8, складав 0,0196 га, що підтверджується довідкою Конотопської ОДПІ від 03 квітня 2015 року.

Після цього ОСОБА_8 здійснив добудову до своєї частини будинку, в зв'язку з чим був зроблений перерахунок розміру часток кожного із співвласників, і його частка склала 57/100 житлового будинку, а частка батька - 43/100 житлового будинку. В жовтні 1990 року кожному з них було видане свідоцтво про право особистої власності.

20 жовтня 1990 року ОСОБА_8 подарував належні йому 57/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями своїй матері - відповідачу ОСОБА_5

Рішенням виконавчого комітету Конотопської міської ради від 27 серпня 1993 року №247 батьку позивача ОСОБА_7 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,07 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

07 травня 1999 року рішенням виконавчого комітету Конотопської міської ради №145 до земельної ділянки, яка знаходилась у користуванні його батька, була приєднана земельна ділянка площею 0,0290 га.

На підставі вказаних рішень у 2005 році були виготовлені Державні акти на право власності на зазначені земельні ділянки. При їх виготовленні було невірно застосоване законодавство України щодо розміру земельної ділянки.

На момент приватизації землі діяв ЗК України в редакції Закону від 18 грудня 1990 року, статтею 29 якого передбачено, що громадяни, яким жилий будинок і господарські будівлі належать на праві спільної власності, володіють земельною ділянкою спільно; володіння нею визначається співвласниками жилого будинку і господарських будівель пропорційно розміру часток в спільній власності на цей будинок і будівлі; наступні зміни в розмірі часток в спільній власності на жилий будинок і господарські будівлі, які відбулися у зв'язку з прибудовою, надбудовою або перебудовою, не тягнуть за собою змін встановленого порядку користування ділянкою.

Зміна розміру часток у будинку в результаті здійснення ОСОБА_8 прибудови не повинна була вплинути на розмір земельної ділянки, яка перебувала у його користуванні.

Вказані обставини не були враховані при виготовленні технічної документації на земельну ділянку, і 18 січня 2005 року батьку позивача ОСОБА_7 були видані Державні акти на право власності на земельні ділянки, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1: НОМЕР_1 - на ділянку розміром 0,0430 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель, та НОМЕР_2 - на земельну ділянку розміром 0,0128 га для ведення особистого селянського господарства.

18 серпня 2005 року батько подарував йому 7/20 частин вказаного будинку і 7/20 частин земельної ділянки.

ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивача ОСОБА_7 помер і після його смерті відкрилась спадщина, яку прийняла його мати ОСОБА_9 Після смерті матері відкрилася спадщина, яку прийняв позивач та його брат ОСОБА_6

Спадщина складалася, в тому числі, з: 2/25 частин житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в АДРЕСА_1, належних батькові на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Конотопської міської ради 03 жовтня 1990 року, зареєстрованого у Конотопському МБТІ за №709; 2/25 частин земельної ділянки площею 0,0279 га, розташованої за вказаною адресою, належної ОСОБА_7 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1, виданого 18 січня 2005 року Конотопською міською радою Сумської області на підставі рішення виконкому Конотопської міської ради від 29 листопада 2004 року №449, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель; 2/25 частин земельної ділянки, площею 0,0083 га, яка розташована за вказаною адресою, належної ОСОБА_7 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2, виданого 18 січня 2005 року Конотопською міською радою на підставі рішення виконкому Конотопської міської ради від 29 листопада 2004 року №449, цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства, спадкоємцем якого була його дружина ОСОБА_9, яка оформила свої спадкові права на інше майно.

23 січня 2010 року позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину зазначеного спадкового майна. У 2012 році він звернувся до реєстраційної служби щодо реєстрації свого права власності на земельну ділянку, але йому було відмовлено, так як правовстановлюючі документи на земельну ділянку оформлені неправильно.

У 2013 році відповідач ОСОБА_5 отримала свідоцтво про право власності на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до своєї частки у праві власності на жилий будинок без врахування вимог ст. 29 ЗК України 1990 року.

Вважає, що при виготовленні Державних актів на право власності на земельну ділянку його батькові ОСОБА_7 були допущені порушення у застосуванні ЗК України в часі, що призвело у подальшому до видачі неправомірних правовстановлюючих документів і в результаті - до порушення його, позивача, прав та інтересів.

Просив визнати недійсними Державні акти на право власності на земельну ділянку від 18 січня 2005 року НОМЕР_1 та НОМЕР_2, видані на ім'я його батька ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1; визнати недійсним договір дарування земельної ділянки за вказаною адресою від 18 серпня 2005 року НОМЕР_3, посвідчений нотаріусом Конотопської міської державної нотаріальної контори; визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 січня 2010 року, видані Конотопською міською державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_4 і ОСОБА_6 про спадкування частин земельної ділянки у АДРЕСА_1; визнати недійсними свідоцтва про право власності на земельну ділянку, які видані на ім'я ОСОБА_5, індексний номер 947416 і 9475862.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 27 жовтня 2015 року відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог у зв'язку із спливом позовної давності.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 10 березня 2016 року рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 27 жовтня 2015 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено за необґрунтованістю.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Апеляційним судом встановлено, що 15 травня 1982 року ОСОБА_8 купив у батька позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_7 21/100 частину будинку по АДРЕСА_1 що підтверджується договором купівлі-продажу від 15 травня 1982 року.

В зв'язку з добудовою до будинку рішенням виконкому Конотопської міськради № 346 від 27 вересня 1990 року за заявою співвласників будинку затверджені нові ідеальні частки у будинку, а саме: належність ОСОБА_7 43/100 частин, ОСОБА_8 - 57/100 частин, які отримали свідоцтва про право власності на будинок в нових частках.

Згідно договору від 20 жовтня 1990 року, ОСОБА_8 подарував належні йому 57/100 частини будинку своїй матері ОСОБА_5

Рішенням виконавчого комітету Конотопської міської ради №297 від 27 серпня 1993 року з додатком до нього батькові позивача ОСОБА_7 була передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,07 га для будівництва, обслуговування житлового будинку та господарських будівель; зазначено, що площа буде уточнена при видачі державного акту.

Згідно довідки Конотопської ОДПІ від 03 квітня 2015 року, за батьком позивача ОСОБА_7 у 1994 році значилась земельна ділянка площею 0,0737 га. Загальна площа земельної ділянки за вказаною адресою складала 0,0933 га.

Рішенням виконавчого комітету Конотопської міської ради №452 від 26 грудня 1997 року на підставі заяви ОСОБА_7 змінено конфігурацію земельної ділянки без зміни площі землекористування.

Рішенням виконавчого комітету Конотопської міської ради № 145 від 7 травня 1999 року приєднано до земельних ділянок, які знаходяться в користуванні громадян, землі із державного запасу міста для індивідуального житлового будівництва та обслуговування господарських будівель, в тому числі приєднано до земельної ділянки батька позивача ОСОБА_7 по АДРЕСА_1 0,0290 га, та зазначено, що загальна площа буде становити 0,0681 га.

12 жовтня 2004 року батько позивача ОСОБА_7 замовив виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, до якої надав, зокрема, технічний паспорт на свою частину будинку та витяг з реєстру прав власності на будинок, в яких зазначені нові частки співвласників, відповідно, 43/100 і 57/100.

Рішенням виконавчого комітету Конотопської міської ради № 449 від 29 листопада 2004 року у зв'язку з виготовленням Державних актів на право власності на земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку та ведення особистого селянського господарства визнані за власниками уточнені площі земельних ділянок, зокрема, визнано за батьком позивача ОСОБА_7 право на земельну ділянку площею 0,0558 га, в тому числі: для будівництва та обслуговування жилого будинку - 0,0430 га; для ведення особистого селянського господарства - 0,0128 га.

