"05" грудня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді - Гаврилової О.В.,
при секретарі - Томіленко В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Представник позивача ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2.
В обґрунтування позову позивач посилаються на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_2. 19.02.2015 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладеного шлюб, який розірвано рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 19.09.2016р. Відповідач з 04.03.2015р. був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, але фактично він в даній квартирі ніколи не проживав, оскільки після укладання шлюбу позивач разом з відповідачем проживали за зареєстрованою адресою позивача: АДРЕСА_1. Комунальні рахунки за власну квартиру позивач оплачувала самостійно. Оскільки ОСОБА_2 не є власником квартири АДРЕСА_2, та те, що відповідач не є членом сім'ї позивача, не проживає у вказаній квартирі (за місцем реєстрації) більше одного року без поважних причин, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням.
Позивач ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні підтримали заявлені вимоги, просили позов задовольнити. Позивач додатково зазначила, що відповідач 16.08.2016р. виїхав до Російської Федерації, в спірній квартирі не проживав, з 2013 року квартира знаходиться в оренді.
Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання, призначені на 02.11.2016 р. та 05.12.2016р. не з'явився, був повідомлений про місце та час розгляду справи належним чином, заяв чи клопотань суду не подав.
З урахуванням положень ст. ст. 74-77, 169, 224 ЦПК України, суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних про правовідносини сторін по справі, для її розгляду по суті заочно.
Суд, вислухавши пояснення позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного.
Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно з ст. 150 Житлового кодексу України власники квартири користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право на розпорядження квартирою, що знаходиться в приватній власності.
При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно частин 2 та 3 ст. 64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.
Згідно з ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 24.07.2007 року (а.с. 13), свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 29.01.2010 року (а.с. 14), свідоцтвом про право на спадщину за законом від 23.05.2014 року (а.с. 15).
Згідно відповіді відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в м.Києві, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с 19).
Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19.09.2016 р. шлюб, зареєстрований 19.02.2015 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м.Києві між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - розірвано (а.с. 32-33).
Як убачається з Договору оренди квартири, укладеного 21.10.2013р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, останній оредував квартиру АДРЕСА_2 на невизначений строк (а.с. 30-31).
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 суду показав, що проживає в квартирі АДРЕСА_2 з жовтня 2013 року до теперішнього часу, відповідач ніколи не проживав в цій квартирі, лише приходив декілька разів з позивачем навесні 2016 року, - супроводжував позивача, яка знімала показники лічильників.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 суду показала, що позивач є її донькою, відповідач в квартирі АДРЕСА_2 ніколи не проживав, мешкав з позивачем по АДРЕСА_1, а в серпні 2016 року виїхав до Російської Федерації.
Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що позивачем доведено факт не проживання відповідача ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_2 протягом строку, що перевищує один рік (на дату звернення з позовом до суду), що є підставою для визнання його таким, що втратив право користування зазначеним житлом, тим більше, що відповідач перестав бути членом сім'ї позивача в розумінні діючого законодавства. Таким чином, позов підлягає задоволенню.
При подачі позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 551,20 грн.
На підставі ст. 88 ЦК України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 551,20 грн.
На підставі викладеного, ст.ст. 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, керуючись ст. 10, 11, 57-60, 74-77, 79, 88, 169, 179, 209, 212-215, 218, 224-226, 232 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 551,20 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя