АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/2906/16-ц 22-ц/774/2246/К/16
Справа № 212/2906/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/774/2246/К/16 суддя Зімін М.В.
Категорія - 27 ( ІІІ ) Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Зубакової В.П.,

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

за участю секретаря - Гладиш К.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 10 жовтня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми індексу інфляції та процентів.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

позивач ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення суми індексу інфляції та процентів,посилаючись на те, що рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 20.06.2011 року по цивільній справі №2-827/11 задоволено його позов та стягнуто з відповідача ОСОБА_3 на його користь суму боргу. 08.12.2011 року йому видано виконавчий лист про стягнення на його користь з ОСОБА_3 9 628,19 грн.

18.02.2014 року по справі №212/2409/13-ц йому видано виконавчий лист про стягнення на його користь з ОСОБА_3 813,90 грн.

15.04.2016 року виконавчі листи повернуто без виконання.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_3 на його користь 12 465,80 грн. процентів по боргу і втрат від інфляції за період з 10.06.2013 року по 10.06.2016 року, із яких: 3 210,00 грн. борг по відсоткам згідно ст. 1048 ЦК України, 12 465,80 грн. три відсотка річних та інфляційні втрати згідно ст. 625 ЦК України.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 10 жовтня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суму індексу інфляції у розмірі 9 038,66 грн., три відсотки річних у розмірі 217,14 грн., судові витрати у розмірі 407,89 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та неврахування того, що згіно ст. 1048 ЦК України позивач, як позикодавець, має право на одержання від позичальника відсотків за весь час прострочення виконання зобовязання.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_2, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми індексу інфляції та процентів, суд першої інстанції виходив з того, що останній має право на стягнення штрафних санкцій у порядку ст. 625 ЦК України, а позовні вимоги в частині стягнення процентів у порядку ст. 1048 ЦК України є недоведеними.

Позивач ОСОБА_2 фактично не оскаржує рішення суду в частині задоволення його позовних вимог про стягнення штрафних санкцій у порядку ст. 625 ЦК України, а тому колегія суддів не перевірряє законність та обґрунтованість висновків суду в цій частині позовних вимог, оскільки, згідно з вимогами частини 1 статті 303 ЦПК України і зважаючи на роз'яснення, викладені в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 р., під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Колегією суддів здійснюється перевірка законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення процентів.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на ї підтвердження; 3) які правовідносин сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення процентівне відповідає.

У ч. 3 ст. 61 ЦПК України зазначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Згідно з п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обовязковість рішень суду.

Частиною 1 ст. 14 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 20 червня 2011 року, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.11.2011 року, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики від 09.09.2009 року у розмірі 7 000,00 грн., суму інфляції за прострочення виконання зобовязання у розмірі 1 223,64 грн., проценти за користування коштами у розмірі 1195,85 грн., а також судові витрати, тобто судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено, що між сторонами 09.09.2009 року укладено договір позики на загальну суму 7 000,00 грн.

На теперішній час борг не повернуто, а виконавчій лист щодо стягнення з ОСОБА_5М. заборгованості 15.04.2016 року повернуто стягувачу ОСОБА_2 (а.с. 3).

Згідно із частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлено розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту договору позики, можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє кредитодавця права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Отже, оскільки, судове рішення про задоволення вимог ОСОБА_2 про стягнення позики у розмірі 7 000,00 грн. боржник не виконав, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_2 має право на нарахування процентів після закінчення строку дії договору до повного виконання боржником взятих на себе зобовязань.

Аналогічний правовий висновок міститься й у постановах Верховного Суду України № 2739цс15 від 21.09.2016 року, №6-2631цс15 від 21.09.2016 року, №6-1252цс16 від 21.09.2016 року, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судових рішень з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ч. 2 ст. 214, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення процентів за період з 10 червня 2013 року по 10 червня 2016 року (тобто в межах позовних вимог а.с. 2) в розмірі 2 152,50 грн., виходячи з наступного розрахунку: 7 000,00 грн. (сума позики) : 100% х 10,25% (облікова ставка НБУ) : 12 х 36 (місяців прострочення за період з 10 червня 2013 року по 10 червня 2016 року) = 2 152,50 грн.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно зясовано обставини справи, порушено норми процесуального права та невірно застосовано норми матеріального права, у зв'язку з чим рішення суду в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення процентів підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.п.1,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення цих позовних вимог, а саме про стягнення процентів у розмірі 2 152,50 грн.

Згідно ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат, а тому колегія суддів збільшує розмір судового збору, стягнутого з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 з 407,89 грн. до 551,20, що є пропорційним задоволеним позовним вимогам, а також стягує з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати на оплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 606,60 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.п. 1, 4 ч.1 ст. 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 10 жовтня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення процентів скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення процентів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 проценти за період з 10 червня 2013 року по 10 червня 2016 року у розмірі 2 152 (дві тисячі сто пятдесят дві) гривні 50 (пятдесят) копійок.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 10 жовтня 2016 року змінити в частині розміру судового збору, стягнутого з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, збільшивши цей розмір з 407,89 грн. до 551 (пятсот пятдесяти однієї) гривні 20 (двадцяти) копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати понесені на сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 606 (шістсот шість) гривень 60 (шістдесят) копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: