н/п 2/490/1661/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 року

Центральний районний суд м.Миколаєва

у складі: головуючого судді Мамаєвій О.В.,

із секретарем Баришніковою І.М.,

за участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2 та ї представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Центрального районного суду м.Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради, ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування рішення, визнання недійсним державного акту, скасування у державному реєстрі речових прав запису про право власності, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6,

ВСТАНОВИВ :

17 березня 2016 року позивач звернувся до суду із позовом до Миколаївської міської ради про визнання недійсним та скасування п.4 рішення сесії Миколаївської міської ради від 22.01.2010 року №43/27.

19.08.2016 року позивач доповнив позовні вимоги, просить також визнати недійсним виданий ОСОБА_2 державний акт на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 від 09.08.2010 року, скасувати у державному реєстрі речових прав запис №4995742 про право власності ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку.

В обгрунтування позову зазначив, що згідно вказаного рішення Миколаївської міської ради ОСОБА_2 передано у власність земельну ділянку площею 1000 кв.м. та в оренду 874 кв.м. по АДРЕСА_1 для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1. Однак, вказане рішення було постановлено із порушенням норм земельного законодавства, оскільки у ОСОБА_2 на час постановлення вказаного рішення не було права власності чи користування домоволодінням по АДРЕСА_1.

06.10.2015 року позивач набув право власності на 1/3 частку житлового будинку по АДРЕСА_1, та відповідно до нього переходить і право власності чи користування земельною ділянкою, пропорційно до набутої частки у будинку.

На підставі викладеного, просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 08.11.2016 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено ОСОБА_2, а в якості третіх осіб ОСОБА_5 та ОСОБА_6

У судовому засіданні позивач, який є одночасно представником третьої особи ОСОБА_5, підтримав позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 та ї представник ОСОБА_3 вказали, що заперечують проти позову, оскільки на час винесення спірного рішення про передачу їй у власність та оренду спірної земельної ділянки, їй належав будинок по АДРЕСА_1, так як вона уклала із третіми особами договір купівлі-продажу у простій письмовій формі, та передали продавцям грошові кошти. Рішенням суду за нею було визнано право власності на цей будинок, а в подальшому це рішення було скасовано, у задоволенні позову відмовлено. Однак, вважають, що позивач має право на будинок і відповідно на земельну ділянку, так як їй досі не повернули грошові кошти, отримані за договором купівлі-продажу, крім того, вона потратила значні кошти на ремонт будинку, які їй теж не повернули. Тому у задоволенні позову просять відмовити.

Представник відповідача Миколаївської міської ради у судове засідання не з'явився, надав письмові заперечення проти позову, згідно яких просить відмовити у задоволенні позову, так як оспорюване рішення є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання. Скасування цього акту не породжує наслідків для власника земельної ділянки. У ОСОБА_2 виникло право власності та користування земельною ділянкою, і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.

Третя особа ОСОБА_6 про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не сповістила, заперечень проти позову не надала.

Суд, вислухавши позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, дослідивши письмові докази по справі, оглянувши матеріали цивільної справи №2-14/11 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про визнання угоди дійсною, матеріали інвентарної справи будинку по АДРЕСА_1, дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню.

Судом встановлено, що будинок по АДРЕСА_1 належав на праві власності ОСОБА_7 та ОСОБА_8 згідно договору дарування від 22.01.1982 року та свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, по 1/2 частині кожному.

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, а ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Після оформлення спадкових прав на вказаний будинок, ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_9 на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом, виданим 11.07.2006 року, належало по 1/3 частині вказаного будинку кожному.

Після смерті ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, спадщину прийняв ОСОБА_1, отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку будинку по АДРЕСА_1, видане 06.10.2015 року /а.с. 6/.

Відповідно до ст. 120 ЗК України та 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

У вересні 2005 року ОСОБА_2 домовилась із ОСОБА_6, ОСОБА_9 та ОСОБА_5 про продаж будинку по АДРЕСА_1 за 5000 доларів США, уклавши договір у простій письмовій формі.

Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 17.10.2007 року було задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_9 та ОСОБА_5 про визнання угоди дійсною та визнання права власності, визнано дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку по АДРЕСА_1, та визнано за ОСОБА_2 право власності на вказаний житловий будинок /а.с. 7/.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 01.09.2009 року, рішення суду від 17.10.2007 року було скасовано, справу передано на новий розгляд до того ж суду в іншому складі /а.с. 8/.

Після цього, 22.01.2010 року Миколаївською міською радою було прийнято рішення № 43/27 "Про вилучення, надання, передачу у власність, спільну сумісну та спільну часткову власність, надання в оренду земельних ділянок громадянам, зміну цільового призначення земельної ділянки та внесення змін до рішень Миколаївської міської ради по Центральному району м.Миколаєва", у п.4 якого вирішено затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальноб площею 1874 кв.м. (1000 кв.м. для передачі у власність, 874 кв.м. - в оренду терміном на 25 років) для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1. Надано дозвіл на складення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Надано ОСОБА_2 у власність земельну ділянку площею 1000 кв.м. із домоволодіння загальною площею 1874 кв.м. для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1. Передано ОСОБА_2 в оренду терміном на 25 років земельну ділянку площею 874 кв.м. із домоволодіння загальною площею 1874 кв.м. для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 /а.с. 5/.

