У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Карпенко С.О., Мостової Г.І.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення безпідставно отриманих коштів за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 10 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 03 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2012 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення коштів, посилаючись на те, що 26 лютого 2010 року між нею та відповідачем укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу 52/100 частин житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. На виконання умов договору вона передала ОСОБА_7 обумовлену ними ціну продажу 20 000 доларів США, на підтвердження отриманих грошових коштів продавець видала письмову розписку. Судовим рішенням указаний договір купівлі-продажу нерухомого майна визнаний недійсним з підстав укладення договору без дозволу органів опіки та піклування, оскільки на час його укладання в будинку проживав та був зареєстрований неповнолітній ОСОБА_8

З огляду на викладене, позивач просила стягнути з відповідача отримані нею кошти за договором купівлі-продажу у розмірі 20 000 доларів США, інфляційні втрати та три відсотки річних за весь час прострочення боргу.

У жовтні 2012 року прокурор Суворовського району м. Херсона звернувся до суду із зустрічним позовом в інтересах ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання недійсним договору позики.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 27 червня 2013 року стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 190 153 грн 10 коп. У задоволенні зустрічного позову прокурора Суворовського району м. Херсона в інтересах ОСОБА_7 - відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 24 вересня 2013 року рішення суду першої інстанції змінено. Зменшено розмір стягнутої з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 суми з 190 153 грн до 161 584 грн 70 коп. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 січня 2014 року рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 27 червня 2013 року та рішення апеляційного суду Херсонської області від 24 вересня 2013 року в частині позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення коштів скасовано та в цій частині справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції.

Судові рішення в частині відмови у задоволенні зустрічного позову прокурора Суворовського району м. Херсона в інтересах ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання недійсним договору позики, не оскаржені та предметом перегляду суду касаційної інстанції не були.

Під час нового розгляду справи, ОСОБА_9 звернулася з заявою, де уточнила свої позовні вимоги (а.с. 234).

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 10 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 03 грудня 2015 року, у задоволенні первісного позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_9 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-МІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із безпідставності вимог.

Проте повністю з такими висновками погодитись не можна.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом (який в подальшому уточнила) про стягнення безпідставно отриманих відповідачем за недійсним договором коштів у розмірі 20 000 доларів США, посилаючись на дві підстави отримання грошових коштів: і на договір купівлі-продажу і на розписку, при цьому зазначаючи ст. ст. 1212-1214 ЦК України (а.с. 234).

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При цьому цивільно-процесуальний закон не вимагає від позивача визначення норми матеріального права, яка підлягає застосуванню (ст. ст. 27, 31, 119 ЦПК України). Відповідно до цієї процесуальної норми позивач зобов'язаний зазначити в позовній заяві фактичні обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги та докази, на підтвердження цих вимог.

Суди попередніх інстанцій, неправильно застосувавши норми процесуального права, дійшли помилкового висновку щодо підстав заявленого позову та меж заявлених вимог, враховуючи таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно з п. 3 договору купівлі-продажу 52/100 частин житлового будинку від 26 лютого 2010 року продаж вказаної частини житлового будинку сторони здійснюють за 29 378 грн., які продавець отримав повністю до підписання цього договору, про що свідчить підпис продавця на цьому договорі (а.с. 8).

Як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції на порушення ст. ст. 213, 214, 303, 309 ЦПК України залишили поза увагою викладене у п. 3 договору купівлі-продажу, а також те, що грошові кошти саме у розмірі 29 378 грн., які продавець отримав повністю до підписання цього договору, підлягають поверненню відповідачем як отримані на виконання недійсного договору купівлі-продажу відповідно до ст. 216 ЦК України.

Як вбачається із розписки ОСОБА_7 продала ОСОБА_6 52/100 частин житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, за 20 000 доларів США (а.с. 9).

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст.11 ЦК України).

Суди попередніх інстанцій не врахували, що передача позивачем грошових коштів у розмірі більшому ніж визначено у п. 3 договору купівлі-продажу свідчить про безпідставність їх набуття відповідачем, на що і посилався позивач, уточнюючи позовні вимоги, та помилково вважали, що грошові кошти понад суму визначену у договорі (20 000 доларів США - 29 378 грн) передавалися на виконання недійсного договору купівлі-продажу.

Питання повернення коштів, отриманих відповідачем понад суму визначену у договорі, підлягає вирішенню відповідно до заявлених позовних вимог і в порядку, передбаченому ст. 1212 ЦК України.

При цьому, проводячи оцінку поданих сторонами доказів, суди попередніх інстанцій не врахували, що рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 27 червня 2013 року, залишеним без змін рішенням апеляційного суду Херсонської області від 24 вересня 2013 року суду, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні зустрічного позову прокурора Суворовського району м. Херсона в інтересах ОСОБА_7

Відмова у задоволенні зустрічного позову обґрунтована тим, що викладені прокурором Суворовського району м. Херсона в інтересах ОСОБА_7 обґрунтування не знайшли свого підтвердження: як щодо введення ОСОБА_7 в оману, так і щодо не отримання нею грошових коштів за розпискою, так і щодо не належності їй підпису в розписці про отримання грошових коштів від ОСОБА_6, при цьому саме ОСОБА_7 навмисно відмовилася від надання зразків свого підпису для експертного дослідження, що унеможливило проведення призначеної експертизи.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, суди попередніх інстанцій залишили поза увагою ст. 61 ЦПК України та помилково вважали, що позивачем не надано доказів, які достовірно свідчили б про отримання відповідачем саме 20 000 доларів США.

За таких обставин ухвалені судові рішення підлягають скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 10 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 03 грудня 2015 року скасувати та справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова С.О. Карпенко Г.І. Мостова