У х в а л а

іменем україни

21 грудня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.,

суддів: Гулька Б.І., Ситнік О.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок неналежного виконання послуг, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23 грудня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 24 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, уточненим під час розгляду справи, в якому просив стягнути з ТОВ «Нова Пошта» на його користь 9 900 грн у відшкодування майнової шкоди та відшкодувати витрати адвоката позивача, пов'язані з переїздом і сплатою добових, і всього стягнути 10 454,07 грн.

Посилався на те, що 7 листопада 2014 року через ТОВ «Нова Пошта» у м. Стрий Львівської області ним відправлено вантаж до м. Києва у вигляді головки блока до автомобіля. Вага запчастини згідно накладної становила 28 кг з оголошеною вартістю у сумі 9 900 грн. Після огляду вантажу у присутності представника ТОВ «Нова Пошта» вантажоодержувач повідомив, що доставлений йому вантаж не відповідає замовленню і відмовився від нього, повернувши вантаж за експрес-накладною від 11 листопада 2014 року. 25 листопада 2014 року у присутності представника ТОВ «Нова Пошта» позивач оглянув повернутий вантаж і виявив підміну відправленого ним вантажу, про що заявив співробітнику ТОВ «Нова пошта». Контрольним зважуванням виявлено, що повернутий вантаж важить 25,5 кг, тоді як відправлений важив 28 кг. На претензію 5 грудня 2014 року відповідачем надано відповідь, що факту підміни чи пошкодження вантажу не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, просив про задоволення позову.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 23 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 24 березня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 31 березня 2016 року виправлено допущені описки у вступній та резолютивній частинах ухвали апеляційного суду Полтавської області від 24 березня 2016 року.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23 грудня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 24 березня 2016 року та ухвалу цього ж суду від 31 березня 2016 року, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах його повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, у складі, визначеному цим Законом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Судами встановлено, що відповідно до експрес-накладної від 7 листопада 2014 року відправник ОСОБА_1 передав ТОВ «Нова Пошта» вантаж вагою 28 кг для перевезення у м. Київ, погодившись з умовами публічної оферти, розміщеними на офіційному сайті htpp://novaposhta.ua.

Так як одержувач відмовився отримувати вантаж, товариством «Нова Пошта» у м. Києві за експрес-накладною від 11 листопада 2014 року вантаж повернутий до відділення товариства у м. Стрий.

12 листопада 2014 року ОСОБА_1 відмовився отримувати вантаж, оскільки повернутий вантаж легший відправленого на 2,5 кг і підмінений.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновкам якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що перевізник не несе цивільно-правову відповідальність за підмінений товар, так як товар доставлений у неушкодженій упаковці, і підміну товару позивачем не доведено.

З такими висновками погоджується і колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Пунктом 3.1 публічного договору про надання послуг з організації перевезення відправлень визначено, що за договором експедитор зобов'язується за плату та за рахунок замовника організувати перевезення відправлення й надання комплексу послуг, пов'язаних із перевезенням відправлення, а замовник зобов'язується їх прийняти й оплатити на умовах, визначених договором.

Згідно ч. 1 ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до ч. 1 ст. 920 ЦК України, у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Статтею 924 ЦК України передбачено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Відповідно п.7.2.6 публічного договору, якщо під час видачі відправлення сторонами буде виявлено пошкоджене відправлення або відправлення, якого не вистачає в цілій (неушкодженій) упаковці, відповідальність за будь-які пошкодження, нестачу або відсутність вмісту відправлення всередині упаковки покладається на відправника.

Експедитор не несе відповідальності за цілісність, збереженість (схоронність) відправлення або його нестачу у випадку, якщо відправлення передається одержувачу або відправнику в цілій/неушкодженій упаковці, а також, якщо виявлені пошкодження упаковки не збігаються з пошкодженнями відправлення (п. 7.2.7 публічного договору).

Перевірку вмісту відправлення та відповідності упаковки особливостям відправлення, вимогам чинного законодавства та державним стандартам експедитор здійснювати не зобов'язаний (п.7.2.12 публічного договору).

Умовами публічного договору про надання послуг з організації перевезення відправлень саме на відправника покладена відповідальність за інформацію, вказану в експрес-накладній (у тому числі вагу відправлення), і зобов'язано повідомити експедитору інформацію про вміст відправлення, наданого для транспортування, запакувати відправлення для його збереження під час транспортування (п. 4.3.2, 4.3.3 договору).

З акта приймання-передачі від 12 листопада 2014 року суди попередніх інстанцій встановили, що позивач отримав вантаж в картонній упаковці, яка не мала ознак пошкодження.

Суди попередніх інстанцій, встановивши, що позивачем при відправленні вантажу не виконано обов'язку з надання перевізнику повної інформації про вміст відправлення, наданого для транспортування, що унеможливлює ідентифікування вантажу, поверненого позивачеві у неушкодженій упаковці, дійшли обґрунтованого висновку про відмову у позові з підстав його недоведеності.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23 грудня 2015 року, ухвала апеляційного суду Полтавської області від 24 березня 2016 року постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуОСОБА_1 відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 24 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийС.О.Карпенко
Судді: Б.І.Гулько О.М.Ситнік