АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/9032/2016 Головуючий у І інстанції - Луценко О.М.
Доповідач - Андрієнко А.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Гарматюк О.Д.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11 травня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» в особі філії «Центральне регіональне управління ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_2, ОСОБА_4, Оболонського районного відділу Державної міграційної служби України у м. Києві про виселення та зняття з реєстраційного обліку,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2013 року позивач Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит» в особі філії «Центральне регіональне управління ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4, Оболонського районного відділу Державної міграційної служби України у м. Києві про виселення та зняття з реєстраційного обліку, обґрунтовуючи тим, що 18.12.2006 року між Банком «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Київське регіональне управління» Банку «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є позивач, та відповідачем ОСОБА_2 було укладено Кредитний Договір №08-06-И/19, а також 30.01.2009 року додаткова угода №1, відповідно до якої було надано в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредит в сумі 448 000,00 доларів США строком до 17.12.2026 року з оплатою по процентній ставці 12% річних. Відповідно до п.3.2 кредитного договору позичальник зобов'язується щомісячно, в термін з 1 по 10 число (включно) кожного місяця, здійснювати погашення заборгованості за кредитними ресурсами у складі щомісячного ануїтетного платежу, розмір якого за цим договором становить 4 944,53 доларів США, згідно графіка зменшення розміру заборгованості по кредиту. У складі ануїтетного платежу також сплачуються проценти за користування кредитним ресурсами. Відповідно до п.4.7 кредитного договору позичальник зобов'язується щомісячно, в термін з 1 по 10 число (включно) кожного місяця, сплачувати комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів у розмірі 4 298,56 гривень. Комісійна винагорода Банку сплачується позичальником щомісяця, за весь період до моменту повного виконання позичальником зобов'язань по поверненню отриманих кредитних ресурсів. В забезпечення виконання зобов'язань 18.12.2006 року був укладений іпотечний договір, відповідно до умов якого відповідачем ОСОБА_2 було передано в іпотеку позивачу нерухоме майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Відповідач ОСОБА_2 зобов'язання за Кредитним договором не виконував, в результаті чого станом на 18.06.2012 року утворилась заборгованість, яка склала 20 793 985,41 грн.

04.07.2012 року Оболонським районним судом м. Києва було ухвалено рішення, яким частково задоволено позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом її продажу від імені Банку, за початковою ціною 2 064 975 грн. з наданням Банку всіх повноважень продавця, необхідних для здійснення продажу. В даний час в спірній квартирі зареєстровані відповідачі. Їх реєстрація у вказаній квартирі перешкоджає позивачу у реалізації права на її продаж, визначеного рішенням суду, що набрало законної сили. У зв'язку з викладеним, позивач просить суд виселити відповідачів зі спірної квартири, зобов'язати Оболонський районний відділ Управління державної міграційної служби України у м. Києві зняти відповідачів з реєстраційного обліку, та стягнути з відповідачів судові витрати.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 11 травня 2016 року позовні вимоги задоволено частково. Виселено ОСОБА_2, ОСОБА_4 та всіх проживаючих мешканців з житлового приміщення, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, мотивуючи тим, що суд неповно з'ясував обставини справи, зібраним доказам не дав належної оцінки та допустив порушення норм матеріального і процесуального закону .

Представник апелянта підтримав апеляційну скаргу , просив рішення суду першої інстанції скасувати, в задоволенні позовних вимог відмовити.

Позивач просила відхилити апеляційну скаргу , а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обгрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що 18.12.2006 року між Банком «Фінанси та Кредит», в особі Філії «Київське регіональне управління» Банку «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_2 було укладено Кредитний Договір №08-06-И/19, а також 30.01.2009 року додаткову угоду №1, відповідно до якого було надано в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредит в сумі 448 000,00 доларів США строком до 17.12.2026 року з оплатою по процентній ставці 12% річних (а.с.16-18).

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 18.12.2006 року був укладений іпотечний договір, відповідно до умов якого відповідачем було передано в іпотеку позивачу нерухоме майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Вказана квартира складається з двох житлових кімнат, загальною площею 123,70 кв.м., в тому числі житловою площею 64,70 кв.м.

04.07.2012 року Оболонським районним судом м. Києва було ухвалено рішення, яким частково задоволено позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом її продажу від імені Банку, за початковою ціною 2 064 975 грн. з наданням Банку всіх повноважень продавця, необхідних для здійснення продажу.

Задовольняючи позовні вимоги в частині виселення відповідачів із квартири, що перебуває в іпотеці, суд першої інстанції послався на ст.. 109 ЖК України та ст.. 40 Закону України «Про іпотеку».

Однак, повністю погодитися із таким рішенням суду першої інстанції неможна із наступних підстав.

Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України "Про іпотеку".

Так, за змістом частин першої, другої статті 39 цього Закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення , а саме: громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту банку, повернення якого забезпечено іпотекою відповідного житлового приміщення.

Відповідно до частини другої статті 40 Закону України "Про іпотеку" після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вимога письмового попередження про добровільне звільнення житлового приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору, і не застосовується в порядку звернення стягнення за рішенням суду. Задоволення позову про виселення мешканців з переданого в іпотеку житлового приміщення не залежить від дотримання іпотекодержателем частини другої статті 40 Закону України "Про іпотеку". Відповідно до частини другої статті 39 цього Закону таке рішення може бути прийняте судом (за заявою іпотекодержателя) одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Враховуючи встановлені фактичні обставини, зокрема придбання квартири за рахунок кредитних коштів та передання її в іпотеку, а також з огляду на те, що вимога письмового попередження про добровільне звільнення житлового приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору, суд дійшов правильного висновку про виселення відповідачів.

Разом з тим, враховуючи, що суд першої інстанції в резолютивній частині рішення зазначив про виселення інших осіб, які не встановлені судом і не визначено правові підстави, на яких ці особи повинні бути виселені, то колегія суддів прийшла до висновку, що фраза « та всіх проживаючих мешканців» повинна бути виключена із рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів не погоджується із доводами представника апелянта в тій частині, що суд першої інстанції не застосував мораторій щодо спірної квартири, оскільки вона придбана за рахунок валютного кредиту, так як мораторій відповідно до вимог закону застосовується лише в частині звернення стягнення на квартиру, а щодо виселення мешканців із квартири в разі звернення стягнення на неї, мораторій не застосовується.

В решті рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і повинно бути залишено без змін.

Керуючись ст..ст. 303, 307, 308 , 313-315 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу представника представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м.Києва від 11 травня 2016 року змінити, виключити із резолютивної частини рішення фразу « та всіх проживаючих мешканців».

В решті рішення Оболонського районного суду м.Києва від 11 травня 2016 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді :