Справа № 372/1637/16-ц Головуючий у І інстанції Болобан В. Г.
Провадження № 22-ц/780/4936/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 58 05.09.2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі головуючого судді Сержанюка А.С., членів колегії суддів Журби С.О., Мережко М.В., із участю секретаря Топольського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 Макаровичана на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 22 липня 2016 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 22 липня 2016 року в задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області відмовлено.

На обґрунтування постановленої ухвали зазначено, що дії державного виконавця під час складання акту від 13 червня 2016 року не встановили нових обставин та не породили нових обовязків для будь-якої із сторін виконавчого провадження, тому підстав для визнання таких дій державного виконавця неправомірними суд не вбачає.

Не погоджуючись із постановленою ухвалою, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на її незаконність та необгрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права при її постановленні.

Просить ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 22 липня 2016 року скасувати та постановити нову про задоволення вимог скарги.

Суд, з'ясувавши обставини і перевіривши їх доказами у межах доводів апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу у судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, керуючись наступним.

Відповідно до положень ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, рішенням Обухівського районного суду Київської області від 21 березня 2006 року зобов'язано ОСОБА_2, серед іншого, звільнити самовільно зайняті земельні ділянки, загальною площею 0,05 га в районі вул. Лугової в смт. Козин, Обухівського району, Київської області.

На його виконання згідно виконавчого листа №2-168/06, виданого 23 травня 2007 року Обухівським районним судом, 13 червня 2016 року старшим державним виконавцем Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_3 складено акт ( а.с. 104, 131 т. 11 ).

Як зазначено державним виконавцем, у присутності дільничного офіцера поліції Обухівського ВП ГУНП в Київській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 встановлено: "При виїзді за адресою: Обухівський р-н, смт. Козин, вул. Лугова, 2-а, на підставі вимоги-попередження державного виконавця від 09 червня 2016 року, зясовано, що рішення суду виконано лише частково, а саме: причал не знесено в повному обсязі, паркан вздовж берега водойми знесено частково і залишилось приблизно 3/4 фундаменту із залишками опорних металевих стовпів всередині, теплиця знесена частково, паркан вздовж проїжджої частини знесено частково, земельна ділянка площею 0,01 га знаходиться в непридатному як проїжджа частина стані" ( там же ).

15 червня 2016 року представником ОСОБА_2 отримана копія зазначеного акту, а 24 червня 2016 року останній звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця ( а.с. 116-121 т. 11 ).

Постановляючи 22 липня 2016 року ухвалу з приводу заявлених вимог, місцевий суд не дотримався положень п.п. 17, 18 постанови №6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», де, відповідно, зазначено, що справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК з особливостями, встановленими статтею 386 ЦПК, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються.

За результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК.

Виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

При цьому суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, наприклад, постановити ухвалу про зупинення виконавчого провадження у випадках, передбачених статтями 37 - 38 Закону про виконавче провадження, проте може привести визначений державним виконавцем строк зупинення провадження у відповідність із законом шляхом його скорочення (частина третя статті 39 Закону про виконавче провадження).

При задоволенні скарги суд не вправі допустити негайне виконання рішення.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність було прийнято або вчинено відповідно до закону, у межах повноважень суб'єкта оскарження і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги. При цьому, визнаючи доводи скарги необґрунтованими і відмовляючи в її задоволенні, суд має зазначити в ухвалі, у зв'язку з чим і на підставі яких саме норм закону він дійшов такого висновку.

Як вбачається із матеріалів справи, 22 липня 2016 року суд розглянув скаргу без дотриманням вимог ч.ч. 1, 2 ст. 386 ЦПК України, зокрема, за відсутності державного виконавця відділу державної виконавчої служби Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області або іншої посадової особи державної виконавчої служби чи їх представників, дії яких оскаржуються.

Наявний в матеріалах справи акт державного виконавця від 10 червня 2016 року, в якому зазначено, що представник боржника про дату, місце та час проведення виконавчих дій повідомлений, вимога-попередження ( а.с. 128-129, 162 т. 11 ), на переконання апеляційного суду, самі по собі, не свідчать про дотримання місцевим судом зазначених положень процесуального права щодо повідомлення і боржника за виконавчим провадженням.

Визнаючи доводи скарги ОСОБА_2 необґрунтованими і відмовляючи в її задоволенні, суд не зазначив в ухвалі, у зв'язку з чим і на підставі яких саме норм закону він дійшов такого висновку, обмежившись зазначенням того, що дії державного виконавця під час складання акту від 13 червня 2016 року не встановили нових обставин та не породили нових обовязків для будь-якої із сторін виконавчого провадження, тому підстав для визнання таких дій державного виконавця неправомірними суд не вбачає.

Окрім цього, суд першої інстанції проігнорував доводи скарги щодо незалучення до виконавчої дії відповідного спеціаліста у порядку, передбаченому положеннями ст.ст. 18, 20 Закону України "Про виконавче провадження", згідно яких залучення спеціаліста, при необхідності, є обов'язком державного виконавця.

Зазначене підтверджується і актом державного виконавця від 21 червня 2016 року в якому, за участі всіх сторін виконавчого провадження, погоджено відкладення виконавчих дій у звязку із необхідністю залучення спеціалістів.

Не надано судом першої інстанції будь-якої оцінки документам, зокрема, ухвалі місцевого суду від 13 травня 2010 року, акту державного виконавця від 02 лютого 2016 року, іншим документам, на які посилається апелянт.

Відтак, розгляд скарги ОСОБА_2 проведений, на переконання апеляційного суду, без дотримання положень ст. 387 ЦПК України, унаслідок чого ухвалене судове рішення по справі підлягає скасуванню відповідно до положень ст. 312 ЦПК України із передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції через порушення порядку, встановленого для його вирішення.

Таким чином доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про незаконність та необгрунтованість ухвали, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права при її постановленні, з точки зору суду другої інстанції, знайшли своє повне підтвердження.

При цьому, вимоги апелянта про визнання дій державного виконавця неправомірними та скасування його акту, на переконання апеляційного суду, не можуть бути задоволені, оскільки вирішення цих питань віднесено до компетенції суду першої інстанції відповідно до положень ст. 384 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково. Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 22 липня 2016 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: С.О. Журба

ОСОБА_5