ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/4912/16-ц
Провадження № 2/210/1945/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого-судді: Вікторович Н.Ю.,
за участі секретаря судового засідання: Ширинової К.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, в порядку ч.2 ст.197 ЦПК України, без участі сторін, та без фіксування судового засідання звукозаписувальним пристроєм, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - Відділ реєстрації місця проживання громадян ОСОБА_5 комітету Металургійної районної у місті ради, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, -
02 листопада 2016 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся представник позивача ОСОБА_2, - ОСОБА_9 (угода про надання правової допомоги від 18 жовтня 2016 року (а.с.17), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №1726 від 17 вересня 2007 року (а.с.19) із вищевказаною позовною заявою.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказував на ті обставини, що позивачеві ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності №Дз740 від 17 листопада 2016 року, зареєстрованому в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 13 грудня 2016 року, належить 1/4 частина квартири АДРЕСА_1. Іншими співвласниками цієї квартири, у рівних частинах, по 1/4 частині є: ОСОБА_6, ОСОБА_7, які є батьками позивача ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження останньої, та ОСОБА_8, котра є донькою позивача ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про її народження.
Вказував на те, що з усіма членами своєї родини, крім відповідачів по справі, позивач ОСОБА_2 дійшла згоди про те, що у разі прийняття нею рішення про розпорядження майном, 1/4 частиною квартири, вони нададуть свою згоду на укладення правової угоди, і не будуть заперечувати проти цього. З відповідачами по справі позивач ОСОБА_2 не має можливості дійти згоди щодо добровільного зняття з реєстрації за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Нахімова, буд.№28, кв.№12, оскільки вони за цією адресою не проживають, ОСОБА_3 з 2003 року, а ОСОБА_4 з 1998 року, місце їх проживання і знаходження позивачеві ОСОБА_2 не відоме, та дана обставина підтверджується складеним актом з місця проживання.
Зазначав, що ніяких домовленостей між позивачем ОСОБА_2 та відповідачами по справі, стосовно користування 1/4 часткою її квартири не було і не має, також немає і не було ніяких домовленостей з іншими співвласниками, щодо користування їхніми частками у цій квартирі, та квартира не була їх постійним місцем проживання.
Посилався на ті обставини, що перебування відповідачів на реєстраційному обліку у квартирі, розташованій за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Нахімова, буд.№28, кв.№12, співвласником котрої є позивач ОСОБА_2, обмежують її права у здійсненні права користування та розпорядження своєю часткою житлового приміщення.
На підставі викладеного представник позивача просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, та винести рішення, котрим визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою №12 в будинку №28 по вулиці Нахімова в м. Кривому Розі Дніпропетровської області.
Позивач ОСОБА_2 до зали суду не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, в порядку ст.38 ЦПК України, скористалася правом представництва своїх інтересів у суді зі сторони представника.
Представник позивача ОСОБА_2, - ОСОБА_9 до зали суду також не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, наддав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позовній заяві, просив суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до зали суду також не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином за місцем своєї реєстрації, причини неявки суду не повідомили, клопотань про розгляд справи за їх відсутності або про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
Представник третьої особи, - Відділ реєстрації місця проживання громадян ОСОБА_5 комітету Металургійної районної у місті ради, до зали суду також не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності або про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
Треті особи, - ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до зали суду також не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотань про розгляд справи за їх відсутності або про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України.
Суд, приймаючи до уваги вимоги ч.1 ст.157 ЦПК України, зі згоди представника позивача ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.
Повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
Так, згідно положень ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.
Захист цивільних прав, це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.
Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів (ст.57 ЦПК України).
За загальними положеннями ЦПК України, обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Виходячи з вимог ст.ст.10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.
Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.
З письмових матеріалів справи судом встановлено, що позивачеві ОСОБА_2 (а.с.5, 6) на підставі свідоцтва про право власності №Дз740 від 17 листопада 2016 року, зареєстрованому в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 13 грудня 2016 року, належить 1/4 частина квартири АДРЕСА_1 (а.с.7, 8, 9). Іншими співвласниками цієї квартири, у рівних частинах, по 1/4 частині є: ОСОБА_6, ОСОБА_7, які є батьками позивача ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження останньої (а.с.10), та ОСОБА_8, котра є донькою позивача ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про її народження (а.с.11, 12, 13).
За адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Нахімова, буд.№28, кв.№12, значаться також зареєстрованими відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що підтверджується відповідною довідкою (а.с.16).
Зі змісту позовної заяви судом встановлено, що з усіма членами своєї родини, крім відповідачів по справі, позивач ОСОБА_2 дійшла згоди про те, що у разі прийняття нею рішення про розпорядження майном, 1/4 частиною квартири, вони нададуть свою згоду на укладення правової угоди, і не будуть заперечувати проти цього. З відповідачами по справі позивач ОСОБА_2 не має можливості дійти згоди щодо добровільного зняття з реєстрації за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Нахімова, буд.№28, кв.№12, оскільки вони за цією адресою не проживають, ОСОБА_3 з 2003 року, а ОСОБА_4 з 1998 року, місце їх проживання і знаходження позивачеві ОСОБА_2 не відоме, та дана обставина підтверджується складеним актом з місця проживання (а.с.14-15). Ніяких домовленостей між позивачем ОСОБА_2 та відповідачами по справі, стосовно користування 1/4 часткою її квартири не було і не має, також немає і не було ніяких домовленостей з іншими співвласниками, щодо користування їхніми частками у цій квартирі, та квартира не була їх постійним місцем проживання.
Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч.2 ст.319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Стосовно вселення членів сімї у житлове приміщення, яке належить громадянину на підставі власності, це є результатом реалізації права власника, тому у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право.
Статтею 15 ЦК України у частині 1 визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право (ч.1, ч.2 ст.16 ЦК України).
Згідно ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Так, судом встановлено, що відповідачі у справі, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, не будучи власниками квартири, залишаються зареєстрованими у ній, однак більш ніж один рік не проживають у квартирі, що належить на праві приватної спільної часткової власності позивачу, її батькам та донці у рівних частинах, поважні причини їх відсутності за місцем реєстрації судом не встановлені, що свідчить про вчинення ними перешкод у користуванні власністю власникам, позивачу, її батькам та її донці, при цьому між сторонами відсутня домовленість щодо збереження права на житло, тому суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та задовольняє їх в частині визнання відповідачів такими, що втратили право на користування даною квартирою.
Суд також зазначає, що відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.
Таким чином, само по собі рішення суду про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, у відповідності до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», є підставою для подальшого зняття останніх з реєстрації в цьому приміщенні.
При цьому, у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши водночас одну із таких вимог, зокрема: про позбавлення права користування житловим приміщенням.
З урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє доведення в судовому засіданні, з підстав викладених вище, а тому підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.15, 60, 212, 215-218, 223-230, 294 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - Відділ реєстрації місця проживання громадян ОСОБА_5 комітету Металургійної районної у місті ради, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, - квартирою №12 в будинку №28 по вул. Нахімова в м. Кривому Розі Дніпропетровської області.
Рішення суду є підставою для зняття ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, з реєстраційного обліку за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Нахімова, буд.№28, кв.№12.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Відповідно до статей 231, 232 ЦПК України оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та вразі ухвалення повторного заочного рішення судом першої інстанції. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право на оскарження заочного рішення в загальному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Н. Ю. Вікторович