АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/8106/2016 Доповідач: Слободянюк С.В
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Слободянюк С.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Левенця Б.Б..,

при секретарі - Гоін В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду в м. Києві «Плесо», за участю третьої особи ОСОБА_2 про визнання наказу про звільнення незаконним та скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом, в подальшому з уточненням його вимог, до Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради(Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду в м. Києві «Плесо» (далі КП «Плесо») за участю третьої особи ОСОБА_2 про визнання наказу про звільнення незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогул у сумі 57 407,52 грн., відшкодування моральної шкоди в розмірі 4 000 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 17 березня 2015 року отримала попередження про звільнення у зв"язку зі зміною структури та штатного розпису КП «Плесо»відповідно до наказу від 10 березня 2015 року № 20 «Про затвердження змін до організації структури»та наказу № 13 березня 2015 року N° 25 «Про затвердження змін до штатного розписку»;після попередження про скорочення працівників булоприйнято на роботу нових працівників; профспілковим комітетом не надано згоду на звільнення позивача., визначаючи за нею переважне право на залишення на роботі.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06 квітня 2016 року у позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове - про задовольняння позовних вимог у повному обсязі.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції неналежно встановив фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору, зокрема, не перевірив чи було запропоновано посаду в день звільнення, а не в день попередження; не запропоновано посаду за відповідною інженерно-технічною спеціалізацією.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу, представник КП «Плесо» та третьої особи ОСОБА_2 - ОСОБА_3 скаргу не визнав.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення скарги з таких підстав.

Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис, що передбачено ч.3 ст.64 ГК України.

За матеріалами справи з 01 вересня 2001 року позивач працювала на різних посадах на підприємстві відповідача, з 01 квітня 2004 року переведена на посаду провідного інженера садово-паркового господарства служби утримання лінійних гідротехнічних споруд (а.с.11 т.1).

29 травня 2015 року наказом № 97-к/тр позивач звільнена у зв»язку із скороченням штату працівників - п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 39, т. 1).

Пункт 1 частини 1 статті 40 КЗпП України визначає, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (п.1).

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ч.2 ст.40 КЗпП України).

Відповідно до положень статті 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої ст.. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення

Вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника на іншому підприємстві чи після розірвання з працівником трудового договору відповідно до вимог частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України не є обов'язком роботодавця.

Таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року № 6-40цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 09 березня 2015 року наказом № 20 затверджено зміни до організаційної структури, виведено із структури підприємства, зокрема, службу утримання лінійних гідротехнічних споруд та інші служби введена служба утримання водних об»єктів, мобільну бригаду служби утримання водних об»єктів з інші (а.с.95,96, т. 1).

13 березня 2015 року наказом № 25 було виведено із штатного розпису ряд служб, у тому числі службу утримання лінійних гідротехнічних споруд: начальник служби, заступник начальника служби, провідний інженер садово-паркового господарства, провідний інженер лісового господарства та введено до штатного розпису, зокрема, службу утримання водних об»єктів: начальник служби, заступник служби, провідний інженер, провідний інженер лісового господарства, провідний фахівець; мобільну бригаду служби УВО: провідний інженер садового-паркового господарства, робітник з благоустрою (а.с.98 - 106, т. 1).

Накази є чинними, неправомірними не визнано, що підтверджується рішенням Оболонського районного суду м.Києві від 15 жовтня 2015 року (справі № 2-756/ 3494/15-ц), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 24 листопада 2015 року (а.с.145-148, 149-153 т.1).

Відповідно до ст. 42 КЗгіП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв»язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається, зокрема, працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації.

17 березня 2015 року ОСОБА_1 попереджено про звільнення у зв»язку із зміною структури та штатного розпису, запропоновано переведення на посаду робітника з благоустрою мобільної бригади служби утримання водних об»єктів (а.с. 199, том 1).

Згідно акту від 17 березня 2015 року позивач відмовилася ставити підпис та дату ознайомлення з попередженням (а.с.200, том 1).

Доводи апелянта про те, що не було враховано переважного права на залишення на роботі та не було запропоновано відповідачем посаду провідного інженера садово-паркового господарства мобільної бригади або посаду провідного інженера лісового господарства служби утримання водних об'єктів не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Так, згідно довідок виробничий підрозділ «Служба утримання лінійних гідротехнічних споруд», в якому штаті числились начальник служби Севостьянов A.A., заступник начальника служби Занько Л.О. провідні інженери садово-паркового господарства ОСОБА_1 та ОСОБА_6, провідний інженер лісового господарства ОСОБА_7, був виведений зі штатного розпису підприємства (а.с.198, 205, т. 1).

Служба утримання лінійних гідротехнічних споруд скорочена, що підтверджується шатними розписами та попередженнями про звільнення інших робітників цієї служби.

Так, згідно штатного розпису, введеного 01 січня 2015 року у службі утримання лінійних гідротехнічних споруд числилися: начальник служби - 1 одиниця, заступник начальника служби - 1 одиниця, провідні інженери садово-паркового господарства - 2 одиниці, провідний інженер лісового господарства - 1 одиниця (а.с.29-36, т. 2).

Згідно штатного розписку, введеного 01 червня 2015 року у службі утримання водних об»єктів числилися: начальник служби - 1 одиниця, заступник начальника служби - 1 одиниця, провідний інженер - 1 одиниця, провідний інженер лісового господарства - 1, провідний фахівець - 1; мобільна бригада (спеціалізована): провідний інженер садово-паркового господарства - 1, робітник з благоустрою - 1 (а.с.37-42, т. 2).

17 березня 2015 року провідний інженер садово-паркового господарства служби утримання лінійних гідротехнічних споруд ОСОБА_6 попереджений про звільнення у зв»язку із зміною структури та штатного розпису, запропоновано переведення на посаду провідного інженера садово-паркового господарства мобільної бригади служби утримання водних об»єктів (а.с.92, т. 2).

02 квітня 2015 року провідний інженер лісового господарства служби утримання лінійних Гідротехнічних споруд ОСОБА_7 попереджений про звільнення у зв»язку із зміною структури та штатного розпису, запропоновано переведення на посаду провідного інженера лісового господарства служби утримання водних об»єктів (а.с.90, т. 2).

Згідно інформації про вакантні посади станом на 17 березня 2015 року було 6 вакантних посад, саном на 29 травня 2015 року - 9 вакантних посад, серед яких на момент повідомлення позивача прозвільнення та на момент звільнення не було вакантних посад провідного інженера садово-паркового господарства мобільної бригади служби утримання водних об»єктів та провідного інженера лісового господарства служби утримання водних об»єктів (а.с.126-127, т.1, а.с.130, т. 2).

Як вбчається з матеріалів справи, наказом № 98-к/гр від 02 червня 2015 року переведено провідного інженера садово-паркового господарства служби утримання лінійних гідротехнічних споруд ОСОБА_6 з 02 червня 2015 року на посаду посад провідного інженера садово-паркового господарства мобільної бригади служби утримання водних об»єктів, провідного інженера лісового господарства служби утримання лінійних гідротехнічних споруд ОСОБА_7 на посаду провідного інженера лісового господарства служби утримання водних об»єктів (а.с.156, т. 2) на підставі заяви від 02 квітня 2015 року провідного інженера лісового господарства служби утримання лінійних гідротехнічних споруд ОСОБА_7 (а.с.90 зв., т. 2), та заяви від 02 квітня 2015 року провідного інженери садово-паркового господарства служба утримання лінійних гідротехнічних споруд ОСОБА_6 (а.с.92 зв., т. 2) про переведення на ці посади.

Ці обставини свідчать, що у службі утримання лінійних гідротехнічних споруд числилися 2 одиниці провідних інженерів садово-паркового господарства, які були скорочені, тому будь-яка перевага в цьому випадку не могла бути реалізована.

Питання щодо законності наказу № 98-к/тр від 02 червня 2015 року про переведення зазначених осіб з 02 червня 2015 року не було предметом спору.

Судом першої інстанції встановлено, що зазначені вище посади не були вакантними на день попередження про наступне звільнення та на день звільнення позивача.

В ході розгляду справи в апеляційній інстанції, позивач зазначала, що їй було відомо про наявність посади інженера механіка, яку їй роботодавець запропонував у день звільнення. Позивач не скористалась запропонованою посадою. Представник відповідача зазначав, що якби остання виявила бажання працювати на цій посаді, то її було б прийнято на цю посаду.

Судом також не встановлено іншу вакантну роботу, яка б існувала на цьому підприємстві на день попередження про звільнення чи на день звільнення позивача, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду.

Посилання апелянта на ту обставину, що КП «Плесо» було прийнято на роботу на посади, введені з 01 червня 2015 року, не є підставою для визнання звільнення позивача незаконним, оскільки ці посади не були вакантними на день звільнення (а.с.42-43, 168, 169, 182-184, 185-188,190, т. 1; а.с.44-45, 108-109,т. 2).

Відповідно до вимог ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.1 ст. 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Відповідно до частини сьомої статті 43 КЗпП України та частини шостої статті 39 Закону гни «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Висновок про правильне застосування зазначених норм матеріального права викладено, зокрема у постановах Верховного Суду України від 24 вересня та від 22 жовтня 2014 року.

Відповідно до цього висновку за змістом вищезазначених норм права суд, розглядаючи трудовий спір, повинен з'ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне правове обґрунтування такої відмови. І лише у разі відсутності у рішенні правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення.

Отже рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового говору повинно бути достатньо, добре аргументованим та містити посилання на правове ґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.

З огляду на те, що висновок про обґрунтованість чи необґрунтованість рішення профспілкового комітету про відмову у наданні згоди на звільнення працівника може бути зроблений судом лише після перевірки відповідності такого рішення нормам трудового законодавства, фактичних обставин і підстав звільнення працівника, його ділових і професійних якостей, то посилання на відсутність у суду повноважень здійснювати перевірку та давати юридичну оцінку рішенню профспілкового комітету ( яке відповідно до вимог статей 57, 212 ЦПК є одним із доказів у справі і не має для суду наперед встановленого значення), не можна визнати правильним.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 01 липня 2015 року № 6-703 цс 15.

Пункт 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів " містить роз»яснення про розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43-1.

Судом було встановлено, що служба утримання лінійних гідротехнічних споруд налічувала 2 одиниці провідних інженерів садово-паркового господарства, які були скорочені, тому будь-яка перевага в цьому випадку не могла бути реалізована.

Суд першої інстанції правильно зазначав, що обставина переведення відповідачем провідного інженера лісового господарства служби утримання лінійних гідротехнічних споруд ОСОБА_7 на посаду провідного інженера лісового господарства служби утримання водних об»єктів та провідного інженера садово-паркового господарства служба утримання лінійних гідротехнічних споруд ОСОБА_6 на посаду провідного інженера садово-паркового господарства мобільної бригади служби утримання водних об»єктів з 02 червня 2015 року не є підставою для визнання звільнення позивача незаконним через наявність відмови профспілкової організації на звільнення позивача, оскільки ці посади не були вакантними.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст..ст.303,307,308,313 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: