ГОРОДИЩЕНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 691/699/16-ц
провадження № 2/691/350/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2016 року м. Городище

Городищенський районний суд Черкаської області у складі: головуючого - судді Подороги Л.В., при секретарі Брандальській Х.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Городищенського районного суду, цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 17.05.2006 року в розмірі 14404 грн. 24 коп. та судові витрати в розмірі 1378 грн. 00 коп.. Обґрунтовуючи подану заяву, позивач зазначає, що відповідачем порушено свої зобов'язання перед ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо погашення заборгованості за кредитним договором, у звязку з чим, станом на 14.04.2016 року, ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 14404 грн. 24 коп..

У судове засідання представник позивача не зявився, подавши клопотання про слухання справи без його участі та попередньо надавши суду письмове пояснення, в якому зазначив, що у ОСОБА_1 є перед ПАТ КБ «ПриватБанк» не виконане зобовязання щодо погашення за договором кредиту, який належним чином був складений, відповідає вимогам законодавства України і, відповідно, повинен виконуватися відповідачем. Щодо твердження ОСОБА_1 з приводу зняття з карткового рахунку грошових коштів шляхом шахрайських дій, позивач зазначив, що відповідачем порушено вимоги Умов та правил надання банківських послуг, за якими вона зобовязалася, що у разі проведення незаконних операцій з компонентами платіжних систем, негайно надати заяву банку про постановлення карти в стоп-лист платіжної системи. Посилання ОСОБА_1 щодо заволодіння коштами було здійснено шахрайським шляхом, вважає необгрунтованим, оскільки кожна операція забезпечена авторизацією та ОТР-паролі для входу в комплекси і підтвердження платежів надсилалися на її номер мобільного телефону та доступні були лише їй. Також позивач у своєму поясненні вказує, що після закінчення строку дії кредитної карти, ОСОБА_1 отримала нову картку, що підтверджується фото позичальника з картою.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2, у судовому засіданні заперечили щодо задоволення позовних вимог, подали до суду письмове заперечення та вказали, що дійсно, у 2006 році у відповідача виникли договірні відносини з ПАТ КБ «ПриватБанк» та вона отримала кредитну картку «Visa», з кредитним лімітом 5000 грн., однак строк дії кредитної картки закінчився у травні 2014 року. Всі зобовязання перед банком щодо погашення заборгованості за вказаним договором, відповідачем були виконані, з приводу продовження строку дії кредитного договору, вона не зверталася до банку, нова кредитна картка не видавалася, в звязку з чим, вважають, що між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» припинено будь-які договірні зобовязання. Також зазначили, що 01.12.2014 року невідомі особи, шляхом шахрайських дій, зняли з вказаного кредитного рахунку грошові кошти, з приводу чого Дніпровським ХВП ГУНП в Херсонській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000551, за ст. 190 КК України, в якому ОСОБА_1 визнано потерпілою.

Вислухавши відповідача та її представника, врахувавши доводи позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов'язку, які виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, в тому числі з договорів. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором, банк або інша фінансова установа, зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту.

Як встановлено судом, 05.05.2006 року ОСОБА_1 ознайомившись із Умовами та правилами надання банківських послуг у ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого являється ПАТ КБ «ПриватБанк» та склавши заяву, надала згоду, що заява з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою та «Тарифами Банку» складають договір, укладений між нею та ЗАТ КБ «ПриватБанк», відповідно до умов якого, отримала кредит у розмірі 5000 грн. 00 коп., у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії платіжної картки. Строк дії платіжної картки закінчується у травні місяці 2014 року (а.с.47).

Відповідно укладеного договору відповідач взяла на себе зобов'язання своєчасно та у повному обсязі здійснювати повернення кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами. Своїх зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_1 не порушувала, що підтверджується наданими позивачем розрахунку заборгованості за договором б/н від 17.05.2006 року, а саме, як зазначає ОСОБА_1 у судовому засіданні та вбачається в наданому розрахунку, починаючи з 24.05.2006 року до 15.05.2014 року, вона користувалася кредитними коштами, сплачувала заборгованість за кредитом та відсотки за його користування та інші платежі. (а.с. 4-7). Також, із поданого розрахунку вбачається, що починаючи з 01.12.2014 року з рахунку зафіксовано зняття кредитних коштів, на які в подальшому було здійснено відповідні нарахування.

Факт списання коштів 01.12.2014 року з кредитного рахунку ОСОБА_1 також підтверджується наданою позивачем випискою по особовому рахунку останньої (а.с. 66-72).

Згідно довідки про прийняття та реєстрацію заяви, ОСОБА_1 05.12.2014 року звернулася до Городищенського РВ УМВС України в Черкаській області із заявою щодо вчинення шахрайських дій, яка 06.12.2014 року внесена до ЄРДР за № 0000551 та розпочато досудове розслідування (а.с. 45).

24.02.2015 року ОСОБА_1 звернулася до Городищенського відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» та до голови правління ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про припинення нарахування штрафних санкцій та пені за невиконання зобовязань, відсотків за користування кредитом за картковим рахунком номер 708832, в звязку з досудовим розслідуванням кримінального провадження (а.с.46), однак, листом від 10.03.2015 року, ПАТ КБ «Приватбанк» відмовило ОСОБА_1 в задоволенні вказаної заяви (а.с. 49).

Згідно повідомлення Городищенського ВП Смілянського ВПГУНП в Черкаській області від 23.12.2016 року № 6736/61-2016, у березні місяці 2015 року, було змінено підслідність у кримінальному провадженні № 0000551 та воно направлено для проведення розслідування до Дніпровського РВ УМВС України в Херсонській області (а.с. 78).

Відповідно до повідомлення Дніпровського ВП Херсонського ВП ГУНП в Херсонській області від 28.09.2016 року № 6993-36/1, останніми проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000551, за ч. 1 ст. 190 КК України, в якому ОСОБА_1 визнано потерпілою. Крім цього, проведеними заходами встановлено, що грошові кошти знімала ОСОБА_3, місце перебування якої на даний час встановлюється (а.с. 44).

Пунктом 6.6 Правил користування платіжною картою передбачено, що у випадку виявлення факту несанкціонованого доступу до карткового рахунку через Інтернет, клієнт повинен подати заяву в банк з приводу вказаного питання. Банк в свою чергу представляє інтереси клієнта в міжнародній платіжній системі з питань повернення несанкціонованого списання суми.

Згідно зі ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його ж рахунка, банк повинен негайно, після виявлення порушення, зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до п. 9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платежів засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління НБ України від 05 листопада 2014 року N 705, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного предявлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Пунктом 3.1.3. Правил користування платіжною карткою передбачено, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не поступила письмова заява держателя про закриття рахунку.

Суд не приймає до уваги твердження позивача, викладене у письмовому поясненні, що ОСОБА_1 зверталася до банку з приводу надання клієнту карки з новим строком дії, оскільки фотографія останньої з карткою в руці, надана представником банку в якості доказу, не містить інформацію про номер рахунку та дату отримання картки.

Положенням ст.ст. 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_1 виконала свої обовязки перед банком щодо погашення заборгованості за договором кредиту, відповідно до умов договору, повідомила банк про несанкціоноване списання грошових коштів з її рахунку та звернулася до правоохоронних органів з приводу вчинення шахрайських дій з картковим рахунком. У свою чергу, позивачем не надано належних доказів, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року № 6-71 цс 15, який відповідно до вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні вказаних норм права, а саме, відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223, банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного предявлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись Постановою Верховного Суду України від 13 травня 2015 року № 6-71 цс 15, ст. ст. 11, 60, 509, 526, 1054, 1073 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 13, 14, 57, 60, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області, через суд першої інстанції, протягом 10 днів, з дня його проголошення.

Повне рішення суду складено 27.11.2016 року.

Суддя ОСОБА_4