18 січня 2005 року батько позивача ОСОБА_7 отримав Державний акт НОМЕР_1 на право спільної власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1, площею 0,1000 кв. м для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель, та Державний акт НОМЕР_2 на право спільної власності на земельну ділянку площею 0,0297 кв. м за вказаною адресою для ведення особистого селянського господарства.

В Державних актах зазначено, що частка ділянок ОСОБА_7 складає 43/100 частини від загальної земельної ділянки, а частка міської ради - 57/100.

Вказані Державні акти зареєстровані в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 15 та № 16.

Згідно договорів дарування від 18 серпня 2005 року ОСОБА_7 подарував своєму синові ОСОБА_4 7/20 частин будинку та 7/20 частин земельної ділянки по АДРЕСА_1, що складає загальну площу 0,0196 га, в тому числі 0,0151 га - для будівництва, обслуговування жилого будинку і господарських будівель, та 0,0045 га - для ведення особистого селянського господарства.

В договорі дарування будинку зазначено, що вказана частина будинку належить ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 03 жовтня 1990 року виконкомом Конотопської міської ради, зареєстрованого в Конотопському МБТІ 3 жовтня 1990 року за реєстровим № 709, тобто після уточнення ідеальних часток в будинку між співвласниками. 08 жовтня 2009 року позивач ОСОБА_4 зареєстрував право власності на вказану частину домоволодіння.

В п. 1.4 договору дарування земельної ділянки зазначено, що частина земельної ділянки, яка дарується, належить дарувальнику на підставі Державних актів на право власності на земельну ділянку НОМЕР_4, НОМЕР_2, виданих 18 січня 2005 року Конотопською міською радою, на підставі рішення виконкому Конотопської міської ради від 29 листопада 2004 року за № 449, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 15, № 16.

Отримана в дар частина земельної ділянки площею 0,0196 га зареєстрована за позивачем ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 18 серпня 2005 року, НОМЕР_3, реєстр 1-1207, про що в Книзі реєстрації зроблено запис за № 378.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_7, а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_9

З свідоцтв про право на спадщину за законом від 23 січня 2010 року вбачається, що після її смерті позивач та його брат ОСОБА_6 прийняли по 1/2 частині спадщини, яка складається з: 2/25 частини житлового будинку з надвірними будівлями, 2/25 частин земельної ділянки, площею 0,0279 га, для будівництва, обслуговування житлового будинку га господарських будівель; 2/25 частин земельної ділянки, площею 0,0083 га, для ведення особистого селянського господарства, що розташовані по АДРЕСА_1.

В свідоцтвах про право на спадщину, зокрема, на земельні ділянки, зазначено, що вказані 2/25 частини кожної земельної ділянки належали померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 на підставі вищезазначених Державних актів НОМЕР_4, НОМЕР_2, виданих 18 січня 2005 року Конотопською міською радою, зареєстрованих в Книзі реєстрації державних актів … за № 15, № 16, спадкоємцем якого була його дружина ОСОБА_9, яка оформила свої спадкові права на інше спадкове майно.

Позивач ОСОБА_4 і його брат ОСОБА_6 28 травня 2010 року зареєстрували кожен право власності на 2/50 частини будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину, ОСОБА_6 зареєстрував право власності на земельну ділянку, отриману в порядку спадкування.

Рішеннями Конотопської міської ради від 30 січня 2013 року та від 27 березня 2013 року, надано дозвіл ОСОБА_5 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо вставлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Рішенням Конотопської міської ради від 28 серпня 2013 року на підставі розробленої технічної документації надано у власність відповідачеві ОСОБА_5 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства земельну ділянку по АДРЕСА_1, площею 0,0739 га, в тому числі: для будівництва та обслуговування жилого будинку - 57/100 частин земельної ділянки від загальної площі 0,1000 га, що становить 0,0570 га, та для ведення особистого селянського господарства - 57/100 частин земельної ділянки від загальної площі 0,0297 га, що становить 0,0169 га.

