Ухвала

Іменем України

29 грудня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,

ГримичМ.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», треті особи: ОСОБА_4, управління Національного Банку України в Одеській області, Одеський обласний територіальний відділ Антимонопольного комітету України, територіальне управління Одеської, Херсонської та Миколаївської областей Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг в Україні, управління у справах захисту споживачів в Одеській області, про визнання пунктів договору поруки та кредитного договору недійсними, встановлення процентної ставки за касаційною скаргою ОСОБА_2, поданою представником - ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду Одеської області від 08 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 26 червня 2008 року між ним та публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - ПАТ «ПУМБ») було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого він отримав кредитні кошти у розмірі 54 589 доларів США зі сплатою 7,77 % річних. На забезпечення виконання умов кредитного договору між банком та ОСОБА_4 того ж дня було укладено договір поруки та договір застави транспортного засобу, предметом якого є автомобіль марки Mersedes Benz ML 320, номерний знак НОМЕР_1, придбаний за кредитні кошти. Крім того, на виконання умов кредитного договору він 27 червня 2008 року уклав із закритим акціонерним товариством українська страхова компанія «Княжа» (далі - ЗАТ УСК «Княжа») договір страхування транспортного засобу, водія та пасажирів.

Посилаючись на те, що банк у квітні-травні 2010 року без повідомлення позичальника та поручителя підняв відсоткову ставку за кредитом з 7,77 % річних до 13,49 % річних, позивач просив визнати п.п. 1.3, 1.3.1 кредитного договору та п.п. 2.2, 2.4 договору поруки недійсними, а також встановити процентну ставку за користування кредитом на рівні 7,77 % річних.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 15 березня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано п. 2.2, 2.4 договору поруки від 26 червня 2008 року недійсним. Визнано п. 1.3, 1.3.1 кредитного договору від 26 червня 2008 року недійсним. Встановлено процентну ставку за користування кредитом відповідно до кредитного договору від 26 червня 2008 року у розмірі 7,77 % річних.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 08 вересня 2016 року рішення районного суду скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й залишити рішення суду першої інстанції в силі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов обґрунтованого висновку про те, що сторони є вільними у виборі контрагентів та визначенні умов договору, зокрема сторони у п. 1.3 кредитного договору погодили процентну ставку за користування кредитом на рівні 13,49 % річних, при цьому у п. 2.1.3 передбачили можливість зменшення розміру відсоткової ставки до 7,77 % річних у разі страхування транспортного засобу протягом всього строку дії договору у ЗАТ УСК «Княжа». Тобто встановлення відсоткової ставки за користування кредитом на рівні 7,77 % річних було на певних умовах.

При цьому банк не примушував позивача та поручителя укладати договір страхування саме з ЗАТ УСК «Княжа».

У 2009 року власник транспортного засобу, придбаного за кредитні кошти та який є предметом застави, ОСОБА_4, уклала договір страхування не із ЗАТ УСК «Княжа», відтак, умова кредитного договору про знижену відсоткову ставку перестала діяти в силу вибору ОСОБА_4 іншого страховика. Отже, банк не підвищував відсоткову ставку за кредитом.

Посилання у касаційній скарзі на правову позицію Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року № 6-2355цс15 безпідставні, оскільки стосуються інших фактичних обставин та правовідносин.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції (ст. 335 ЦПК України), висновків судів не спростовують і на законність судових рішень не впливають.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2, подану представником - ОСОБА_5, відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 08 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К.Гримич