У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа - ОСОБА_5, про визнання договору поруки припиненим за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 6 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулось до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 12 грудня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 укладено кредитний договір, за умовами якого банк відкрив позичальнику невідновлювальну кредитну лінію у розмірі 55 230 грн на купівлю автомобіля ГАЗ 2752-414 на строк до 11 листопада 2015 року включно (з урахуванням додаткових угод до кредитного договору), зі сплатою за користування кредитними коштами 15,75 % річних та можливістю змінювати його розмір (п. 1.3 кредитного договору), який з 18 серпня 2008 року до 18 лютого 2010 року складав 19 % річних (додаткова угода від 19 серпня 2008 року), а з 19 лютого 2010 року до повного погашення кредиту - 24 % річних (додаткова угода від 19 лютого 2010 року).

На забезпечення виконання умов кредитного договору 12 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_4укладено договір поруки, згідно з яким поручитель несе солідарну відповідальність перед банком у тому ж обсязі, що і позичальник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, комісійні винагороди, нараховані проценти за користування кредитом та неустойку. 25 липня 2008 року між банком та поручителем укладено додаткову угоду до договору поруки, в якій поручитель надав згоду на збільшення процентної ставки. 30 квітня 2015 року позичальнику та поручителю направлено вимоги про дострокове виконання грошового зобов'язання за вищезазначеним договором, проте в установлений строк заборгованість за кредитом повернута не була.

Ураховуючи викладене, ПАТ «РайффайзенБанк Аваль» просив суд стягнути солідарно з позичальника та поручителя на його користь заборгованість за кредитним договором, яка станом на 13 травня 2015 року становить 19 379 грн 48 коп., з яких: 15 403 грн 63 коп. - заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість за кредитом у розмірі6 626 грн 15 коп.; 2 667 грн 21 коп. - заборгованість за процентами, у тому числі прострочена заборгованість за процентами - 2 221 грн 56 коп.; 1 308 грн 64 коп. - пеня.

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», посилаючись на те, що він як поручитель взяв на себе зобов'язання перед кредитором відповідати за борговимизобов'язаннями ОСОБА_5, які виникають з умов кредитного договору від 12 грудня 2007 року, а саме: повернути кредит у розмірі 55 230 грн. Однак при укладанні додаткової угоди від 19 лютого 2010 року основне зобов'язання зросло на 2 985 грн, а також збільшився термін виконання зобов'язання на 3 роки, на що він не надавав своєї згоди. Крім того, умовами договору поруки не передбачено надання кредитних коштів траншами, а додатково додана 19 лютого 2010 року сума у розмірі 2 985 грн 34 коп. до основної суми кредиту укладалась без його згоди. Таким чином,позичальнику надановідстрочку у виконанні зобов'язання з погашення процентів у розмірі 2 985 грн 34 коп., які додали до несплаченого основного зобов'язання та на збільшене зобов'язання встановили збільшену процентну ставку, а також збільшено термін повернення грошових коштів, що збільшує відповідальність поручителя. З додатку № 1 до додаткової угоди від 19 лютого 2010 року вбачається, що відповідальність поручителя за основним зобов'язанням зросла до 62 168 грн 68 коп., а згідно з додатком № 4 - до 83 915 грн 24 грн, в наслідок чого збільшився обсяг відповідальності поручителя без згоди останнього.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просив суд визнати поруку за договором поруки від 12 грудня 2007 року припиненою.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 грудня 2015 року провадження в частині позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 12 грудня 2007 року, закрито, оскільки вказані вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 6 червня 2016 року, у задоволенні позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано поруку за договором поруки, укладеним 12 грудня 2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4, припиненою.

Укасаційній скарзі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» з 19 лютого 2010 року збільшено процентну ставку до 24 % річних, змінено термін погашення кредиту на 11 грудня 2015 року, а також змінено з 19 лютого 2010 року розмір фактичної заборгованості за кредитом на суму заборгованості за процентами, без додаткової видачі грошових коштів, тому договір поруки припинено з 20 лютого 2010 року, оскільки збільшено обсяг відповідальності поручителя без його згоди.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, зазначивши також про те, що надані до апеляційної скарги письмові згоди ОСОБА_4 від 19 лютого 2010 року на зміни умов кредитного договору від 12 грудня 2007 року колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки поважних причин неможливості представити їх суду першої інстанції заявником не доведено.

Проте повністюпогодитись із таким висновкомапеляційного суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються: узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Таким вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 12 грудня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «РайффайзенБанк Аваль», та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 укладено кредитний договір, за умовами якого банк відкрив позичальнику невідновлювальну кредитну лінію у розмірі 55 230 грн на купівлю автомобіля ГАЗ 2752-414 на строк до 11 листопада 2015 року включно (з урахуванням додаткових угод до кредитного договору), зі сплатою за користування кредитними коштами 15,75 % річних та можливістю змінювати його розмір (п. 1.3 кредитного договору).

З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань 12 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки.

19 серпня 2008 року між банкомта фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 укладено додаткову угоду до кредитного договору, якоювнесено зміни до кредитного договору, зокрема, за користування кредитними коштами позичальник сплачує кредитору з 12грудня 2007 року до 17 серпня 2008 року 15,75 % річних, з 18 серпня 2008 року до 11 грудня 2012 року - 19 % річних, внесено зміни до п. 3.6. кредитного договору та змінено графік погашення кредитної заборгованості.

19 лютого 2010 року між банком та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 укладено додаткову угоду до кредитного договору, відповідно до якої сторони дійшли згоди врегулювати заборгованість позичальника за договором, строк сплати якої настав у такому порядку: п. 1.2. додаткової угоди, станом на дату укладання цієї додаткової угоди фактична заборгованість позичальника за договором по сплаті кредиту становить 41 900 грн 88 коп.; п. 1.3. станом на дату укладання цієї додаткової угоди заборгованість позичальника за договором, строк сплати якої настав, складає 2 985 грн 34 коп., у тому числі 2 985 грн 34 коп. - заборгованість запроцентами; п. 1.4. на підставі цієї додаткової угоди з 19 лютого 2010 року фактична заборгованість за сумою кредиту збільшується на суму заборгованості за процентами, при цьому за згодою сторін відбувається зміна строку погашення заборгованості. Таке збільшення не супроводжується видачею кредитних коштів позичальнику. Згідно з п.2 додаткової угоди підп. 1.3. кредитного договору викладено в наступній редакції: «За користування кредитними коштами позичальник сплачує кредитору 24 % річних з 19 лютого 2010 року, розмір процентів може змінюватись в порядку, передбаченому цим договором».

19 лютого 2010 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 укладено додаткову угоду до кредитного договору, якою вносяться зміни до п. 1.2. розділу 1 основного договору, який викладено в наступній редакції: «Кредит надається кредитором позичальнику траншами або однією сумою, в порядку, передбаченому цим договором, та повинен бути повернутий позичальником у строк до 11 грудня 2015 року, а також внесено зміни до п. 3.6. кредитного договору та змінено графік погашення кредитної заборгованості.

Згідно з ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За змістом указаних норм матеріального права поручитель, хоча і пов'язанийз боржником певними зобов'язальними відносинами, є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч. 2 ст. 555 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Судом установлено, що 19 лютого 2010 року між банком та позичальником укладено дві додаткові угоди до кредитного договору від 12 грудня 2007 року.

Проте апеляційний суд у порушення ст. ст. 212 - 214, 303, 315 ЦПК Українине перевірив, чи надавав ОСОБА_4 19 лютого 2010 року згоду на зміну основного зобов'язання, зміну яких умов кредитного договору та додаткових угод, не з'ясував, чи за даною згодою зберігається забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором та не надав цим доказам належної правової оцінки.

Зазначаючи, що банк такі документи не надав у суді першої інстанції, апеляційний суд не звернув уваги на те, що зустрічний позов пред'явлено ОСОБА_4, його позов задоволено, проте ОСОБА_4, підписуючи додаткові угоди, знав про них, однак у порушення вимог ч. 3 ст. 27 ЦПК України суду їх не надав, що було його процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Отже, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, судове рішення не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 6 червня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик