Єдиний унікальний номер 340/246/16-ц Номер провадження № 2/340/159/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2016 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого-судді Атаманюка Р.І.,

з участю: секретаря Ласкурійчук С.І.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Верховина справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманого майна, а саме 7000,00 дол. США та безпідставно отриманих грошових коштів в сумі 21000,00 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в Верховинський районний суд Івано-Франківської області із вищезазначеним позовом до відповідача.

Вимоги мотивовано тим, що 24.06.2008 року між ним та відповідачем укладено усний договір про наміри щодо купівлі-продажу в майбутньому нежитлової будівлі за адресою Івано-Франківська область, м. Яремче, смт Ворохта, вул ОСОБА_4, 175 "б". У відповідності до досягнутої між ними домовленості його дружиною ОСОБА_5 в рахунок майбутніх платежів, як авансовий платіж за вказане приміщення, 24.06.2008 року передано відповідачу майно у виді 7000,00 дол. США (про що відповідачем надано розписку) , а також перераховано на банківський рахунок відповідача (картка ПриватБанку" №267456) кошти в сумі 21000,00 грн., а саме: 13.09.2011 року - 5000,00 грн., 14.11.2011 року -10000,00 грн. та 30.11.2011 року- 6000,00 грн. Після цього він неодноразово звертався до відповідача із вимогою щодо укладення у встановленому порядку договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, однак відповідач на це не реагував. Також відповідачем не надано йому жодних документів що підтверджують право власності на вказане майно та його грошову оцінку. Просить стягнути з відповідача отримане майно, а саме 7000,00 дол. США та 21000,00 грн., оскільки підстава на якій відповідач отримав їх відпала з його вини.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні витмоги підтримав в повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пояснив, що на момент передачі позивачем відповідачу грошей в сумі 7000 дол. США в якості завдатку за приміщення під завод по виготовленню тирсобрикетів відповідач ще не був власником цієї нежитлової будівлі(цеху) в смт. Ворохта по вул. Данила Галицького, буд.175 "б" . Позивачу стало відомо, що право власності на цей об'єкт нерухомості відповідач набув 15.10.2008 року на підставі рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 30.09.2008 року. Копії правовстановлюючих документів на приміщення відповідач наіслав на електронну адресу позивача 16.11.2011 року . Відповідач без достатньої правової підстави набув грошові кошти в сумі 7000,00 доларів США та 21000,00 грн., які належать позивачу, а тому зобов'язаний їх йому повернути. Про порушення своїх прав позивач дізнався в 2015 році після того як відповідач перестав з ним виходити на зв'язок та повністю ігнорувати вимоги щодо повернення коштів. У зв'язку з цим вважає, що позивачем не пропущено строк позовної давності. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_6 в попередньому судовому засіданні позов не визнавав в судове засідання на 29.08.2016 року не з'явився. Надав заперечення на позов, посилаючись на безпідставність позовних вимог в частині стягнення грошей в сумі 21000 грн., а також просить до спірних відносин застосувати строк позовної давності та в задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений в установленому порядку.

Заслухавши пояснення позивача, представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до змісту ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, або оспорюваних прав чи інтересів фізичних осіб.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановлено, що 24.06.2008 року відповідач отримав від позивача 7000,00 дол.США в якості завдатку (10 відсотків від суми угоди по продажу приміщення під завод по виготовленню тирсобрикетів), що стверджується письмовою розпискою (а.с.6).

Факт отримання позивачем від відповідача коштів у розмірі 21000,00 грн. підтверджується квитанціями ПАТ КБ "ПриватБанк" та скриншотом проведення банківської операції, із яких видно, що на банківський рахунок відповідача (банківська картка ПриватБанку №267456) дружиною позавача ОСОБА_5 було внесено кошти, а саме: 13.09.2011 року -5000,00 грн., 14.11.2011 року- 10000,00 грн. та 30.11.2011 року- 6000,00 грн. (а.с. 9,60 ).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 підтвердив факт передачі дружиною позивача ОСОБА_5 відповідачу грошей в сумі 7000,00 дол.США 24.06.2008 року та неповернення їх по даний час.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5, суду пояснила, що вона дійсно передавала готівкою ОСОБА_3 гроші в сумі 7000 дол.США 24.06.2008 року, про що він написав власноручно розписку. Також нею 13.09.2011 року, 14.11.2011 року та 30.11.2011 року на банківську картку відповідача №267456 було переведено гроші на загальну суму 21000 грн.

Копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №20580776 від 15.10.2008 року, копією витягу №23762266 від 04.09.2009 року, копією технічного паспорта від 10.10.2008 року, висновком про вартість об'єкта оцінки від 31.07.2009 року, стверджується, що відповідач ОСОБА_3 набув право власності на нежитлову будівлю (цех) загальною площею 2575,4 кв.м, ринковою вартістю 282624 грн., яка знаходиться в смт.Ворохта , по вул. Данила Галицького , буд.175 "б" на підставі рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 30.09.2008 року( а.с. 46-59).

Копії даних документів були направлені відповідачем на електронну адресу позивача 16.11.2011 року, що стверджується скриншотом з електронної адреси позивача (а.с.61).

Позивачем поштою на адресу відповідача було надіслано письмову вимогу щодо вчинення дій по переоформленню спірного нежитлового приміщення або повернення переданих коштів в сумі 7000,00 доларів США та 21000,00 грн., яка отримана відповідачем 12.03.2016 року(а.с.11,12).

Частиною 1 ст. 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Частиною 1 ст. 1213 ЦК України встановлено, що набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Таким чином суд, оцінивши досліджені по справі докази вважає, що правовою природою спору , який виник між сторонами є правовідносини з приводу набуття майна без достатньої правової підстави, які врегульоваано нормами ст.ст. 1212,1213 ЦК України, оскільки в судовому засіданні належними і допустимими доказами доведено, що відповідач без достатньої правової підстави набув грошові кошти сумі 7000,00 дол.США та 21000,00 грн., які належать позивачу, а тому у відповідача виник обов'язок щодо повернення цих коштів позивачу.

Вирішуючи питання щодо пропуску позивачем строку звернення до суду із вимогою про захист свого порушеного права, суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки.

Початок перебігу строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок відповідно до ст. 253 ЦК України.

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданнні вказали на те, що позивачу стало відомо про порушення його права лише у 2015 році, а саме з того моменту відколи відповідач перестав виходити на контакт та ігнорувати вимоги щодо поверення коштів, а тому вважають, що строк звернення до суду не пропущено. Однак такі посилання суд визнає необгрунтованими, оскільки вони не підтвердженні жодними належними доказами. Встановлено, що відповідач безпідставно набув кошти позивача у червні 2008 року та у 2011 році. Остання проплата на рахунок ОСОБА_3 була здійснена позивачем 30.11.2011 року, отже саме з цього моменту починається обчислення строку позовної давності для звернення позивача до суду. Оскільки до вимоги заявленої позивачем повинна застосовуватися загальна позовна давність, встановлена ст.257 ЦК України, тривалістю у три роки, то строк вимоги позивача сплив ще 30.11.2014 року.

Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Посилання представника відповідача у запереченні на неотримання ОСОБА_3 від позивача в 2011 році коштів у розмірі 21000,00 грн. суд визнає необгрунтованими.

Враховуючи зазначене, а також, що строк вимоги позивача сплив 30.11.2014 року, а позивач предявив позов до суду 16.05.2016 року, належні та допустимі докази поважності причин пропуску позовної давності відсутні, суд вважає, що клопотання представника відповідача про застосування до спірних правовідносин наслідків спливу позовної давності слід задовольнити та приходить до висновку, що у задоволенні позову з цієї підстави слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 253, 256, 257, 261, 267, 1212,1213 ЦК України, ст.ст. 1, 3, 10, 11, 15, 57, 60, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманого майна, а саме 7000,00 дол. США та безпідставно отриманих грошових коштів в сумі 21000,00 грн.- відмовити, у звязку зі спливом позовної давності.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Верховинський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Р.І. Атаманюк