У х в а л а

іменем україни

21 грудня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3, про визнання права власності на Ѕ частку самочинно збудованого житлового будинку, виділ частки у користування та встановлення порядку користування земельною ділянкою за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 30 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 1 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2012 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що з 17 лютого 2001 року по 18 квітня 2012 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 За час перебування у шлюбі ними був побудований будинок на земельній ділянці, наданій останньому згідно рішення Лука-Мелешківської сільської ради Вінницької області від 29 квітня 2005 року, яку вона вважає спільною сумісною власністю подружжя. Будівництво повністю закінчено, однак будинок не прийнятий до експлуатації. Посилаючись на такі обставини, просила визнати за нею право власності на Ѕ частку самочинно збудованого будинку з господарськими будівлями: літ. «А», з цокольним поверхом літ. «п/А», терасою «а», сараєм «п/а», гаражем літ. «Б», сараєм «В», убиральнею літ. «Г», криницею №1, огорожею № 2 по АДРЕСА_1; виділити їй в користування частину будинку з господарськими будівлями та спорудами згідно з варіантом № 3 судової будівельно-технічної експертизи; встановити порядок користування земельною ділянкою площею 0,10 га, на якій розташований будинок, згідно з фактичним його користуванням за варіантом № 9 даної експертизи.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 30 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 1 лютого 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 30 листопад 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 1 лютого 2016 року, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах його повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, у складі, визначеному цим Законом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що спірний будинок не є самочинним будівництвом, а фактично є новоствореним майном, забудовником якого є подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2, розташованим на належній особисто ОСОБА_2 земельній ділянці.

До набуття новоствореним майном статусу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами об'єкт є сукупністю будівельних матеріалів, про визнання права власності на які позов не заявлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із визначених позивачем підстав та предмета позову та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові, оскільки визнання у судовому порядку права власності на новостворене нерухоме майно не передбачено, а вимоги про порядок користування земельною ділянкою передчасні.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 30 листопада 2015 року та ухвала апеляційного суду Вінницької області від 1 лютого 2016 року постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуОСОБА_1 відхилити.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 30 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 1 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.О.Карпенко
Судді: Т.Л.Ізмайлова О.В.Кадєтова