Справа № 720/1646/16-ц
Провадження № 2/720/830/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Ляху Г.О.

з участю секретаря Єфтемій М.І.

представника позивачів ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Новоселиця цивільну справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про розірвання договорів оренди земельних ділянок та зобовязання повернути земельні ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року позивачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернулися до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про розірвання договорів оренди земельних ділянок, стягнення заборгованості по орендній платі та зобовязання повернути земельні ділянки.

Ухвалою суду від 14 листопада 2016 року за клопотанням представника позивачів позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по орендній платі залишені без розгляду.

В обґрунтування позовних вимог позивачі послалися на те, що вони є власниками земельних ділянок, які розташовані на території Шировецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області, а саме ОСОБА_4 на земельну ділянку загальною площею 0,70 га відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЧВ № 067995, виданого 14 червня 2004 року; ОСОБА_5 на земельну ділянку загальною площею 0,66 га відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 115463, виданого 16 листопада 2007 року; ОСОБА_6 на земельну ділянку загальною площею 0,66 га відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 115462, виданого 16 листопада 2007 року та ОСОБА_7 на земельну ділянку загальною площею 0,73 га відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЧВ № 067994, виданого 14 червня 2004 року. Цільове призначення земельних ділянок - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 21 січня 2009 року вони уклали з відповідачем договори оренди даних земельних ділянок, які 06 лютого 2009 року зареєстрували в Хотинському реєстраційному секторі Чернівецької регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що в державному реєстрі земель вчинено запис. Просили суд розірвати договори оренди земельних ділянок у звязку із систематичною несплатою відповідачем орендної плати, використанням останнім земельних ділянок не за цільовим призначенням та способами, які суперечать екологічним вимогам, а також зобовязати відповідача повернути їм земельні ділянки та стягнути з нього судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив задовольнити зменшені під час судового розгляду позовні вимоги.

Відповідач позов не визнав та пояснив, що за усною домовленістю з відповідачами він почав задовго до укладання з ними договорів оренди використовувати їх земельні ділянки, на яких вирощував помідори. В 2009 році він вирішив засадити на ділянках відповідачів багаторічні насадження, у звязку із чим звернувся до них із пропозицією укласти відповідні договори оренди землі, попередивши відповідачів, що на їх земельних ділянках буде засаджено сад. Останні погодилися та 21 січня 2009 року вони уклали договори оренди земельних ділянок, яких 06 лютого 2009 року зареєстрували в Хотинському реєстраційному секторі ДП «Центр ДЗК». Строк дії договорів 49 років. Відповідно до умов договорів він сплатив відповідачам орендну платну при підписанні ними договорів одноразово на весь час дії договору відповідно до його умов та в розмірі не менше визначеного чинним законодавством. Крім цього, кожного року він надавав відповідачам яблуні. Земельні ділянки використовувались ним за визначеним у договорах цільовим призначенням сільськогосподарське призначення. Надання відповідачами йому дозволу на використання даних земель під садівництво було підтверджено письмово підписанням відповідачами договорів оренди землі, в яких було обумовлено застереженням, що у випадку дострокового розірвання договору орендодавцем, орендарю сплачуються виплати понесені за закладку та догляд за багаторічними насадженнями за весь період оренди, а також компенсують не одержаний прибуток. Багаторічні насадження він ніколи не обробляв пестицидами або іншими хімічними препаратами. Декілька разів обробляв мінеральними препарати, а останні два роки із-за поганого врожаю та складаного матеріального становища взагалі не обробляв дерева. Відповідачі ніколи не предявляли до нього якихось претензій, а звернулися до суду під впливом його колишньої дружини, з якою він розірвав шлюб. Вважає позов безпідставним, а тому просив відмовити в ньому.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

У відповідності до ч.1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Отже, у справі про розірвання договорів оренди землі з указаних підстав, суд повинен установити: чи дійсно порушуються права орендодавця, визначені ст. 24 Закону України «Про оренду землі» та обовязки орендаря, визначені ст. 25 Закону України «Про оренду землі», а також зясувати, у чому саме полягає дані порушення та чи є вони підставою для розірвання договорів оренди землі відповідно до ст. 32 вказаного Закону.

Судом встановлено, що позивачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є власниками земельних ділянок, які розташовані на території Шировецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області, а саме ОСОБА_4 на земельну ділянку загальною площею 0,70 га відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЧВ № 067995, виданого 14 червня 2004 року; ОСОБА_5 на земельну ділянку загальною площею 0,66 га відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 115463, виданого 16 листопада 2007 року; ОСОБА_6 на земельну ділянку загальною площею 0,66 га відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 115462, виданого 16 листопада 2007 року та ОСОБА_7 на земельну ділянку загальною площею 0,73 га відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЧВ № 067994, виданого 14 червня 2004 року.

Цільове призначення вказаних земельних ділянок - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

21 січня 2009 року позивачі уклали з відповідачем ОСОБА_2 договори оренди даних земельних ділянок, які 06 лютого 2009 року зареєстрували в Хотинському реєстраційному секторі Чернівецької регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що в державному реєстрі земель вчинено запис, що підтверджується як наявними у справі копіями, так і оглянутими в судовому засіданні оригіналами даних договорів оренди землі.

На виконання умов договорів позивачами було надано відповідачу вказані земельні ділянки, про що були складені акти прийоми-передачі земельних ділянок в натурі (на місцевості) від 21 січня 2009 року.

Відповідач засадив орендовані земельні ділянки багаторічними насадженнями плодоносними деревами та саджанцями, що сторонами визнається та підтверджується наявним у справі актом обстеження земельних ділянок комісією Шировецької сільської ради № 65 від 28 березня 2016 року.

Аналізуючи договори оренди та матеріали справи, суд дійшов висновку, що сторони при укладанні вказаних договорів дійшли згоди щодо всіх їх істотних умов, визначених у ст. 15 Закону України «Про оренду землі».

Так, рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 17 лютого 2016 року, яке в силу ст. 129-1 Конституції України є обовязковим до виконання на всій території України, відмовлено у задоволенні у задоволенні позовів позивачів до відповідача про визнання договорів оренди землі недійсними з підстав відсутності в них істотних умов, визначених у ст. 15 Закону України «Про оренду землі».

Обставини встановлені даним судовим рішенням відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких ці обставини встановлені.

Предявляючи до суду позов розірвання договорів оренди та зобовязання повернути земельні ділянки позивачі послались на наступні підстави:

-систематична несплата відповідачем орендної плати,

-використання відповідачем земельних ділянок не за цільовим призначенням,

-використання відповідачем земельних ділянок способами, які суперечать екологічним вимогам із посиланням на загальнодоступну інформацію про шкідливість пестицидів.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з того, що згідно зі ст. 792 ЦК України, ст. 13 Закону України ,,Про оренду землі" за договором оренди земельної ділянки орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на встановлений договором строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Згідно з ч. 1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди укладається у письмовій формі, а відповідно до ст. 18 цього Закону договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Статтею 22 вказаного Закону передбачено, що орендна плата може справлятись у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть встановити у договорі поєднання різних форм орендної плати.

За правилами ст. 651 ЦК України, ст.31 Закону України ,,Про оренду землі" зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути розірваний або змінений за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору.

Згідно з ч.1 ст.32 Закону України ,,Про оренду землі" на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24, 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Статтею 25 Закону України ,,Про оренду землі" передбачено, що орендар земельної ділянки зобов'язаний: приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку; виконувати встановлені щодо об'єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі; дотримуватися режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення; у п'ятиденний строк після державної реєстрації договору оренди земельної ділянки державної або комунальної власності надати копію договору відповідному органу доходів і зборів.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, одним з правових наслідків порушення зобов'язання може бути розірвання договору.

Поруч з цим, відповідно до п. "д" ч.1 ст.141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є й систематична несплата орендної плати.

Матеріалами справи встановлено, що доводи позивачів про систематичну несплату відповідачем орендної плати суперечать встановленим судом обставинам справи.

Так, п. 7 договорів оренди в розділі «Орендна плата» зазначено, що сплата відповідачем орендної плати була здійснена позивачам за згодою сторін в момент укладання договорів, одноразово, за весь строк оренди земельних ділянок (49 років) при підписанні даних договорів оренди 21 січня 2009 року.

За вказаних обставин, суд не вбачає порушень прав позивачів при сплаті відповідачем їм орендної плати.

Також, необґрунтованими є доводи позивачів щодо використання відповідачем орендованих земельних ділянок способами, які призводять до виснаження землі, погіршення її корисних властивостей та родючості ґрунту, оскільки позивачі не довели належними та допустимими доказами використання відповідачем земельних ділянок способами, які суперечать екологічним вимогам.

Їх посилання на загальновідомі факти того, що в садівництві використовуються пестициди та інші хімічні речовини, які негативно впливають на якість землі, із урахуванням заперечень відповідачем цих фактів, вважаються судом недоведеними, а тому є безпідставними.

Пунктом 19 договору оренди землі передбачено, що орендодавець має право вимагати від орендаря використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням згідно з цим договором, дотримуватись екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів.

За змістом ст. 37 Закону України „Про охорону земель" на землях сільськогосподарського призначення може бути обмежена діяльність щодо: вирощування певних сільськогосподарських культур, застосування окремих технологій їх вирощування або проведення окремих агротехнічних операцій.

Відомості, які б свідчили про обмеження діяльності щодо вирощування на орендованих земельних ділянках багаторічних насаджень, у матеріалах справи відсутні.

Позивачами не надано суду доказів того, що відповідач використовує земельну ділянку не за цільовим призначенням чи застосовує технології вирощування сільськогосподарських культур або проводить такі агротехнічні операції, що призводять до погіршення корисних властивостей орендованої земельної ділянки та родючості ґрунту.

Стосовно доводів позивачів щодо використання відповідачем земельних ділянок не за цільовим призначенням, то відповідно до ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил; своєчасного внесення орендної плати.

В той же час, згідно ст. 25 даного Закону орендар земельної ділянки має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі; за письмовою згодою орендодавця закладати багаторічні насадження.

Пунктами 8, 9 договорів оренди передбачено, що земельні ділянки передаються в оренду для вирощування товарної сільськогосподарської продукції, із цільовим призначенням землі сільськогосподарського призначення.

З пункту 28 договорів оренди земельних ділянок розділу «Зміна умов договору і припинення його дії» вбачається, що у випадку дострокового розірвання договору орендодавцем орендарю сплачуються виплати понесені за закладку та догляд за багаторічними насадженнями за весь період оренди, а також компенсують неодержаний прибуток.

Тобто, виходячи з цих положень договорів слідує, що позивачі знали умови та цільове призначення використання відповідачем земельних ділянок і підписавши договори оренди фактично надали письмову згоду відповідачу закладати на орендовані земельні ділянки багаторічні насадження, що повністю відповідає положенням ст. 25 Закону України «Про оренду землі».

При цьому, суд погоджується із твердженням позивачів, що виходячи з принципу ЗК України щодо раціонального використання та охорони земель, зміна виду використання землі в межах її цільового призначення повинна проводитися у порядку, встановленому для зміни цього цільового призначення землі.

Зазначений правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 14 травня 2014 року в справі № 6-35цс14, від 8 квітня 2015 року в справі № 6-32цс15, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України (зі змінами та доповненнями) має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч. 3 ст. 20 ЗК України зміна цільового призначення земельних ділянок здійснювалось згідно з чинним на час виникнення правовідносин між сторонами Порядком зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2002 року № 502 (постанова втратила чинність на підставі постанови КМУ N 154 від 20 лютого 2013 року) та за ініціативою власників.

Аналізуючи вказані правові норми, із урахуванням того, що позивачі надали письмову згоду відповідачу для засадження орендованих земельних ділянок багаторічними насадженнями, суд приходить до висновку, що саме позивачі мали змінити цільове призначення даних земельних ділянок з сільськогосподарського товарного виробництва на садівництво та не вправі покладати такий обовязок і вимагати зміни цільового призначення від відповідача, оскільки останній законом позбавлений такої можливості.

В той же час, відповідач дотримався своїх обовязків, визначених ст. 25 Закону України «Про оренду землі» та засадив земельні ділянки багаторічними насадженнями з дозволу відповідачів, використовуючи їх за цільовим призначенням, визначеному в договорах, у звязку із чим, підстави для розірвання договорів, визначені ст. 32 даного Закону відсутні.

Оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки своїми діями відповідач не порушив права та інтереси позивачів, у звязку із чим, предявлений ними позов є безпідставним, а тому в його задоволені слід відмовити.

На підставі ст.ст. 55, 129-1 Конституції України, ст.ст. 526, 611, 651, 792 ЦК України, ст.ст. 20, 141 ЗК України, ст.ст. 13, 14, 15, 18, 22, 24, 25, 31, 32 Закону України «Про оренду землі», суд керуючись ст.ст. 3, 6, 10, 11, 60, 61, 209, 212-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про розірвання договорів оренди земельних ділянок, укладених 21 січня 2009 року, та зобовязання повернути земельні ділянки, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області через Новоселицький райсуд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: