Справа № 165/2282/15-ц
Провадження № 2/165/792/16
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2016 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області

в складі головуючого Ушакова М.М.,

з участю секретаря Лубаєвської Л.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Нововолинську справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами,

встановив:

08 вересня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове нерухоме майно.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 09 лютого 2003 року помер її батько ОСОБА_4, а 14 лютого 1953 року матір ОСОБА_5. За час шлюбу батьки побудували житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами за адресою: вул. Дольна, буд.12 м. Нововолинськ Волинської області, що являвся їх спільною сумісною власністю. Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 23 травня 2011 року за нею визнано право власності на ? частину житлового будинку, в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_5 26 березня 2014 року право власності на вищезазначене домоволодіння зареєстроване у Державному реєстрі речових прав. Останні роки життя її батько ОСОБА_4 проживав у ІНФОРМАЦІЯ_1 і там відкрилася спадщина на належне йому майно. Звернувшись до Борщівської державної нотаріальної контори Тернопільської області із заявою про прийняття спадщини після смерті батька вона прийняла спадщину, однак, державним нотаріусом було відмовлено у видачі їй свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок. Вказує, що спадкоємцем першої черги являється ще її брат ОСОБА_3, однак з заявою про прийняття спадщини він не звертався, а тому вона єдина спадкує належне ОСОБА_4 майно. Просить визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: вул. Дольна, буд.12 м. Нововолинськ Волинської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, який помер 09 лютого 2003 року.

У судовому засідання позивач ОСОБА_1 позов підтримала просила його задоволити з підстав викладених у ньому.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позов підтримала, просила його задоволити з підстав викладених у ньому. Вважає, що відповідач ОСОБА_3 фактично не прийняв спадщину, оскільки не вступав в управління і володіння спадковим майном, не вчиняв жодних дій спрямованих на спадкування майна ні за законом ні за заповітом, а тому ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 і саме вона спадкує належну йому частину нерухомого майна.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_6 не зявилися, з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. В запереченні, поданому до суду 09 листопада 2016 року ОСОБА_3 просив у позові відмовити повністю. При вирішенні спору просив врахувати, що спадщина після смерті ОСОБА_4 відкрилася до 01 січня 2004 року, а тому застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, тобто ЦК УРСР. У відповідності до ст.549 ЦК УРСР він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, був зареєстрованим та проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 та у його володінні перебували усі документи на вищевказане нерухоме майно: акт відведення земельної ділянки від 14 квітня 1959 року, генеральний план присадибної ділянки №12 з будовою, технічний паспорт на спірний житловий будинок від 16 липня 1987 року. За наявності заповіту ОСОБА_4 складеного на його користь спадкування здійснюється за законом, а оскільки позивач не має права на обовязкову частку у спадщині, тому саме ОСОБА_3 є єдиним спадкоємцем частини житлового будинку, що була належна ОСОБА_4

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Житловий будинок за адресою: вул. Дольна, буд.12, м. Нововолинськ Волинської області перебував у спільній сумісній власності подружжя батьків позивача: ОСОБА_5, ОСОБА_4, дана обставина встановлена рішенням Нововолинського міського суду від 23 травня 2011 року (а.с. 9-10).

Крім того, за вищезазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 набула право власності в порядку спадкування на 1/2 частину будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами по вул. Дольній, буд.12 в м. Нововолинську Волинської області, що належала її матері ОСОБА_5, яка померла 17 лютого 2003 року.

З огляду на вищевикладене, спадкодавцю ОСОБА_4 належало 1/2 частина спірного нерухомого майна.

Згідно свідоцтва про смерть, 09 лютого 2003 року помер батько позивача ОСОБА_4 (а.с.8).

Родинні звязки між позивачем ОСОБА_1 та спадкодавцем ОСОБА_4 підтверджуються копією свідоцтва про народження та копією паспорта ОСОБА_7 (а.с.5, 7).

Після смерті ОСОБА_4, у встановлений законом строк вона звернулася до Борщівської ДНК Тернопільської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину (а.с.12).

Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину державним нотаріусом їй відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, які б засвідчували, що за померлим ОСОБА_4 зареєстровано право власності на частину житлового будинку (а.с.13).

Згідно заповіту, посвідченого державним нотаріусом Нововолинської ДНК ОСОБА_8 від 16 жовтня 1990 року спадкодавець ОСОБА_4 заповів спірний житловий будинок своєму синові ОСОБА_3 (а.с.89).

Державний нотаріус Борщівської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 відмовив відповідачу (а.с.124).

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до п.1 Постанови пленуму Верховного суду України від 30.05.2008р. №7 Спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, законами України від 2 вересня 1993 року N 3425-XII "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року N 2709-IV "Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Згідно зі ст.524 ЦК України 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно зі ст.525 ЦК України 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Статтею 534 ЦК УРСР визначено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Згідно зі ст. 549 ЦК України 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Згідно копії спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_4 (56-74), відповідач ОСОБА_3, будучи сином померлого у встановлений законом строк не звернувся до відповідної ДНК з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Однак, судом встановлено, що у відповідності до норм ст.549 ЦК УРСР (чинного на момент відкриття спадщини) він фактично вступив у управління і володіння спадковим майно, так як на момент відкриття спадщини був зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3 та проживав у даному будинку, має на руках оригінали документів на спірний будинок, а саме: технічний паспорт, будинкову книгу, акт відведення земельної ділянки (а.с.115-125), а тому в силу вищевказаної норми являється таким, що прийняв спадщину.

Оскільки відповідач ОСОБА_3 фактично вступив у володіння і розпорядження спадковим майном після смерті спадкодавця ОСОБА_4, а позивач ОСОБА_1 на момент відкриття спадщини не мала права на обовязкову частку у спадщині, була працездатною та не перебувала на утриманні ОСОБА_4, відтак спадкування здійснюється за заповітом і тому суд не вбачає обґрунтованих підстав для задоволення позову ОСОБА_1 та визнання за нею права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами за адресою: вул. Дольна, буд.12 в м. Нововолинську Волинської області, що належала спадкодавцю ОСОБА_4

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд, -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання в порядку спадкування за законом право власності на 1/2 (одну другу) частину житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: вулиця Дольна, 12 (дванадцять) в місті Нововолинську, Волинської області, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Волинської області через Нововолинський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий підпис

Згідно з оригіналом

Суддя М.М. Ушаков