Справа № 183/2188/16
№ 2/183/1640/16
29 серпня 2016 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі
головуючого судді Городецького Д.І.
секретаря Макаренко А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомосковську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Новомосковський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
15 квітня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа Новомосковський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
В обґрунтування вимог, позивач ОСОБА_1 посилалася на те, що на праві власності їй належить житловий будинок, розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Островського, № 82.
В житловому будинку зареєстрований її колишній чоловік - ОСОБА_2, шлюб з яким розірваний 23.06.2009 року.
З травня 2009 року ОСОБА_2 в житловому приміщенні не проживає, що підтверджується відповідним актом
Позивач ОСОБА_1 зазначила в заяві, що реєстрація відповідача перешкоджає реалізації її прав як власника, в звязку з чим, в заяві, посилаючись на вимоги ст.ст. 316, 317, 321, 405 ЦК України, просила суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком, розташованим за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Островського, № 82.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилася, в своїй заяві просила суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлений, в звязку з чим, судом проведений заочний розгляд справи.
Представник третьої особи - Новомосковського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в судове засідання не зявився.
Суд, дослідивши надані позивачем докази, приходить до наступного.
У відповідності до рішення Новомосковського міського народного суду Дніпропетровської області від 19.02.1988 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, поділ житлового будинку, був розірваний шлюб між сторонами, за ОСОБА_3 і ОСОБА_4 визнане за кожним право власності по 1/2 частині на житловий будинок, розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Островського, № 82
Судом встановлено, що 24 лютого 1989 року Відділом записів актів громадянського стану Новомосковського міськвиконкому Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, актовий запис № 71. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_4 присвоєне прізвище ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб.
У відповідності до договору купівлі-продажу, укладеного 20 березня 1991 року, ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_1 купила 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Островського, № 82.
Судом встановлено, що 23 червня 2009 року був розірваний шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу.
В спірному житловому будинку зареєстрований відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується довідкою голови квартального комітету .
Згідно до акту від 26 грудня 2015 року, складеному головою квартального комітету та сусідами, з 18 травня 2009 року ОСОБА_2 не проживає в будинку, який розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Островського, № 82.
Як зазначалося вище, на обґрунтування вимог позивач ОСОБА_1 посилалася на норми ст.ст. 316, 317, 321, 405 ЦК України,
У відповідності до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
На підставі ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власника не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
На підставі ст. 391 ЦК України, власник має права вимагати усунення перешкод його права, хоч вони і не поєднані з позбавленням володіння.
Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік.
В той же час, у відповідності до ст. 60 СК України, 1. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). 2. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно до ст. 61 СК України, 1. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. 2. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. 3. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
У відповідності до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
В звязку з наведеним, суд приходить до висновку, що у відповідності до ст. 60,61 СК України, 1/2 частина житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Островського, № 82, яка була придбана ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу від 20 березня 1991 року, є спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2, оскільки було придбане в період шлюбу.
Таким чином, норми ч.2 ст. 405 ЦК України до спірних правовідносин не можуть бути застосованими, оскільки, ОСОБА_2 не є членом сімї власника спірного жилого приміщення, а є одним з власників спірного житла, в звязку з чим, у відповідності до ст.ст. 316, 317 ЦК України, має право володіти, користуватися та розпоряджатися цим майном, і місце його проживання не впливає на зміст його прав, як власника.
Враховуючи наведене, в задоволенні позовних вимог належить відмовити.
Керуючись ст.ст. 10, 60, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд,
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Д.І. Городецький.