У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2016 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Гримич М.К., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу апеляційного суду

м. Києва від 27 липня 2016 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у

м. Києві,

в с т а н о в и в:

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із скаргою на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, мотивуючи її тим, що 14 травня 2014 року державним виконавцем Єрмолко С.М. було відкрито виконавче провадження, а тому на її думку строк, протягом якого державним виконавцем повинні бути проведені виконавчі дії, з урахуванням ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження», закінчився 14 листопада 2014 року.

10 грудня 2015 року у відповідності до вимог ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження.

Згідно з п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» 28 грудня 2015 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа, копія якої разом з виконавчим документом була направлена стягувачу.

Враховуючи викладене, заявник просила визнати протиправною та скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 43274081 від 10 грудня 2015 року

і зобов'язати державного виконавця відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві Єрмолко С.М. прийняти постанову про закінчення виконавчого провадження.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 02 червня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 27 липня 2016 року, у задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовлено.

До Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга, в якій заявник просить звільнити її від сплати судового збору, посилаючись на скрутний майновий стан, оскільки за віком та станом здоров'я не працює, заробітну плату чи пенсію не отримує.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України з урахуванням майнового стану сторони суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більш як до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до ч. 3 цієї статті, з підстав, зазначених у частині у частині першій цієї статті, суд може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати.

Враховуючи викладене та з урахуванням майнового стану заявника, суд вважає, що її клопотання підлягає задоволенню.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд апеляційної інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, в межах наданих йому повноважень, перевірив правильність застосування місцевим судом норм матеріального права, правильно застосував норми процесуального права та дійшов обґрунтованого висновку про відхилення апеляційної скарги.

Залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з відсутності порушення державним виконавцем законодавства та прав боржника під час примусового виконання рішення суду.

Таким чином, оскаржувана постанова державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження

від 10 грудня 2015 року винесена із дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», а тому відсутні підстави для задоволення даної скарги.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваної ухвали не дають підстав для висновку, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Звільнити ОСОБА_2 від сплати судового збору за подання касаційної скарги.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу апеляційного суду м. Києва від 27 липня 2016 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ М.К. Гримич