На підставі вказаного рішення, ОСОБА_2 отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1, розташовану за адресою АДРЕСА_1, площею 0,1000 га /а.с. 66/.

Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 31.03.2011 року, в позові ОСОБА_2 про визнання договору дійсним та визнання права власності було відмовлено /а.с. 10-11/. Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 02.08.2011 року рішення суду від 31.03.2011 року залишено без змін /а.с. 12/.

Так, згідно ч.2,3 ст. 116 ЗК України (в редакції закону станом на прийняття оспорюваного рішення), набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим кодексом.

У ч.1 ст. 118 ЗК України (в редакції закону станом на прийняття оспорюваного рішення), зазначено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Таким чином, із викладених норм земельного законодавства вбачається, що надання земельної ділянки у власність для обслуговування житлового будинку можливо, якщо особа має право власності на сам житловий будинок для обслуговування якого надається ділянка, та має право користування земельною ділянкою на час звернення про оформлення права власності

Згідно матеріалів справи слідує, що на час прийняття рішення № 43/27 від 22.01.2010 року Миколаївською міською радою "Про вилучення, надання, передачу у власність, спільну сумісну та спільну часткову власність, надання в оренду земельних ділянок громадянам, зміну цільового призначення земельної ділянки та внесення змін до рішень Миколаївської міської ради по Центральному району м.Миколаєва", у ОСОБА_2 не було права власності на будинок по АДРЕСА_1, і відповідно не було права користування земельною ділянкою.

Аналізуючи викладене, суд погоджується із твердженням позивача про невідповідність спірного рішення Миколаївської міської ради вимогам законодавства.

Враховуючи, що п.п. 4.1, 4.2, 4.3 розділу 4 рішення Миколаївської міської ради №43/27 від 22.01.2010, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі у власність та оренду для обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1, надано ОСОБА_2 у власність та в оренду земельну ділянку для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1- прийняте з порушенням вимог закону, позовні вимоги про визнання його недійсним та скасування підлягають задоволенню.

Оскільки Державний акт на право власності на земельну ділянку є документом, що посвідчує право власності й видається на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні правовстановлюючі документи, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Таким чином, позовні вимоги про визнання недійсним державного акту серія НОМЕР_2 від 09.08.2010 року на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1, виданий ОСОБА_2, також підлягають задоволенню.

Що стосується скасування у державному реєстрі речових прав запису № 4995742 про право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку по АДРЕСА_1, то Миколаївська міська рада та ОСОБА_2 не є належними відповідачами за даними вимогами, тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Доводи представника відповідача Миколаївської міської ради про те, що оспорюване рішення є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання, а скасування цього акту не породжує наслідків для власника земельної ділянки, що зазначено також у правовій позиції ВСУ у постанові від 11.11.2014 року по справі № 21-405а14, є необґрунтованими, а вказана постанова не підлягає застосуванню до даних правовідносин. Так, у зазначеній справі постанова винесена за наслідком розгляду адміністративного спору за позовом прокурора до Київської міської ради про скасування рішення. Суд вказав, що розгляд даного позову не впливає на законність правовстановлюючих документів щодо права власності чи користування земельною ділянкою до розгляду спору про їх оскарження (не породжує юридичних наслідків), оскільки захист порушеного права у разі набуття права власності на земельну ділянку або укладання договору оренди юридичною чи фізичною особою має вирішуватися за нормами цивільного законодавства.

За даних позовом позивач звернувся до суду за захистом порушеного права та оспорює як рішення органу місцевого самоврядування, так і правовстановлюючий документ про право власності на земельну ділянку.

Доводи відповідача ОСОБА_2 та її представника, що позов не підлягає задоволенню, оскільки відповідачу не повернені кошти, які вона сплатила за придбання будинку за адресою: АДРЕСА_1, а також, не відшкодовано понесені нею затрати на проведення ремонту будинку, є безпідставними, та не мають правового значення для вирішення даного спору.

При цьому відповідач ОСОБА_2 не позбавлена можливості, якщо вважає, що порушені її права, звернутись до суду із відповідними позовами про повернення сплачених коштів та стягнення необхідних витрат, понесених на утримання вказаного будинку.

Приймаючи до уваги, що позивачем не заявлені вимоги про відшкодування судового збору за розгляд справи, у суду відсутні підстави для покладення витрат на відповідача, разом з тим суд зазначає, що позивач не позбавлений права звернутися в подальшому з заявою для вирішення питання про розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 61, 79, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради, ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування рішення, визнання недійсним державного акту, скасування у державному реєстрі речових прав запису про право власності, - задовольнити частково.

Скасувати п.4 рішення Миколаївської міської ради №43/27 від 22.01.2010р. "Про вилучення, надання, передачу у власність, спільну сумісну та спільну часткову власність, надання в оренду земельних ділянок громадянам, зміну цільового призначення земельної ділянки та внесення змін до рішень Миколаївської міської ради по Центральному району м.Миколаєва", яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі у власність та оренду для обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1, надано ОСОБА_2 у власність та в оренду земельну ділянку для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1.

Визнати недійсним державний акт серія НОМЕР_2 від 09.08.2010 року на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1, виданий ОСОБА_2.

В задоволенні решти частини позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м.Миколаєва шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні, мають право подати апеляційну скаргу в 10-денний строк з дня отримання копії рішення суду.

Суддя : О.В. Мамаєва