В технічній документації на ім'я ОСОБА_5 міститься пояснювальна записка, з якої вбачається, що на вказану земельну ділянку в 2004 році вже розроблено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, згідно якої загальна площа складає 0,1297 га, з них - 0,1 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, 0,0297 га - для ведення особистого селянського господарства, а також міститься акт від 12 червня 2013 року прийомки-передачі межових знаків на зберігання, підписаний, в тому числі, як суміжним землевласником позивачем ОСОБА_4

З свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих реєстраційною службою Конотопського міськрайонного управління юстиції 16 вересня 2013 року, та витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16 вересня 2013 року вбачається, що ОСОБА_5 є власником земельних ділянок по АДРЕСА_1, площею 0,0570 га - для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель, та площею 0,0169 га - для ведення особистого селянського господарства.

На момент ухвалення рішення виконавчого комітету Конотопської міської ради про зміну розміру часток у спірному будинку від 27 вересня 1990 року діяв ЗК УРСР в редакції від 8 липня 1970 року, ст. 91 якого передбачала, що особи, яким належить будинок на праві спільної власності, користуються земельною ділянкою спільно; порядок користування нею визначається співвласниками будинку залежно від розміру часток в спільній власності на будинок; наступні зміни в розмірі часток в спільній власності на будинок, які сталися у зв'язку з прибудовою, надбудовою або перебудовою, не тягнуть за собою змін встановленого порядку користування ділянкою; угода про порядок користування земельною ділянкою є обов'язковою і для особи, яка згодом придбає відповідну частку в спільній власності на цей будинок; якщо згоди на користування спільною земельною ділянкою не досягнуто, спір вирішується в порядку, встановленому статтею 167 цього Кодексу.

Аналогічні положення станом на час передачі у приватну власність земельної ділянки батькові позивача, містила ст. 29 ЗК УРСР, який введений в дію з 15 березня 1991 року, а також і ст. 42 ЗК України, в редакції Закону від 13 березня 1992 року.

Згідно ч.1 ст. 317, ч. ч. 2, 3 ст. 319, ч. 1 ст. 321 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Ст. ст. 1216, 1218 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Також, апеляційним судом встановлено, що після уточнення в 1990 році розміру нових ідеальних часток співвласників будинку, батько позивача ОСОБА_7 у відповідних частках зареєстрував в КП «Конотопське МБТІ» право власності на будинок на підставі свідоцтва про право особистої власності на будинок і після отримання Державних актів - на земельні ділянки.

Оспорювані позивачем правовстановлюючі документи батька на земельні ділянки, що були видані з врахуванням нових часток співвласників у будинку, батько як власник цих земельних ділянок за життя не оспорював. За його заявою була виготовлена у відповідних нових частках технічна документація та видані Державні акти, батько позивача погоджувався з такими частками, з їх врахуванням подарував позивачеві їх 7/20 частин, Не спорював він і право іншого співвласника на 57/100 частини земельної ділянки.

Скасовуючи рішення суду першої інстанціїта ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд, з'ясувавши належним чином всі обставини по справі та оцінивши всі зібрані докази, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем, всупереч вимогам ст.ст. 10, 60 ЦПК України не доведено порушення його прав тим, що його батьку - ОСОБА_7, за його життя невірно визначили частку у праві власності на земельну ділянку і її розмір, так як встановлені межі земельних ділянок за життя батько не оспорював, саме з нових розмірів земельних ділянок виходив, даруючи позивачеві частку свого будинку та земельної ділянки. Доказів тому, що батько позивача не погоджувався чи якимось чином бажав чи намагався оспорити вказані частки в праві власності на земельну ділянку, чи бажав отримати ділянку в інших розмірах, чим зазначена в правовстановлюючих документах, позивачем не надано.

Такі висновки суду апеляційної інстанції відповідають нормам матеріального і процесуального закону, а також встановленим обставинам справи.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для його скасування.

Рішення суду першої інстанції не підлягає перегляду, оскільки повністю скасоване рішенням апеляційного суду.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 10 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
С.О. Карпенко
Г.І. Мостова