Дата документу 27.07.2016 Справа № 334/4271/16-ц
Провадження № 6/334/262/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2016 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючої судді Колесник С.Г., при секретарі Манюхіні О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя матеріали подання Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізький області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 та вилученням у останнього паспорту до виконання ним зобовязань, покладених рішенням суду. В поданні зазначив, що на виконанні відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізький області знаходиться виконавчий лист № 2-561/2010, виданий Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про солідарне стягнення з ТОВ «Запорізький машинобудівний завод», ОСОБА_2, ОСОБА_1 в рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором 9334661,97 грн. та державного мита в розмірі 1700 грн., та витрати на інформаційне-технічне забезпечення розгляду справи у суді в розмірі 120 грн.

28.12.2015 року за заявою стягувача державним виконавцем було відкрито виконавче провадження, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та надіслано сторонам.

При проведені виконавчих дій по примусовому виконанню рішення суду, державний виконавець викликав боржника ОСОБА_1 за адресою, вказаною у виконавчому листі, але боржник на виклик не з'явився, у звязку з чим було розпочато дії по встановленню місця перебування боржника та встановлення його майнового стану.

Станом на 31.01.2015 року боржник до відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції на виклик не з'явився, причини неявки не відомі. Станом на дату звернення до суду сума боргу боржником ОСОБА_1 не сплачена.

Рішення суду не виконано, боржник ухиляється від явки до державного виконавця, не надає доступу до належного йому на праві власності житлового будинку, а окрім цього здає його в оренду, тобто має можливість виконувати рішення суду, але ухиляється від його виконання, у звязку з чим заявник просить тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 та вилучити у нього паспорт.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши всі надані докази в сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Судочинство в Україні здійснюється відповідно до Конституції України, Кодексів, Законів, міжнародних договорів, нормативно-правових актів.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень у порядку, передбаченому ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 377-1 ЦПК України.

За змістом пункту 18 частини третьої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Зміст і форму подання державного виконавця визначено Інструкцією з організації примусового виконання рішень, яка набрала чинності з 17.04.2012 року та затверджена Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5. Ця Інструкція містить окремий розділ XI «Обмеження у праві виїзду за межі України та заборона вїзду в Україну», який передбачає зміст подання державного виконавця при зверненні до суду, згідно якого у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, державний виконавець може звернутися з поданням до суду за місцезнаходженням органу ДВС щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

Положеннями п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, ухилення від виконання зобовязань, покладених на громадянина судовим рішенням, - до виконання зобовязань.

За змістом наведених вище норм чинного законодавства, тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише при наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього відповідним судовим рішенням та його намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Відповідно до вимог ч.6 ст.12 ЗУ «Про виконавче провадження» про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні, може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Відповідно до положення частини 2 статті 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізький області (далі - ВПВР УДВС ГТУЮ у Запорізькій області)знаходиться виконавче провадження № 49730421 завиконавчим листом № 2-561/2010, виданим Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про солідарне стягнення з ТОВ «Запорізький машинобудівний завод», ОСОБА_2, ОСОБА_1 в рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором у розмірі 9334661,97 грн. та державного мита в розмірі 1700 грн., витрат на інформаційне-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн.

Виконавче провадження відкрито постановою головного державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Запорізькій областіСмертіна О.С. від 28.12.2015р., якою боржнику надано строк для самостійного виконання рішення суду в семиденний строк з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, тобто до 04.01.2016 року.

Згідно наданих суду матеріалів виконавчого провадження, боржнику ОСОБА_1 за його адресою, вказаною у виконавчому документі (м. Запоріжжя, пров. Прямий, 8а), листом від 28.12.2015 року за № 21713-1/11 надсилалася копія постанови про відкриття виконавчого провадження від 28.12.2015 року, та вимога державного виконавця в порядку ст. ст. 5, 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 28.12.2015р. №21713-1/11 про явку до відділу примусового виконання рішення на 04.01.2016р. з метою надання пояснень щодо виконання рішення суду та надання певного обсягу документі (а.с.7-12).

Докази про отримання боржником вказаних процесуальних документів в наданих матеріалах виконавчого провадження відсутні, в судовому засіданні державним виконавцем також не надані.

Згідно доводів боржника, про відкриття виконавчого провадження 28.12.2015р. боржнику та його представнику стало відомо після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження 19.01.2016р., при цьому державному виконавцю було повідомлено, що боржник з 2011 року постійно проживає у м. Києві, а з квітня 2015 року не зареєстрований за вказаною у виконавчому документі адресою. В судовому засіданні державним виконавцем вказані обставини не заперечувалися і не спростовувалися.

Судом встановлено, що державним виконавцем починаючи з січня 2016 року проводяться примусові виконавчі дії, направленні на виконання рішення.

Зокрема, 20.01.2016р. за місцем проживання боржника було здійснено опис та арешт майна боржника (меблі, побутова техніка та інше майно, всього 39 найменувань), яке передано на відповідальне зберігання ОСОБА_2 (а.с.22-26).

В подальшому державним виконавцем планувалися виконавчі дії щодо заміни відповідального зберігача майна та місця зберігання, які не відбулися, з підстав, зазначених у акті від 23.03.2016р. (а.с.21).

При цьому, вимога державного виконавця від 15.03.2016р. №8758-1-03/11 зявитися для проведення виконавчих дій надсилалася божнику за адресою м. Запоріжжя, пров. Прямий, 8а, за якою останній не проживає. Про вказані обставини державному виконавцю було відомо з січня 2016 року, що вбачається зі змісту його подання. Представник боржника у встановленому законом порядку про проведення виконавчих дій не повідомлявся.

Приймаючи до уваги відсутність відомостей про те, що боржник отримував вимоги про явку до відділу, та враховуючи, що про наявність виконавчого провадження боржник дізнався лише 19.01.2016р. і з цього часу державний виконавець був обізнаний, що за адресою м. Запоріжжя пров. Прямий, 8 боржник не мешкає, однак продовжував здійснювати його виклик за цією адресою, посилання у поданні на ухилення боржника від явки до державного виконавця суд вважає необґрунтованими і до уваги не бере.

У поданні державний виконавець посилається на те, що в ході примусового виконання було встановлено наявність у боржника нерухомого майна житлового будинку за адресою м. Запоріжжя, пров. Прямий, 8а, однак не зазначає про проведені виконавчі дій, спрямовані на виконання судового рішення за рахунок цього майна.

Твердження державного виконавця про наявність доходів у боржника від здачі в оренду зазначеного житлового будинку, за рахунок яких він мав можливість погашати заборгованість за рішенням суду, але ухилявся від цього, є припущеннями, які не підтверджені жодними належним та допустимими доказам.

В ході судового розгляду встановлено, що боржник має постійне місце роботи та заробіток, який державним виконавцем не встановлений і утримань із заробітної плати в рахунок погашення боргу не проводиться.

Згідно Інформації про виконавче провадження ВП №49730421 від 25.07.2016 року, отриманої з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, державним виконавцем були винесені постанови про звернення стягнення на майно боржника, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, про призначення експерта для визначення вартості описаного та арештованого майна, про арешт коштів на рахунках боржника.

У судовому засіданні державний виконавець надав заяву стягувача за виконавчим документом, адресовану державному виконавцю, про те, що станом на 09.03.2016р. залишок заборгованості зменшився і складає 3834661,97 грн.

В поданні державного виконавця зазначено про наявність невиконаних боргових зобов`язань ОСОБА_1, однак розмір заборгованості на момент звернення до суду з поданням державним виконавцем не зазначався, а факт часткового виконання судового рішення і зменшення боргу за виконавчим документом станом на 26.02.2016р. державним виконавцем замовчувався.

На момент звернення до суду з поданням про обмеження права виїзду з України, факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Натомість, державним виконавцем лише доведено наявність заборгованості за виконавчим документом і не надано доказів факту умисного ухилення ОСОБА_1 від виконання зобовязань, встановлених рішенням суду, не вказано, які саме дії боржника свідчать про ухилення від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням суду, і в ході судового розгляду таких обставин не встановлено.

Критерій достатності вжитих боржником з метою належного виконання зобов'язання заходів, визначається судом. А тому, вивчивши надані до подання матеріали, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні подання, оскільки в ньому присутня неповнота вчинення виконавчих дій, відсутність доказів на підтвердження факту ухилення боржником від виконання своїх боргових зобов'язань.

Що стосується вимог про вилучення паспорту, то державний виконавець в судовому засіданні підтвердив, що йому не відомо, чи наявний взагалі у ОСОБА_1 закордонний паспорт, тому вимоги в цій частині є безпідставними.

Керуючись ст. ст. 3,7, 10, 377-1 ЦПК України, ст. 33 Конституції України, ст.ст. 11,12 ЗУ «Про виконавче провадження», ст.. 6 ЗУ « Про порядок виїзду з України та вїзд в Україну громадян України», суд,

У Х В А Л И Л А :

В задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. Особа, без участі якої було постановлено ухвалу, має право подати апеляційну скаргу протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя: Колесник С. Г.