Ухвала

іменем україни

07 вересня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Фаловська І.М., розглянувши касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Рівненської області від 30 травня 2016 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 15 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 30 травня 2016 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просив скасувати рішення апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Судами встановлено, що 27 грудня 2007 року сторони уклали кредитний договір, відповідно до якого відповідачу було надано кредит в розмірі 5000 грн. зі сплатою 36 % річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Як встановлено судами, згідно відповіді відділу державної виконавчої служби Дубенського міськрайонного управління юстиції № 1814 від 30 березня 2016 року, постановою відділу державної виконавчої служби Дубенського міськрайонного управління юстиції від 24 травня 2011 року відкрито виконавче провадження з виконання судового наказу № 2-н-28 Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 26 січня 2009 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» боргу в сумі 6173,16 грн.

30 березня 2012 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з сплатою боржником суми боргу в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення у справі про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд, враховуючи вказані норми закону, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності і надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вірно виходив із того, що основна заборгованість (тіло кредиту) сплачена ОСОБА_2 в повному обсязі. Крім того, в частині стягнення процентів за користування кредитом та застосування відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, передбаченої ст. 625 ЦК України позивач пропустив строк позовної давності, оскільки право вимоги у банку виникло з 30 березня 2012 року, проте позов пред'явлено 06 серпня 2015 року.

Таким чином, апеляційний суд всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову, в зв'язку із чим обґрунтовано скасував рішення суду першої інстанції.

Таким чином, зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення не вбачається порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити публічному акціонерному товариству комерційному банку «ПриватБанк» у відкритті касаційного провадження в справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою на рішення апеляційного суду Рівненської області від 30 травня 2016 року.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ І.М.Фаловська