Справа № 369/7680/15-ц Головуючий у І інстанції Усатов Д. Д.
Провадження № 22-ц/780/2529/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 56 26.05.2016
УХВАЛА

Іменем України

26 травня 2016 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Білоконь О.В., Гуль В.В.,

при секретарі Петленко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про стячгнення грошових коштів за депозитним вкладом, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернуласядо суду із вказаним вище позовом,який мотивувала тим, що 21 лютого 2014 року між нею і ПАТ «КБ «Надра» було укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення, згідно якого вона зобовязалася передати банку грошові кошти у розмірі 1500000 грн. строком на дванадцять місяців + 1 день, а банк зобовязався прийняти кошти, виплатити їй 19,5 % річних за час користування коштами та повернути їх після закінчення строку. Відповідно до умов договору вона перерахувала на депозитний рахунок № 1849164 в банку кошти в розмірі 1500000 грн.

Вказувала, що 12 червня 2015 року в газеті «Голос України» № 103 було опубліковане оголошення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Надра». 19 червня 2015 року вона звернулася до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» ОСОБА_3 із заявою-вимогою про повернення суми депозитного вкладу і процентів за ним, проте станом на дату подачі позову грошові кошти їй не повернуті, в тому числі не повернута гарантована Фондом сума - 200000 грн. Вважає, що такі дії є порушенням її прав, вимог закону, зокрема ст.ст.526,1058,1060 ЦК України, та умов депозитного договору. Враховуючи наведене просила стягнути солідарно із відповідачівна її користь грошовий вклад у розмірі 1500000 грн. та проценти за вкладом у розмірі 124312,5 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись із таким рішенням, ОСОБА_2подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким її вимоги задоволити в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Скаргу мотивує тим, що суд не дав належної правової оцінки факту невиконання банком умов укладеного з нею депозитного договору та строку його дії.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав, просив задоволити і скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду.

Представник уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність і обгрунтованість судового рішення та відсутність підстав для його скасування.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що ще до закінчення дії укладеного між сторонами договору банківського вкладу, ПАТ «КБ «Надра» у встановленому законом порядку віднесено до категорії неплатоспроможних і запроваджено тимчасову адміністрацію, а у червні 2015 року розпочата процедура ліквідації банку, а відтак повернення даного вкладу має відбуватися виключно в порядку, визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який не передбачає примусового стягнення коштів за вкладом.

При цьому суд виходив з того, що за умовами договору банківського вкладу (депозиту), укладеного 21 лютого 2014 року між ОСОБА_2 і ПАТ «КБ «Надра», позивачка розмістила кошти в банку на індивідуальних умовах, які є більш сприятливими порівняно із стандартними умовами, зокрема за більшою ніж зазвичай процентною ставкою, а тому в такому випадку згідно ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відшкодування гарантованої суми 200000 грн. не здійснюється.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) однасторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) грошову суму (вклад), зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 лютого 2014 року року між ОСОБА_2 і ПАТ «КБ «Надра» було укладено договір № 1849164 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення, за яким ОСОБА_2 зобовязалася передати банку грошові кошти у розмірі 1500000 грн. строком на дванадцять місяців + 1 день, а банк зобовязався прийняти кошти, сплатити вкладнику 19,5 % річних за час користування коштами та повернути кошти після закінчення строку дії договору.

Відповідно до взятих на себе зобов'язань ОСОБА_2 перерахувала на депозитний рахунок № 1849164 в ПАТ «КБ «Надра» кошти в розмірі 1500000 грн.

Також судом встановлено, що до закінчення дії укладеного між сторонами договору банківського вкладу, постановою виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 5 лютого 2015 року в ПАТ «КБ «Надра» у період із 6 лютого по 5 червня 2015 року було запроваджено тимчасову адміністрацію, а в подальшому рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 113 від 5 червня 2015 року розпочата процедура ліквідації ПАТ «КБ «Надра» з відшкодуванням з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку.

Отже, починаючи із 6 лютого 2015 року ПАТ «КБ «Надра» здійснює свою діяльність на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який встановлює процедуру щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і їх ліквідації. Відтак, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому запроваджена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми вказаного Закону є спеціальними, а цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у спірних правовідносинах.

