АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Кулянди М.І.. ОСОБА_1

секретар Чубрей І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення за апеляційною скаргою ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 12 лютого 2015 року,

встановила:

У квітні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»)звернувся до суду з позовом.

Просив:

- в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 11721 доларів 18 центів США, звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки;

- виселити ОСОБА_2 та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку.

Посилався на те, що відповідно до укладеного між сторонами договору № СVX0GA00000109 від 05 березня 2008 року, ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 16822,50 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 06 березня 2018 року.

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» і відповідачка 05 березня 2008 року уклали договір іпотеки № СVX0GA000000109, згідно якого відповідачка надала в іпотеку нерухоме майно, а саме, будинок, загальною площею 67,80, житловою площею 48,90 кв. м, який розташований за адресою вулиця Запотічна в селі Санківці Хотинського району Чернівецької області.

У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором станом на 28 березня 2014 року відповідачка допустила заборгованість у розмірі 11721,18 доларів США, еквівалент якої становить 127174 гривень 87 коп., яка складається з наступного: 9880,98 доларів США - заборгованість за кредитом; 960,78 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 29,98 доларів США - заборгованість з комісії за користування кредитом; 269,35 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до договору: 23,04 доларів США - фіксована частина, 557,05 доларів США - процентна складова.

Рішенням Хотинського районного суду від 12 лютого 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № від 05 березня 2008 року, в розмірі 11721,18 долар США, що за курсом НБУ складає 12 7174 гривень 87 копійок звернуто стягнення на будинок загальною площею 67,80, житловою площею 48.90 кв.м., та земельну ділянку, площею 0,25 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд, яка належить на праві власності відповідачці та розташована за адресою: вулиця Запотічна в селі Санківці Хотинського району Чернівецької області, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

Виселено ОСОБА_2 та інших осіб які зареєстровані та/або проживають у вказаному вище житловому будинку.

В апеляційній скарзі представник відповідачки просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором станом на 28 березня 2014 року відповідачка допустила заборгованість у розмірі 11721,18 доларів США, еквівалент якої становить 127174 гривень 87 коп., яка складається з наступного: 9880,98 доларів США - заборгованість за кредитом; 960,78 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 29,98 доларів США - заборгованість з комісії за користування кредитом; 269,35 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до договору: 23,04 доларів США - фіксована частина, 557,05 доларів США - процентна складова.

Однак з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись не можна.

Так, за змістом статей 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до частини 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку» від 5 червня 2003 року N 898-IV у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно частини 1 статті 39 Закону України «Про іпотеки» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються:

- загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають

сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки;

- опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають

задоволенню вимоги іпотекодержателя;

- заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або

передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі

необхідні;

- спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення

- прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону;

- пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають

задоволенню з вартості предмета іпотеки;

- початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої

реалізації.

Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи рішення повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи відповідно до укладеного між сторонами договору № СVX0GA00000109 від 05 березня 2008 року, ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 16822,50 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 06 березня 2018 року.

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» і відповідачка 05 березня 2008 року уклали договір іпотеки № СVX0GA000000109, згідно якого відповідачка надала в іпотеку нерухоме майно, а саме, будинок, загальною площею 67,80 з належними до нього господарськими будівлями та спорудами , які розташовані вулиця Запотічна в селі Санківці Хотинського району Чернівецької області.

У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором станом на 28 березня 2014 року відповідачка допустила заборгованість у розмірі 11721,18 доларів США, еквівалент якої становить 127174 гривень 87 коп., яка складається з наступного: 9880,98 доларів США - заборгованість за кредитом; 960,78 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 29,98 доларів США - заборгованість з комісії за користування кредитом; 269,35 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до договору: 23,04 доларів США - фіксована частина, 557,05 доларів США - процентна складова.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції неправильно визначив суму боргу, яка повинна бути погашена за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із частиною 1 статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина 3 статті 533 ЦК України ).

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»).

Таким чином, максимальний розмір пені пов'язаний із розміром облікової ставки Національного банку України; оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні.

Саме таку правову позицію Верховний Суд України зазначив в своїй постанові №3-29гс15 від 1 квітня 2015 року.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення помилково визначив пеню в доларах США при визначення боргу ОСОБА_2 перед банком, що суперечить наведеній вище правовій позиції Верховного Суду України.

Ухвалюючи рішення у справі в частині звернення стягнення на предмети іпотеки суд першої інстанції допустив порушення приписів Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до правил ст. 39 Закону України «Про іпотеку» в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Відповідно до частини 5 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору

купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на

підставі іпотечного договору, який містить застереження про

задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право

іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності

отримання для цього будь-якого окремого уповноваження

іпотекодавця.

Враховуючи наведене вище суд помилково задовольнив позов та звернув стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем.

Як вбачається з матеріалів справи суд першої інстанції в порушенні частини 1 статті 39 Закону України «Про іпотеки» в рішенні не зазначив початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

За змістом статті 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на момент ухвалення судових рішень) ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Отже, уразі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення суду має відповідати вимогам частини шостої статті 38, статті 39 Закону України «Про іпотеку» та положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України й у ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому суд повинен указати, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Таку правову позицію Верховний Суд України зазначив в постанові від 23 грудня 2015 року № 6-1205 цс15.

Задовольняючи вимоги про виселення, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що за заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» ухвалою від 24 вересня 2014 року позов у цій частині залишено без розгляду (а.с. 65 т.1).

Тому, зважаючи на викладене, рішення суду в частині задоволення позовних вимог про виселення підлягає скасуванню, оскільки суд першої інстанції в порушення правил ст. 11 ЦПК України вийшов за межі позовних вимог.

7 червня 2014 року набув чинності ОСОБА_4 України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України), що повною мірою відповідає значенню відповідного слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови.

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільненням від його виконання. Відтак установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний ОСОБА_4 не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.

Таку правову позицію Верховний Суд України зазначив в своїй постанові №6-1249цс15 від 25 листопада 2015 року.

ОСОБА_4 України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» поширюється і на правовідносини сторін, у зв'язку з чим не підлягає виконанню рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, не підлягає виконанню й рішення в частині виселення на час дії цього Закону.

Таку правову позицію Верховний Суд України зазначив в своїй постанові №6-2947цс15 від 3 лютого 2016 року.

Встановлено, що на час розгляду справи будинок, загальною площею 67,80, житловою площею 48,90 кв. м., який розташований по вулиця Запотічна в селі Санківці Хотинського району Чернівецької області, належить на праві власності відповідачці, є єдиним нерухомим майном відповідачки, місцем її проживання.

Це стверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.115-117 т.1), записами про реєстрацію у паспорті відповідачки (а.с.171-172 т.1), довідкою виконкому Санковецької сільської ради № 85 від 17 лютого 2015 року (а.с.178 т.1).

Доводи представника позивача, з якими погодився і суду першої інстанції, про те, що довідками виконкому Санковецької сільської ради № 113 від 19 червня 2014 року (а.с.63 т.1) та № 395 від 30 жовтня 2014 року стверджується не проживання чи періодичне проживання відповідачки у спірному будинку є необґрунтованими, оскільки указані довідки стосуються попереднього періоду.

На час ухвалення оскаржуваного рішення зареєстрованим з 8 грудня 2014 року та постійним місцем проживання відповідачки є саме будинок, який розташований за адресою вулиця Запотічна в селі Санківці Хотиснького району Чернівецької області.

Враховуючи, що спірний будинок виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника) за споживчими кредитом, наданим йому кредитною установою - резидентом України в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання боржника, у власності відповідачки немає іншого нерухомого майна, загальна площа будинку не перевищує 250 кв. м, на зазначене майно не може бути звернено стягнення протягом дії Закону № 1304-VII.

Суд першої інстанції також не врахував, що згідно свідоцтва про зміну імені серії І-МИ №010808 від 6 листопада 2015 року, яке видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Хотинського районного управління юстиції у Чернівецькій області, вбачається, що ОСОБА_5 змінила своє імя на ОСОБА_2.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід в частині звернення стягнення та предмети іпотеки змінити, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 05 березня 2008 року, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 9880 (девять тисяч вісімсот вісімдесят) доларів 98 центів США, заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 960 (девятсот шістдесяти) доларів 78 центів США, заборгованості з комісії за користування кредитом в сумі 29 (двадцять девять) доларів 98 центів США, штрафу в сумі 580 (пятсот вісімдесят) доларів 09 центів США, пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором в сумі 2922 (дві тисячі девятсот двадцять дві) гривні 50 копійок звернути стягнення на житловий будинок літера «А» загальною площею 67,80 квадратних метрів, літню кухню літера «Б», гараж літера «В», сараї літери «Г,Д,Ж,З», теплицю літера «І», погріб літера «ПГ», орогожу №1-2, криницю №4 , земельну ділянку, площею 0,25 га, , які належить на праві власності ОСОБА_2та розташовані по вулиці Запотічна, 11 в селі Санківці Хотинського району Чернівецької області, шляхом продажу вказаних предметів іпотеки публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» від свого імені будь-якій іншій особі визначеній на власний розсуд з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування за початковою ціною встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час виконання рішення суду.

Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 12 лютого 2015 року в частині виселення ОСОБА_2 та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку, який розташований по вулиці Запотічна, 11 в селі Санківці Хотинського району Чернівецької області скасувати.

В рішенні суду слід також змінити прізвище відповідачки ОСОБА_5 на ОСОБА_2

В решті рішення слід залишити без змін.

Рішення в частині звернення стягнення на предмети іпотеки не підлягає зверненню до виконання на час дії Закону України від 3 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2, задовольнити частково.

Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 12 лютого 2015 року в частині звернення стягнення та предмети іпотеки змінити, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 05 березня 2008 року, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 9880 (девять тисяч вісімсот вісімдесят) доларів 98 центів США, заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 960 (девятсот шістдесяти) доларів 78 центів США, заборгованості з комісії за користування кредитом в сумі 29 (двадцять девять) доларів 98 центів США, штрафу в сумі 580 (пятсот вісімдесят) доларів 09 центів США, пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором в сумі 2922 (дві тисячі девятсот двадцять дві) гривні 50 копійок звернути стягнення на житловий будинок літера «А» загальною площею 67,80 квадратних метрів, літню кухню літера «Б», гараж літера «В», сараї літери «Г,Д,Ж,З», теплицю літера «І», погріб літера «ПГ», орогожу №1-2, криницю №4 , земельну ділянку, площею 0,25 га, , які належить на праві власності ОСОБА_2та розташовані по вулиці Запотічна, 11 в селі Санківці Хотинського району Чернівецької області, шляхом продажу вказаних предметів іпотеки публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» від свого імені будь-якій іншій особі визначеній на власний розсуд з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування за початковою ціною встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час виконання рішення суду.

Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 12 лютого 2015 року в частині виселення ОСОБА_2 та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку, який розташований по вулиці Запотічна, 11 в селі Санківці Хотинського району Чернівецької області скасувати.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення в частині звернення стягнення на предмети іпотеки не підлягає зверненню до виконання на час дії Закону України від 3 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його вступу в законну силу.

Головуючий

Судді: