АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Кулянди М.І., Половінкіної Н.Ю.

секретар Чубрей І.І.

за участю ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом приватного підприємства «Волошкове» до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, за апеляційною скаргою приватного підприємства «Волошкове» на рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 17 листопада 2016 року,

встановила:

В вересні 2016 року приватне підприємство «Волошкове» (далі ПП «Волошкове») звернулося до суду з позовом.

Просило зобовязати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні ПП «Волошкове» орендованою земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,1165 га, що розташована в межах Сокирянської міської ради Чернівецької області, а саме допустити працівників та техніку позивача на орендовану земельну ділянку для проведення сільськогосподарських робіт.

Позивач посилався на те, що 20 березня 2011 року між ОСОБА_2 та ПП «Волошкове» уклали договір оренди землі на строк до 10 грудня 2017 року.

В порушенні умов вказаного договору 27 липня 2016 року ОСОБА_2 не допустив працівників та техніку ПП «Волошкове» на орендовану земельну ділянку та не дозволив проводити на ній сільськогосподарські роботи.

Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 17 листопада 2016 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ПП «Волошкове» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 та ПП «Волошкове» дійшли згоди щодо істотних умов договору оренди земельної ділянки.

Доводи представників позивач про те, що моментом укладення договору оренди землі є дата його державної реєстрації є необґрунтованими, оскільки відповідно до положень договору оренди та Закону України «Про оренду землі» в момент державної реєстрації набирає чинності договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладення договору.

Договір оренди землі від 20 березня 2011 року припинив свою дію, а тому ОСОБА_2В не порушив прав позивача.

З такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна.

Так, відповідно до статті 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно частин 1, 2 статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно статті 18 Закону України «Про оренду землі» від 6 жовтня 1998 року, N 161-XIV (далі - Закону) (в редакції на момент укладення договору оренди землі) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Статтею 20 Закону (в редакції на момент укладення договору оренди землі) встановлено, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації.

Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно статті 27 Закону орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці громадянами і юридичними особами України, іноземцями, особами без громадянства, іноземними юридичними особами, у тому числі міжнародними об'єднаннями та організаціями.

Пунктом 8 договір оренди від 20 березня 2011 року встановлено, що він укладений на пять років.

Згідно пункту 43 договору оренди від 20 березня 2011 року вказані договори набирають чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи рішення повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи земельна ділянка площею 1,6265 га в межах згідно з планом, яка розташована в межах території Сокирянської міської ради Сокирянського району Чернівецької області з цільовим призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва належить ОСОБА_2, що підтверджується державним актом від 21 лютого 2005 року (а.с.3).

20 березня 2011 року між ОСОБА_2 та ПП «Волошкове» було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки (а.с.4-5).

Згідно акту приймання-передачі ОСОБА_2 передав, а позивач прийняв в строкове платне користування терміном на пять років зазначену вище земельну ділянку (а.с.6).

Помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що строк договору оренди земельної ділянки закінчився.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з вимогами частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоді встановленої форми.

Відповідно до статей 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно із частиною п'ятою статті 6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Підпунктом 6 пункту 2 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державній реєстрації прав підлягає право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Учасники правочину, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують відповідний письмовий документ, надаючи згоді встановленої форми.

Разом з тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін під час укладення договорів оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації.

Виходячи з положень статті 638 ЦК України, статей 125, 126 ЗК України договір оренди землі набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації.

Таку правову позицію виклав Верховний Суд України у своїй постанові від 13 червня 2016 року у справі №6-643цс16.

З матеріалів справи вбачається, що договір оренди землі від 20 вересня 2011 року, укладений між ОСОБА_2 та ПП «Волошкове», був зареєстрований 10 грудня 2012 року.

Отже, сплив строку договору оренди земельної ділянки слід відраховувати з моменту його державної реєстрації.

За таких обставин строк вказаного договору оренди не сплив.

Однак колегія суддів вважає, що позивачем не доведено належними та допустимим доказами факт вчинення відповідачем дій, які перешкоджали йому користуватися орендованою земельною ділянкою відповідно до договору оренди землі.

З показань свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 вбачається, що ОСОБА_2 27 липня 2016 року не чинив позивачу перешкоди в користуванні орендованою земельною ділянкою.

З показань вищевказаних свідків вбачається, що акт про вчинення перешкод від 27 липня 2016 року є недостовірним доказом.

Інших доказів, які б підтверджували факт здійснення відповідачами перешкод у користування позивачем земельної ділянки позивачем суду надано не було.

Враховуючи наведені вище обставини, суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові з підстав, які зазначені вище.

Помилковими є доводи апеляційної скарги про те, що доказом обгрунтованості позову є пояснення відповідача про те, що він бажає самостійно обробляти спірну земельну ділянку.

Вказані пояснення свідчать про те, що ОСОБА_2 оспорює право позивача на оренду земельної ділянки, а не про перешкоджання в позивачу в користуванні спірною земельною ділянкою.

З матеріалів справи також вбачається, що відповідач в 2016 році не використовував спірну земельну ділянку.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу приватного підприємства «Волошкове»задовольнити частково.

Рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 17 листопада 2016 року скасувати.

В позові приватного підприємства «Волошкове» до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його вступу в законну силу.

Головуючий

Судді: