БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 361/1261/16-ц
провадження № 2/361/1296/16
РІШЕННЯ

Іменем України

16 серпня 2016 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Петришин Н.М.,
за участю секретаряМасловської А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Садівничого об'єднання «Трудовик», третя особа голова Садівничого об'єднання «Трудовик» ОСОБА_4, про незаконне звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди , -

в с т а н о в и в:

До суду звернулась ОСОБА_3 із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що працювала на посаді молодшого касира в Садівничому об'єднанні «Трудовик» (далі - СО «Трудовик) з 19.07.2015 року безстроково згідно поданої заяви. Однак, шляхом посадового підлогу ОСОБА_4 посилаючись на вимоги законодавства та постанову ради СО «Трудовик» змусила позивача змінити безстрокову угоду на строкову шляхом укладання договору строком з 07.08.2015 року по 30.12.2015 рік. Про що відповідного запису зроблено у трудовій книжці не було, а зазначено, що я прийнята на посаду касира СО «Трудовик» 06.08.2015 року та видано наказ № 54 від 06.08.2015 року.

31 грудня 2015 року було укладено Додаткову угоду № 14 до Договору №1 від 07 серпня 2015 року, у якій п. 5 «Строк дії договору» викладено у такій редакції: «Договір набуває чинності з моменту його підписання і припиняє свою дію «31» січня 2016 року».

14 січня 2016 року голова ради СО «Трудовик» ОСОБА_4 видала наказ № 7 про припинення трудового договору, яким позивача звільнено 31 січня 2016 року із посади касира у зв'язку із закінченням строку трудового договору № 1 від 07.08.2015 р. та Додаткової угоди №14 від 31.12.2015 р. згідно ст. 36 п.2 КЗпП України. З 28.01.2016 року по 02.02.2016 року включно позивач хворіла, і мала стати до роботи 03.02.2016 року. Наказ про звільнення підписано начальником садівничого об'єднання «Трудовик» ОСОБА_4 14.01.2016 року, запис у трудовій зроблено 31 січня 2016 року, а позивач з наказом ознайомлена 04.02.2016 року.

Позивач вважає, що трудовий договір від 07.08.2015 року є недійсним, так як укладений всупереч вимогам чинного законодавства.

У позовній заяві позивач просить: визнати трудовий договір № 1 від 07 серпня 2015 року та додаткову угоду № 14 до Договору № 1 від 07 серпня 2015 року недійсними, поновити позивача на посаді касира Садівничого об'єднання «Трудовик»; стягнути із відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 7 137 (сім тисяч сто тридцять сім ) грн. 58 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 2 000 ( дві тисячі ) грн.; а також зобов'язати Садівниче об'єднання «Трудовик» відшкодувати позивачу моральну шкоду у розмірі 2 000 грн.

У судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_5 доводи позову підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача Хищенко С.В. заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Третя особа у судове засідання не з'явилась, про розгляд справи повідомлялась у встановленому законом порядку, причини неявки до суду не повідомила.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Наказом №54 від 06 серпня 2015 року ОСОБА_3 прийнята на роботу на посаду касира з 06 серпня 2015 року по 30 грудня 2015 року. ( а.с. 48)

Матеріалами справи встановлено, що 07 серпня 2015 року між Садівничим об'єднанням «Трудовик» та ОСОБА_3 укладено трудовий договір строком з моменту підписання до 30 грудня 2015 року.

07 серпня 2015 року між сторонами укладено також договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. ( а.с.53 )

За спільною угодою сторін, 30 грудня 2015 року укладена додаткова угода до трудового договору, якою внесені зміни в трудовий договір від 07.08.2015 стосовно строку дії до 31 січня 2016 року.

Наказом № 7 від 14 січня 2016 року про припинення трудового договору, виданого головою ради СО «Трудовик» ОСОБА_4, ОСОБА_3 звільнено 31 січня 2016 року із посади касира у зв'язку із закінченням строку трудового договору № 1 від 07.08.2015 р. та Додаткової угоди №14 від 31.12.2015 р. згідно ст. 36 п.2 КЗпП України.

З даним наказом позивача ознайомлено 04.02.2016 року. ( а.с. 50)

До матеріалів справи додано повідомлення адресоване ОСОБА_3 від 13.01.2016 року про припинення трудового договору з 31 січня 2016 року у зв'язку з закінченням строку трудового договору, опис вкладень до цінного листа та фіскальний чек про оплату цінного листа, адресованого ОСОБА_3. ( а.с. 51, 52 )

Із штатного розпису на 2015 рік видно, що у штаті СО «Трудовик» є посада касира. ( а.с. 46)

Із виписки про індивідуальні відомості про застраховану особу форми ОК-5, сформованої 01.06.2016 року, вбачається, що СО «Трудовик» нараховано ОСОБА_3 суму заробітку для нарахування пенсії у липні 2015 року за 14 днів 580 грн. та серпні 2015 року за 31 день у розмірі 1814, 29 грн. ( а.с. 79)

Водночас представник відповідача на спростування доводів позову про працевлаштування позивача в СО «Трудовик» з 19 липня 2015 року надав договір №2/07 про надання послуг від 18 липня 2015 року, укладений між СО «Трудовик» та ОСОБА_3, акти приймання-здачі робіт за вказаним договором за період з 19 липня по 31 липня 2015 року і з 01 серпня 2015 року по 06 серпня 2015 року. ( а.с. 103-105)

Свідок ОСОБА_7 повідомив, що голова правління СО «Трудовик» не ставила до відома раду правління про звільнення ОСОБА_3. Також пояснив, що вкінці січня чи на початку лютого 2016 року на засіданні ради обговорювалось питання про працевлаштування ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_8, член ради СО «Трудовик» пояснила, що ОСОБА_3 при свідку писала заяву про прийняття на роботу, та приступила до роботи 22 липня 2015 року, з того часу приймала платежі, членські внески. На засіданні ради всі члени висловились за необхідність працевлаштування позивачки, однак, дане питання в протоколі не відображене.

Згідно зі ст. 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником i власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою. Працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, та дотримуватись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату й забезпечувати умови праці, передбачені законодавством про працю, колективним договором i угодою сторін.

Відповідно до ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Частина 2 ст. 23 КЗпП України визначає, що строковий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений термін з урахуванням характеру наступної роботи або умов її виконання, або інтересів працівника, та в інших випадках, передбачених законодавством.

У листі Міністерства праці та соціальної політики України від 03 лютого 2003 року № 06/2-4/13 «Щодо порядку укладання трудового договору та контракту» роз'яснено, що характер майбутньої роботи - означає, що робота не виконується постiйно (наприклад, сезоннi роботи). Умови виконання роботи ? таке формулювання визначає роботу як постійну, але у зв'язку з конкретними умовами її виконання трудові відносини не можуть бути встановленi на невизначений термiн. Передусiм це може бути пов'язано з тим, що для виконання даної роботи вже прийнятий на роботу працiвник, але вiн протягом певного перiоду не може виконувати свої трудовi обов'язки. Для замiщення тимчасово вiдсутнього працiвника i провадиться прийняття на роботу iншого працiвника за строковим трудовим договором.

Підставою для укладення строкового трудового договору на вимогу працівника є його заява про прийняття на роботу, в якій вказуються обставини або причини, що спонукають працівника найматися на роботу за строковим трудовим договором, а також строк, протягом якого він працюватиме.

При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв'язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт).

Строк, на який працівник наймається на роботу, обов'язково має бути вказаний у наказі про прийняття на роботу, інакше буде вважатися, що працівник прийнятий на роботу за безстроковим трудовим договором. У трудовій книжці робиться запис без посилання на строковий характер трудових відносин.

Пленум Верховного Суду України у п. 9 постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначив, оскільки згідно з ч.2 ст.23 КЗпП трудовий договір на визначений строк укладається лише у разі, коли трудові відносини на невизначений строк не може бути встановлено з урахуванням характеру роботи або умов її виконання, або інтересів працівника (наприклад, його бажання), або в інших випадках, передбачених законодавчими актами, укладення трудового договору на визначений строк при відсутності зазначених умов є підставою для визнання його недійсним у частині визначення строку.

Із дослідженого у судовому засіданні строкового договору видно, що в ньому не зазначено, з яких причин та умов, які передбачені ст. 23 КЗпП України, із працівником ОСОБА_3 укладається строковий договір. Не надано належних доказів необхідності укладення строкового договору і в судовому засіданні.

Виходячи з викладених обставин, та враховуючи те, що у судовому засіданні не доведено умов та необхідності укладення строкового трудового договору, як того вимагає ч. 2 ст. 23 КЗпП України, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про визнання трудового договору № 1 від 07 серпня 2015 року та додаткової угоди № 14 до Договору № 1 від 07 серпня 2015 року недійсними в частині визначення строку.

Таким чином, звільнення позивача відбулось всупереч вимогам чинного законодавства, тому для відновлення її порушених трудових прав необхідно поновити позивача на посаді касира Садівничого об'єднання «Трудовик».

Водночас, стороною позивача у судовому засіданні не доведено того факту, що ОСОБА_3 перебувала із відповідачем у трудових відносинах з 19 липня 2015, так які такі доводи спростовуються наданими до суду договором про надання послуг від 18 липня 2015 року, укладений між СО «Трудовик» та ОСОБА_3П та актами приймання-здачі робіт за вказаним договором.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України у разi звiльнення без законної пiдстави або незаконного переведення на iншу роботу працiвник повинен бути поновлений на попереднiй роботi органом, який розглядає трудовий спiр. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу зроблено на підставі індивідуальних відомостей про застраховану особу Управління Пенсійного фонду України у м. Броварах та Броварському районі та відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, листа Міністерства праці та соціальної політики «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік» від 04.09.2013 № 9884/0/14-13/13 та листа Міністерства соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік» від 09.09.2014 р. № 10196/0/14-14/13.

Згідно з абзацом третім пункту 2 Порядку № 100 у випадку збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Суд вважає правильними розрахунки позивача щодо середнього заробітку за час вимушеного прогулу, які розраховані на підставі виписки про індивідуальні відомості про застраховану особу форми ОК-5. Таким чином, на користь позивача підлягають стягненню із відповідача 7 137 (сім тисяч сто тридцять сім ) грн. 58 коп. - середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Частина 1 статті 237-1 КЗпП України передбачає, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Позивач, посилаючись на завдану діями відповідача моральну шкоду, зазначає, що зазнала значних моральних страждань внаслідок її незаконного звільнення і це спричинило негативні зміни в звичайних умовах її життя, що потягнуло за собою втрату душевного спокою, постійне перебування у роздратованому стані, а також відсутність засобів для належного рівня життя її дитини. Однак, вищенаведене позивачем доведено не в повному обсязі, тому суд вважає, що вимоги в частині стягнення моральної шкоди виходячи із засад розумності та справедливості, підлягають частковому задоволенню, а саме, у розмірі відшкодування 1 000 грн.

За змістом ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать також витрати на правову допомогу

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підтвердження витрат на правову допомогу у розмірі 1958 грн. позивач надала Акти-розрахунки суми гонорару за надану правову допомогу від 30.04.2016 року і від 23.05.2016 року та Акти прийому-передачі наданих послуг від 30.04.2016 року і від 23.05.2016 року, які суд вважає належними доказами понесених судових витрат, які підлягають стягненню із відповідача. ( а.с 67-68)

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 40, 49-2, 233, 234, 235, 237-1 КЗпП України, ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Визнати трудовий договір № 1 від 07 серпня 2015 року та додаткову № 14 до Договору № 1 від 07 серпня 2015 року недійсними.

Поновити ОСОБА_3 на посаді касира Садівничого об'єднання «Трудовик».

Стягнути із Садівничого об'єднання «Трудовик» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 7 137 (сім тисяч сто тридцять сім ) грн. 58 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 2 000 ( дві тисячі ) грн.

Зобов'язати Садівниче об'єднання «Трудовик» відшкодувати ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 1 000 ( одна тисяча ) грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду в частині поновлення на роботі підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.М. Петришин