Пунктом 1 ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації, зокрема, під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку).

Згідно ч. 6 ст. 36 вказаного Закону обмеження, встановлене п.1 ч.5 цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку, зокрема, щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України.

Стаття 26 цього Закону гарантує кожному вкладнику банку відшкодування Фондом коштів за його вкладом, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, яка не може бути меншою 200 тис. грн.

Судом першої інстанції встановлено, що виплата позивачці гарантованої суми у розмірі 200000 грн. Фондом гарантування вкладів фізичних осіб не здійснена, поскільки вклад у банку ОСОБА_2 було розміщено на індивідуальній основі, зокрема позивачка отримувала від банку проценти за вкладом у розмірі 19,5 %, тобто більшому ніж базова ставка розмірі (18,5%).

Таке повністю відповідає приписам п.7 ч.4 ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», згідно яких Фонд не відшкодовує кошти за вкладами у банку, за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку проценти, або мають інші фінансові привілеї від банку.

Разом з тим у випадку, якщо вклад перевищує гарантовану суму, у разі ліквідації банку, задоволення таких кредиторських вимог здійснюється за рахунок коштів, одержаних у результаті ліквідації та реалізації майна неплатоспроможного банку, у черговості, визначеній ч.1 ст.52 вказаного Закону, яка передбачає задоволення вимог вкладників банку в четверту чергу.

Отже за змістом наведених норм після запровадження у банку тимчасової адміністрації та початку процедури ліквідації, задоволення вимог кредиторів поза межами гарантованої Фондом суми вкладів, відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом порядку.

Спрямування коштів, одержаних в результаті ліквідації та реалізації майна банку, відноситься до компетенції уповноваженої особи Фонду.

Аналогічний правовий висновок зробив Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 20 січня 2016 року при розгляді справи № 6-2001цс15, предметом якої був спір про стягнення депозиту фізичної особи. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Введення у банк тимчасової адміністрації унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Судом встановлено, що на підставі звернення позивачки Фонд гарантування вкладів фізичних осіб визнав її кредитором ПАТ «КБ «Надра» і її кредиторські вимоги включено до 4 черги на суму 1515097,81 грн. (а.с.70), що повністю відповідає приписам Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», щодо порядку повернення вкладу.

За таких обставин, суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що банк незаконно припинив виплату процентів з моменту запровадження тимчасової адміністрації безпідставні, поскільки як вище вказувалося згідно ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд не дав належної правової оцінки положенням ст.ст.1058, 1060 ЦК України та умовам укладеного між сторонами договору банківського вкладу, а відмова банку у повернені грошових коштів суперечать вимогам чинного законодавства, колегія суддів не приймає до уваги як необгрунтовані, бо після запровадження у банку тимчасової адміністрації та початку процедури ліквідації, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченої ст.52 Закону. Метою застосування цієї черговості є забезпечення неупередженого ставлення до всіх кредиторів неплатоспроможного банку та врахування їх пріоритетності. Застосування ж у випадку, коли у банку запроваджена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, загального порядку задоволення вимог вкладників суперечить цій меті.

Інших доводів щодо незаконності судового рішення апеляційна скарга, яка повторює за своїм змістом позовну заяву, не містить.

Доводи представника апелянта в суді апеляційної інстанції про недоведеність факту розміщення позивачкою вкладу на індивідуальній основі, спростовуються матеріалами справи, зокрема наданими представником Фонду протоколом засідання комітету з управління активами та пасивами ПАТ «КБ «Надра» № 13.5 від 28 січня 2014 року та додатком № 1 до цього протоколу, згідно яких базова процентна ставка за вкладом без поповнення становить 18,5 %. В той же час цим протоколом надано право директорам РУ погоджувати індивідуальні умови оформлення депозитних вкладів, зокрема встановлювати бонус до базової процентної ставуки в розмірі до 1 %. Процентна ставка за вкладом позивачки встановлена у розмірі 19,5 %, що у свою чергу свідчить про розміщення позивачкою вкладу не на базових умовах, а на індивідуальній основі (а.с.62-63).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: