Справа № 713/697/16-ц
Провадження №2/713/339/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2016 м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької області в скла ді:

головуючого судді Кибич І.А.

з участю секретаря Мірчева О.І.

за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вижниця цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права власності на частку у спільній частковій власності та сплату грошової компенсації, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про припинення права власності на частку у спільній частковій власності та сплату грошової компенсації до відповідача ОСОБА_4

Посилається на те, що ОСОБА_4 є його рідним братом, згідно рішення Вижницького районного суду від 24.03.2015 року, мають у спільній власності житловий будинок, який розташований в с.Лукавці по вул.Млинська, 9, Вижницького району Чернівецької області, по 1/2 частці кожному. З того часу, як померла їхня матір, яка була власником житлового спірного житлового будинку, і вони в судовому порядку визнали своє право власності на вказаний будинок, ОСОБА_4 всупереч приписам ст.322 ЦК України, без поважних причин самоусунувся від утримання вказаного майна, поточні ремонти не проводить, комунальні послуги не сплачує, житлом не користується.

Зазначив, що ОСОБА_4 чинить йому перешкоди належному утриманні їхнього будинку та можливістю ним користуватись. Спільне користування будинком є неможливим, оскільки ОСОБА_4 не має бажання ремонтувати житловий будинок, перешкоджає йому у проведенні ремонтних робіт, спірний будинок є однокімнатним та малим, спільне проживання у цьому будинку двом дорослим чоловікам є неможливим, загальна площа будинку складає 48,9 кв.м., площа житлової кімнати складає 17,90 кв.м., є тільки один вхід, спірний житловий будинок є неподільний на двох власників.

Посилається на те, що у жовтні 2015 року звернувся до Вижницького районного суду, Чернівецької області із позовною заявою до ОСОБА_4 про поділ спірного будинку. Під час розгляду справи була призначена судова будівельно-технічна експертиза, відповідно до висновку якої спірне будинковолодіння не підлягає поділу на двох співвласників, експертом визначено ринкову вартість, яка становить 51110,00 грн. Він за власні кошти здійснює поточні ремонти для утримання будинку в належному стані, у 2016 році оплатив земельний податок, у 2015 році придбав будівельні матеріали. Відповідач ОСОБА_4 в спірному будинку не проживає, на його прохання продати йому свою частку житлового будинку, останній відмовився.

Просить припинити право спільної часткової власності ОСОБА_4 на його 1/2 частку будинковолодіння, яке розташоване в с.Лукавці вул.Млинська, 9, Вижницького району Чернівецької області, яке складається із житлового будинку літ.А, загальною площею 48,90 кв.м., житловою площею 17,90 кв.м., сараї літ.Б, В, убиральня літ.Г, колонка літ.К, зі стягненням з нього грошової компенсації на користь ОСОБА_4 в сумі 25555,00 грн. та визнати з ним, ОСОБА_3, право власності на вказану 1/2 частку будинковолодіння, розташованого в с.Лукавці вул.Млинська, 9, Вижницького району Чернівецької області, яке складається із житлового будинку літ.А, загальною площею 48,90 кв.м., житловою площею 17,90 кв.м., сараї літ.Б, В, убиральня літ.Г, колонка літ.К.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав, посилався на обставини викладені в позові, просив позов задовольнити.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали, посилались на обставини викладені в позові, просили позовні вимоги задовольнити. Зазначили, що ОСОБА_4 не користується своєю часткою у спірному житловому будинку, оскільки там відсутні умови для проживання, не проводить поточні ремонтні роботи для утримання будинку у належному стані, не сплачує комунальні послуги.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав, вважав їх безпідставними, зазначив, що зареєстрований в житловому будинку, який розташований в с.Лукавці по вул.Млинська, 9, Вижницького району Чернівецької області. Проживав в спірному житловому будинку, однак ОСОБА_3 створює перешкоди у користуванні його часткою, встановив грати на вікнах та замінив двері, вікно переобладнав під двері без його згоди. Всі речі, якими він користувався, ОСОБА_3 з будинку викинув. Зазначив, що на даний час немає іншого житла для проживання, має зареєстроване місце проживання, згідний виплатити грошову компенсацію ОСОБА_3 за його частку в спірному житловому будинку. Просив в задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши позивача, представників позивача, відповідача, дослідивши письмові докази по справі, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_3 необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 після смерті матері ОСОБА_5, є співвласниками житлового будинку, який розташований в с.Банилів по вул.Млинська, 9, Вижницького району Чернівецької області, по 1/2 частці кожний, що підтверджується копією рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 24.03.2015 року.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №57188799 від 12.04.2016 року вбачається, що за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстровано право спільної часткової власності, а саме по 1/2 частці житлового будинку, розташованого в с.Лукавці по вул.Млинська, 9, Вижницького району Чернівецької області.

З копії технічного паспорту на житловий будинок розташований в с.Банилів по вул.Млинська, 9, Вижницького району Чернівецької області вбачається, що житловий будинок, під літ.А, 1950 року побудови, загальною площею 48,90 кв.м., житловою площею 17,90 кв.м., сарай літ.Б, сарай літ.В, убиральня літ.Г, колонка літ.К.

З акту обстеження житлового будинку в с.Лукавці по вул.Млинська, 9, Вижницького району Чернівецької області від 24.03.2016 року вбачається, що комісією у складі сільського голови ОСОБА_6, депутата сільської ради ОСОБА_7, інспектора поліції ОСОБА_8, водія сільської ради ОСОБА_9 у присутності заявника с.Шевченка та ОСОБА_4 о 14-45 год. проведено обстеження домоволодіння в с.Лукавці по вул.Млинська, 9, Вижницького району Чернівецької області. Житловий будинок складається із двох кімнат, коридору, кладової. Коридор між кімнатами перегороджений перегородкою із фанери. В будинку є два входи, двері одного входу замкнені на висячий замок, на других вхідних дверях замок відсутній. На період перевірки в житловому будинку ніхто не проживав, умови для проживання в будинку відсутні (відсутні ліжка, інші меблі та побутова техніка). Зі слів ОСОБА_4 він немає можливості жити в спадковому будинку тому, що немає ключів.

Відповідно до положень ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст.319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Статтею 1, Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.97 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України).

Відповідно до ст.ст.316-319 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Усі суб'єкти права власності є рівними перед законом. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян. У ст.321 цього Кодексу закріплений конституційний принцип непорушності права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Підстави припинення права власності передбачені ст. 346 ЦК України.

Відповідно до ст.369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст.ст.355 ч.1, ч.2, 356 ч.1 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Відповідно до ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим;4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Із роз'яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» вбачається, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст. 115 ЦК України, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. При неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Згідно з п.7 цієї Постанови, якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності.

Відповідно до ст.379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Відповідно до ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

З копії висновку судової будівельно-технічної експертизи №41 від 21.01.2016 року вбачається, що ринкова вартість обєкту оцінки житлового будинку літ.А з господарчими будівлями, що знаходиться в с.Лукавці по вул.Млинська, 9 складає 51110,00 грн., при грошовому розподілі будинковолодіння кожному співвласнику по 1/2 частки повинно належати 25555,00 грн. При розподілі житлового будинку літ.А кожному співвласнику по 1/2 частки повинно належати 24,45 кв.м. загальної площі, що в грошовому виразі складає 19417,00 грн. Виділ в натурі житлового будинку загальною площею 48,90 кв.м. в частках по 1/2 між співвласниками, що знаходиться в с.Лукавці по вул.Млинська, 9, Вижницького району Чернівецької області в окремі ізольовані квартири неможливо, так як даної площі недостатньо для облаштування окремих квартир і не відповідатимуть п.п.2.21; 2.22; 2.24 ДБН В2.2-15-2005 р. «Житлові будинки. Основні положення; п.п.8.1; 8.2; 8.3; 8.7 ДБН В.3.2.-.2 -2009 року. Реконструкція. Ремонт, реставрація обєктів будівництва. Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт.»

Судом також встановлено, що позивач ОСОБА_3 згідно відмітки у паспорті громадянина України, КР 668762, зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1 (гуртожиток), в спірному житловому будинку, розташованому в с.Лукавці по вул.Млинська, 9, Чернівецька область проводив поточні ремонтні роботи, у 2015 році сплатив земельний податок, що підтверджується копією паспорта громадянина України, копіями товарного чеку та квитанції від 24.03.2016 року.

Відповідно до ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а ч.2 ст.10 ЦПК України передбачає, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст.59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При вирішенні спору необхідно враховувати й загальні засади цивільного законодавства (ст. 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності й розумності, зважаючи на права та інтереси всіх співвласників, та брати до уваги, що правовий режим спільної часткової власності повинен ураховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року (№ 6-2925 цс 15), випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно регулюються ст. 364 ЦК України. З врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Відповідно до ст.360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, повно та всебічно з'ясувавши вищевказані обставини, які стосуються предмету доказування, судом встановлено, що припинення права власності ОСОБА_4 на належну йому частку в житловому будинку, розташованому в с.Лукавці по вул.Млинська, 9, Вижницького району Чернівецької області, завдасть йому істотної шкоди та призведе до обмеження прав, оскільки останній згідно відмітки в паспорті громадянина України, ОСОБА_3 КТ157478, зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2, іншим власним житлом не забезпечений. Позивачем ОСОБА_3 та його представниками не надано доказів, які б підтвердили право власності відповідача ОСОБА_4 на будь-яке інше житло. Крім того, рішенням Вижницького районного суду від 24.03.2015 року, встановлено факт постійного проживання ОСОБА_4 разом із спадкодавцем ОСОБА_5 на час відкриття спадщини, що додатково підтверджує вищевикладені обставини. Таким чином в задоволенні позову ОСОБА_3 про припинення права власності на частку у спільній частковій власності, сплату грошової компенсації за частку та визнання права власності на частку в спірному житловому будинку, необхідно відмовити.

Позивач вніс на депозитний рахунок ТУ ДСАУ в Чернівецькій області №8745, згідно квитанції №5 від 19 травня 2016 року в сумі 25555,00 грн. При відмові в позові ОСОБА_3 дані кошти підлягають поверненню позивачу.

Керуючись ст.ст.16, 316-319, 355, 356, 358, 365, 383 ЦК України, п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», ст.ст.10, 11, 57-61, 66, 88, 212-215, 218 ЦПК України, Суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права власності ОСОБА_4 на 1/2 частку у спільній частковій власності, а саме, житлового будинку по плану забудови під літ.А, загальною площею 48,90 кв.м., житловою площею 17,90 кв.м., з належними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в с.Лукавці, вул. Млинська, 9, Вижницького району Чернівецької області, сплату ОСОБА_4 грошової компенсації в сумі 25555,00 грн., визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частку житлового будинку по плану забудови під літ.А, загальною площею 48,90 кв.м., житловою площею 17,90 кв.м., з належними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в с.Лукавці, вул. Млинська, 9, Вижницького району Чернівецької області, - відмовити.

Повернути ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, (ІПН - НОМЕР_1), зареєстрованому та жителю ІНФОРМАЦІЯ_4, 25555,00 (Двадцять пять тисяч пятсот пятдесят пять) гривень, що внесені на депозитний рахунок (№8745) ТУ ДСАУ в Чернівецькій області згідно квитанції №5 від 19 травня 2016 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Чернівецької області через Вижницький районний суд Чернівецької області.

Суддя: І. А. Кибич