АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2016 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Поливач Л.Д.

ШаховоїО.В.

при секретарі Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 12 листопада 2014 року,

у с т а н о в и в :

У січні 2014 року ТОВ «Вердикт Фінанс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави.

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 12 листопада 2014 року позов задоволено: в рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та заставу майна № 0 від 20 лютого 2007 року звернуто стягнення на користь ТОВ «Вердикт Фінанс» на предмет застави автомобіль: тип ТЗ: легковий седан марки Honda City НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_1, який належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу № 16/02/07 від 16 лютого 2007 року, шляхом продажу вказаного автомобіля та укладення від імені ОСОБА_2 позивачем договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем (в особі уповноваженого представника ТОВ «Вердикт Фінанс»); надано (визнано) право ТОВ «Вердикт Фінанс» (в особі уповноваженого представника) підписувати від імені ОСОБА_2 договір купівлі-продажу вказаного автомобіля під час його укладання з іншою особою покупцем; витребувано у відповідача вказаний автомобіль та передано у володіння позивача; надано ТОВ «Вердикт Фінанс» (в особі його уповноваженого представника) право (повноваження) вчиняти від імені ОСОБА_2 усі дії, необхідні для зняття вказаного автомобіля з обліку за місцем звернення у одному з Центрів надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів у відповідності до «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів,

_____________________________________________________

Справа № 756/647/13-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/13245/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Васильченко О.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженим постановою КМУ від 7 вересня 1998 року № 1399, в тому числі повноваження на звернення із письмовою заявою про зняття обліку, на звернення із письмовою заявою про видачу нового свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого або викраденого, на отримання акту огляду вказаного автомобіля, на отримання нового свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, на підпис зазначених заяв, на пред'явлення вказаного автомобіля для огляду; стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1606,48 грн.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 6 вересня 2016 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення від 12 листопада 2014 року залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача, зокрема, посилається на ті обставини, що суд дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивач звернувся до суду з пропущенням строків позовної давності. Зазначає також, що матеріали справи не містять первинного договору факторингу № 05/12-КВ від 20 квітня 2012 року між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ТОВ «Вердикт Фінанс».

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник ТОВ «Вердикт Фінанс» - Юрескул Н.С. апеляційну скаргу просив відхилити, заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 12 листопада 2014 року залишити без змін.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 20 лютого 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу майна № 0 (а. с. 16-22).

Відповідно до п. 1.1 зазначеного договору банк надав ОСОБА_2 кредит в сумі 19800,00 доларів США зі сплатою процентів, передбачених п. 1.3 договору.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором ОСОБА_2 передала у заставу автомобіль: тип ТЗ: легковий седан, марки Honda City, № кузова НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_1, що належить на праві власності відповідачеві.

Згідно п. 5.3. договору, у разі порушення позичальником обов'язків, встановлених договором, банк має право вимагати дострокового виконання зобов'язань за цим договором, а у разі невиконання позичальником цієї вимоги - звернути стягнення на предмет застави.

20 квітня 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» було укладено договір факторингу, за умовами якого ПАТ «УкрСиббанк» відступило фактору право вимоги за кредитами (а. с. 57-60).

У подальшому, ТОВ «Кредекс Фінанс» відступило право вимоги за кредитами ТОВ «Вердикт Фінанс», уклавши відповідний договір факторингу № 05/12-КВ (а. с. 61-63).

У зв'язку з тим, що ОСОБА_2 не виконує зобов'язання за вказаним договором, у останньої виникла заборгованість в сумі 80358,21 грн., яка складається з наступного: 51408,38 грн. - заборгованість за кредитом; 7356,15 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 10488,74 грн. - нараховані відсотки, 9562,66 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором та 1542,28 грн. - 3% річних від простроченої суми (а. с. 35-42).

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що внаслідок невиконання ОСОБА_2 зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно положень ч. 1 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 589 ЦК України за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 9.2. договору про надання споживчого кредиту та заставу майна № 0 від 20 лютого 2007 року, звернення стягнення на предмет застави здійснюється: або на підставі рішення суду або шляхом застосування позасудових засобів звернення стягнення.

