АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/5836/16 Головуючий ІІ інстанції - Бездітко В.М.
Категорія: захист честі,гідності та ділової репутації
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Бездітка В.М.,

суддів - Коваленко І.П.,Костенко Т.М.,

за участю секретаря - Котлярової М.Ю.,

розглянув матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 01 серпня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про захист честі, гідності та ділової репутації і стягнення моральної шкоди, -

встановила:

У листопаді 2015 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що він є власником частини домоволодіння АДРЕСА_1. З 2012 року він зареєстрований як приватний підприємець і з 09.08.2012 року Державною податковою службою України йому було дозволено здійснювати види господарської діяльності - оптова торгівля деталями та технічне обслуговування автомобілів за місцем мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_1. Відповідачі по справі є його сусідами, які невдоволені його підприємницькою діяльністю, у зв'язку з чим розповсюджують, шляхом направлення до Головного управління Державної санітарно-епідеміологічної служби у Харківській області та до Державної екологічної інспекції у Харківській області скарг, неправдиву інформацію щодо заняття ним підприємницькою діяльністю зі шкідливими умовами. А саме: здійснення на території домоволодіння ремонту легкових та вантажних автомобілів, заміни мастил, зварювальних та лакофарбових робіт, що призводить до викиду токсичних речовин у атмосферу та спричиняє шуми, які перевищують допустиму норму. Проте, такі відомості не відповідають дійсності, оскільки він ніколи не займався на території свого домоволодіння роботами зі шкідливими умовами, що підтверджується рішенням Апеляційного суду Харківської області від 15 жовтня 2015 року та даними перевірки КП «СЕС». Неправомірними та систематичним діями відповідачів йому спричинена моральна шкода, розмір компенсації якої він оцінює в 200 000 грн.

Просив зобов'язати відповідачів спростувати відомості, що не відповідають дійсності і порочать його честь, гідність та ділову репутацію щодо заняття незаконною підприємницькою діяльністю по АДРЕСА_1, шляхом направлення листів до Головного управління Державної санітарно-епідеміологічної служби у Харківській області та Державної екологічної інспекції у Харківській області. Стягнути з кожного відповідача по 50 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01 серпня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, позовні вимоги задовольнити. Посилався на порушення судом норм матеріального і процесуального права. В обґ рунтування скарги зазначено, що суд першої інстанції прийшов до не вірного висновку, що обставини скарг відповідачів носили характер захисту конституційних прав, а не поширення недостовірної інформації. Через скарги відповідачів його діяльність постійно піддавалась перевіркам, він був вимушений нервувати, відволікатися від своїх побутових проблем. Судом першої інстанції не в повному обсязі досліджені докази наданих ним до суду. Проігноровано рішення Апеляційного суду Харківської області від 15.10.2015 року, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 04.02.2016 року залишено без змін і яким відмовлено ОСОБА_6 у задоволенні позовних вимог про припинення діяльності, яка порушує права особи та стягнення моральної шкоди. На думку позивача є безперечним доказом того, що відомості, які розповсюджують відповідачі не відповідають дійсності.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції враховував постанову Пленуму Верховного суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» та прийшов до вірного висновку, що направлення відповідачами вказаних вище скарг до адміністрації Орджонікідзевського району Харківської міської ради, Державної екологічної інспекції у Харківській області, Головного управління Державної санітарно-епідеміологічної служби у Харківській області, не є поширенням недостовірної інформації. Вказані органи влади та місцевого самоврядування мають відповідний обсяг компетенції для перевірки інформації, яка була викладена відповідачами у заявах-скаргах, адресованих цим органам влади.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст.277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 року, позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.15 вказаної постанови при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто/або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації, поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку, викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації є також вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших товарів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать честь, гідність фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

По справі встановлено, що ОСОБА_1 є власником частини домоволодіння АДРЕСА_1. Згідно рішення Харківської міської ради від 1996 року йому та членам його сім»ї передано безоплатно у власність земельну ділянку за цією ж адресою.

За адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_1 здійснюється підприємницька діяльність з ремонту легкових та вантажних автомобілів, на підставі дозволу Держаної податкової служби України на здійснення господарської діяльності - оптова торгівля деталями та технічне обслуговування автомобілів.

Здійснення ОСОБА_1 підприємницької діяльності було підтверджено перевірками Орджонікідзевською районною санітарно-епідеміологічною станцією (лист № 3.1., 3.2/4994 від 29.08.2011 року), адміністрацією Орджонікідзевського району ХМР ( лист від 13.09.2011 року).

З висновку, складеному Орджонікідзевським РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області від 29.09.2015 року, станом на 28.03.2015 року, вбачається, що перевіркою не було встановлено ознак ведення ОСОБА_1 підприємницької діяльності з ремонту автомобілів за адресою: АДРЕСА_1.

В листі начальника Харківського міського управління ГУ Держсанепідслужби у Харківській області від 29.03.2013 року,зазначено, що в результаті досліджень домоволодіння по АДРЕСА_1, порушень санітарно-епідеміологічних норм не виявлено.

З листа адміністрації Орджонікідзевського району Харківської міської ради, листа Державної екологічної інспекції у Харківській області, листів Головного управління Державної санітарно-епідеміологічної служби у Харківській області від 07.08.2014 р. № 6.0/5844, від 12.09.2014 року № 6.0/6734, від 26.09.2014 року № 6.0/7018, від 26.09.2014 року № 6.0/7022 вбачається, що відповідачі подавали скарги на діяльність ОСОБА_1 до органів державної влади та місцевого самоврядування з метою перевірки діяльності останнього на предмет порушення санітарно-епідеміологічних та екологічних норм.

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27.02.2009 року усі відповідно до ст. 40 Конституції України мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатись до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мало місце реалізація особою конституційного права, передбаченого ст. 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що направлення відповідачами вказаних вище скарг до адміністрації Орджонікідзевського району Харківської міської ради, Державної екологічної інспекції у Харківській області, Головного управління Державної санітарно-епідеміологічної служби у Харківській області, не є поширенням недостовірної інформації, оскільки вказані органи влади та місцевого самоврядування мають відповідний обсяг компетенції для перевірки інформації, яка була викладена відповідачами у заявах-скаргах, адресованих цим органам влади.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідачів на його користь моральної шкоди, то судом ухвалено також вірне рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У відповідності до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як роз'яснено в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 р. N 4 (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 р. N 5), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

В силу положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Разом з тим належних та допустимих доказів на підтвердження того, що діями відповідачів, які, як зазначає позивач, полягали у поширенні щодо нього недостовірної інформації, завдано йому моральної шкоди, суду також не надано.

Доводи апеляційної скарги повторюють доводи позовної заяви, яким судом першої інстанції дана належна оцінка у відповідності з вимогами цивільно - процесуального закону.

Будь яких доказів, які б спростовували висновки суду позивач в апеляційній скарзі не зазначив.

Висновки рішення суду першої інстанції відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для скасування або зміни рішення суду при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, судова колегія,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 01 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий -

Судді -