Провадження № 2/219/4680/2016
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 грудня 2016 року Артемівський міськрайонний районний суд Донецької області в складі:
судді Павленко О.М.,
за участі секретаря Кудла Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
в с т а н о в и в:
до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1, згідно якої вона просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою № 24 будинку № 25 в м. Світлодарськ Бахмутського району Донецької області. Вказує, що вона є власником 1/3 частки зазначеної квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло. На даний час в квартирі зареєстрована вона, її неповнолітні діти та її чоловік. Відповідач за зазначеною адресою не проживає з червня 2014 року, він зібрав свої речі та виїхав на постійне проживання до Російської Федерації, в телефонній розмові повідомив, що повертатися не збирається. Відповідач не знімається з реєстраційного обліку, що перешкоджає їй вільно користуватись та розпоряджатись належним їй майном, створює перешкоди в оформлені субсидії та змушує нести додаткові витрати на оплату житлово - комунальних послуг, а тому просить суд визнати його таким, що втратив право користування квартирою.
Відповідач будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив.
Треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не зявилися. Разом з тим, до суду від них надійшли заяви, згідно яких проти задоволення позовних вимог не заперечували (а.с.48,49).
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності відповідача.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечує.
Суд, дослідивши докази у справі, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло № 2666 від 21.12.2000 року квартира за адресою : АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 (а.с.10).
Згідно свідоцтва про шлюб, виданого виконкомом Світлодарської міської ради м. Дебальцевого Донецької області, актовий запис № 40, ОСОБА_5 зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 17.06.2006 року та змінила прізвище на «Дубініна» (а.с.9).
Відповідно до довідки № 248 від 6.10.2016 року, виданої виконавчим комітетом Світлодарської міської ради про склад сімї, за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_1 власник, ОСОБА_2 чоловік, ОСОБА_2 донька, ОСОБА_6 син (а.с.11).
Згідно акту на проживання, складеного комісією представників КП «Веста», затвердженого директором КП «Веста», за адресою АДРЕСА_3 дійсно зареєстрований ОСОБА_2, але за зазначеною адресою фактично не мешкає з червня 2014 року по теперішній час, що підтверджують сусіди ОСОБА_7, ОСОБА_8 (а.с.12).
Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобовязання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).
Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоровя чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції.
Згідно листа виконуючого обовязки головного лікаря КЗОЗ «Бахмутська центральна районна лікарня» ОСОБА_10 від 5.12.2016 року № 4240, гр. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на обліку в КЗОЗ «Бахмутська ЦРЛ» не перебуває, за амбулаторною та стаціонарною допомогою до Бахмутської ЦРЛ не звертався, медична допомога вдома не надавалась, на психоневрологічному обліку не перебуває (а.с.46).
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути обмежений у здійсненні цього права.
Згідно ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла втрачають право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.
Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень.
Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.
Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи представником позивача були обґрунтовані обставини, на які він посилався як на підстави своїх вимог.
Судом достовірно встановлено, що відповідач не проживає у спірній квартирі з 2014 року, нею не користується, відповідач ОСОБА_2 витрати, пов'язані з оплатою квартири та комунальних послуг не сплачує, а тому суд визнає відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою № 24 в будинку № 25 в м. Світлодарськ Бахмутського району Донецької області.
Керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 10, 60, 212-215, 224, ЦПК України, ст.ст. 319, 321,405 ЦК України суд, -
позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою № 24 в будинку № 25 в м. Світлодарськ Бахмутського району Донецької області.
Усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні власністю - квартирою № 24 в будинку № 25 в м. Світлодарськ Донецької області шляхом зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2.
Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Донецької області протягом 10-ти днів з моменту отримання копії цього рішення.

Суддя

Суддя О.М.Павленко