Згідно п. 9.6. договору, звернення стягнення за рішенням суду здійснюється відповідно до чинного законодавства України.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Згідно ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються:

1) загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження;

2) опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача;

3) заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні;

4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону;

5) пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження;

6) початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження.

Якщо інше не передбачено рішенням суду, реалізація предмета забезпечувального обтяження проводиться шляхом його продажу на публічних торгах у порядку, встановленому законом.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зокрема, продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що право позивача підлягає судовому захисту у спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані по справі докази у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, дійшов законних та обґрунтованих висновків про те, що позовні вимоги ТОВ «Вердикт Фінанс» є підставними та такими, що підлягають задоволенню.

Відхиляючи доводи особи, яка подала скаргу, колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 2.3 договору факторингу № 05/12-КВ від 20 квітня 2012 року зазначено, що за умови, що фактор (ТОВ «Вердикт Фінанс») сплатив у повному обсязі ціну продажу клієнтові (ТОВ «Кредекс Фінанс») до або у дату передачі, передача набуває чинності, та до фактора переходить право вимоги за кредитами, з моменту підписання акту приймання-передачі, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованості і отримує відповідні права вимоги за кредитами. Акт приймання-передачі, підписаний сторонами та скріплений їхніми печатками, до цього договору, є доказом передачі, аналогічні норми передбачені і в договорі факторингу від 20 квітня 2012 року № 05/12 (а. с. 57-60, 61-63).

Матеріали справи містять витяг з реєстру боржників (додаток № 1 до договору факторингу № 05/12 від 20 квітня 2012 року) та витяг з реєстру боржників (додаток № 1 до договору факторингу № 05/12-КВ від 20 квітня 2012 року) (а. с. 55-56), які підтверджують право вимоги ТОВ «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_2 та виступають розрахунком заборгованості відповідача на момент переуступки боргу - станом на 20 квітня 2012 року, а саме містять загальну суму боргу з розбивкою нарахувань (основну суму боргу та відсотки), яка була переуступлена, що свідчить про те, що була переуступлена дійсна вимога по кредитній заборгованості. Також у матеріалах справи є розрахунок заборгованості станом на дату подачі позову, який відображає розмір заборгованості ОСОБА_2 станом на дату подачі позову (а. с. 35-42).

Частиною 3 ст. 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

У суді апеляційної інстанції заявити про сплив позовної давності може сторона у спорі, яка доведе неможливість подання відповідної заяви в суді першої інстанції, зокрема у разі, якщо відповідну сторону не було належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи місцевим господарським судом.

Доводи апеляційної скарги з приводу неповідомлення відповідача належним чином про час, дату та місце розгляду справи в суді першої інстанції, та як наслідок, неможливість подати заяву про застосування строків позовної давності, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що у встановленому процесуальним законом порядку ОСОБА_2 повідомлялася про судові засідання за зареєстрованим та фактичним місцем проживання, шляхом оголошення у пресі.

Подібним доводам ОСОБА_2 була надана оцінка під час розгляду його заяви про перегляд заочного рішення, та, як вбачається з ухвали Подільського районного суду м. Києва від 6 вересня 2016 року, їх було визнано необґрунтованими.

Відтак доводи апеляційної скарги з приводу, що позивач звернувся до суду з пропущенням строків позовної давності, є безпідставними та необґрунтованими, з огляду і на те, що відповідно до умов договору відповідач зобов'язалась повернути суму позики в повному обсязі в строк до 20 лютого 2014 року, в той час коли позивач ТОВ «Вердикт Фінанс» звернувся до суду з позовом у грудні 2013 року, тобто в межах строку позовної давності.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, не відносяться до підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Судом також вірно вирішено питання про розподіл судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції законними та такими, що відповідають дійсним обставинам справи. Судом повно та всебічно з'ясовано фактичні обставини, вірно встановлено правовідносини сторін та правильно застосовано відповідну норму закону, що їх регулює, з огляду на що апеляційна скарга має бути відхилена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-314, 316-317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 12 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.М. Вербова

Судді: Л.Д. Поливач

О.В. Шахова