Ухвала

Іменем України

29 грудня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,

ГримичМ.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про визнання договорів недійснимиза касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 11 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 13 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 13 червня 2008 між ним та публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра») було укладено договір споживчого кредиту, відповідно до умов якого він отримав кредит у сумі 64 244 доларів США із кінцевим терміном повернення 13 червня 2028 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14,49 % на місяць. На забезпечення виконання умов цього договору сторони того ж дня уклали договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

В порушення ч. 2, 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Національного банку України № 168, банк не надав йому, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту. У самому договорі відсутні відомості щодо детального розпису загальної вартості кредиту, не вказано реальну процентну ставку та абсолютне значення подорожчання кредиту, не надано графік платежів. Також, п. 1.5 кредитного договору передбачено сплату комісії, що суперечить п. 3.6 вищезгаданих Правил.

Враховуючи викладене, позивач просив визнати кредитний договір від 13 червня 2008 та похідний від нього договір іпотеки від цього ж числа недійсними.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 11 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 13 вересня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли обґрунтованого висновку про те, що при укладенні кредитного договору та договору іпотеки сторони досягли згоди з усіх істотних умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, а також із того, що на момент укладення правочинів позивач не заявляв додаткових вимог щодо умов спірних договорів та в подальшому виконував їх умови.

Про ознайомлення та згоду позивача з умовами кредитного договору свідчить його підпис в анкеті-заяві від 26 травня 2008 року та на самому кредитного договорі від 13 червня 2008 року.

При цьому ОСОБА_2 оспорив зазначений договір лише у серпні 2015 року після ухвалення 26 грудня 2011 року Корольовським районним судом м. Житомира заочного рішення, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 18 липня 2012 року, про стягнення з ОСОБА_2 кредитної заборгованості у розмірі 533 126 грн. 21 коп., а також відкриття виконавчого провадження з виконання цього судового рішення.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції (ст. 335 ЦПК України), висновків судів не спростовують і на законність судових рішень не впливають.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 11 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 13 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К.Гримич