У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс «Немирів ЛТД» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості з орендної плати за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою його представником - ОСОБА_4, на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 28 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 28 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указанимвище позовом, посилаючись на те, що 15 липня 2012 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс «Немирів ЛТД» (далі - ТОВ «Агрокомплекс «Немирів ЛТД») укладено договір оренди належної йому на праві власності земельної ділянки площею 2,9523 га на строк до 30 листопада 2018 року, за умовами якого відповідач зобов'язався сплачувати йому щорічно орендну плату в розмірі 6,5 % від нормативної грошової оцінки даної земельної ділянки не пізніше 31 грудня кожного року з урахуванням індексу інфляції.

Відповідач зобов'язання за договором не виконував, орендну плату за 2014, 2015 роки не сплачував, тому він просив суд розірвати договір оренди землі від 15 липня 2012 року, стягнути з ТОВ «Агрокомплекс «Немирів ЛТД» на його користь заборгованість з орендної плати в розмірі 5 939 грн 97 коп., зобов'язати товариство повернути йому земельну ділянку в стані, придатному для цільового використання, відшкодувати судові витрати.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 28 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 28 липня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 в особі представника - ОСОБА_4, просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивачу завчасно нараховано орендну плату, про що йому направлялися листи, проте заяв про те, куди її перерахувати підприємству, він не надавав. Належних ідопустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог щодо істотних порушень відповідачем умов договору оренди землі, які б могли бути підставою для дострокового розірвання договору, позивач не надав.

Проте повністюпогодитись із таким висновком суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам судові рішення не відповідають.

Судами попередніх інстанцій установлено, що на підставі державного акта на право приватної власності на землю, виданого 21 серпня 2007 року Немирівським районним відділом земельних ресурсів, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 3,9523 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Мельниківської сільської ради Немирівського району Вінницької області.

15 липня 2012 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Агрокомплекс «Немирів ЛТД» укладено договір оренди землі, за умовамиякого позивач передав належну йому на праві власності земельну ділянку в оренду ТОВ «Агрокомплекс «Немирів ЛТД» строком до 30 листопада 2018 року. Договір оренди землі 5 травня 2014 року зареєстровано державним реєстратором реєстраційної служби Немирівського районного управління юстиції у Вінницькій області.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом ст. 21 Закону України «Про оренду землі» розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Зазначена позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року № 6-146цс12, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Відповідно до п. 4.1. договору оренди землі оренда плата сплачується орендарем за земельну ділянку в розмірі 6,5 % від нормативно грошової оцінки земельної ділянки за 1 рік оренди, що в грошовій формі складає 2 588 грн 89 коп. станом на дату укладення цього договору. За бажанням орендодавця орендна плата може виплачуватися в натуральному виразі в такому об'ємі: 1100 кг зернових (ячмінь, пшениця, кукурудза) на земельну ділянку за 1 рік оренди, при цьому асортимент та кількість товару визначається щорічно та залежить від врожайності зазначених сільськогосподарських культур. Податок з доходів фізичних осіб входить в розмірі орендної плати, сплачується в порядку та строки, передбачені законодавством України. Орендар є платником фіксованого сільськогосподарського податку, тому орендодавець звільнений від обов'язку сплачувати податок на землю.

У п. 4.2. договорувстановлено, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції у відповідності до п. 4.7 даного договору.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК).

Разом з тим суди, зазначивши, що позивачем не надано належних і допустимих доказів несплати орендної плати на протязі 2014 - 2015 років, не врахували, що відповідач відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України це не спростував і не довів відсутність своєї виниСт. 614 ЦК України), оскільки матеріали справи не містять доказів направлення та отримання ОСОБА_3 листів від ТОВ «Агрокомплекс «Немирів ЛТД» щодо нарахування та виплати орендної плати, зокрема, відсутні квитанції про надсилання листів та повідомлення про вручення їх адресату або повернення у разі невручення з указаною причиною.

При цьому позивач заявляв клопотання про витребування у ТОВ «Агрокомплекс «Немирів ЛТД» доказів сплати йому орендної плати за 2014-2015 роки.

Тому висновки судів ґрунтуються на припущеннях, що заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК України. Разом з тим суди не встановили розмір заборгованості зі сплати орендної плати з урахуванням індексації, передбаченої п. 4.2. договору.

Також суди, відмовляючи в позові, не з'ясували, чому ТОВ «Агрокомплекс «Немирів ЛТД» не виконало вимоги ст. 537 ЦК України шляхом внесення грошових коштів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори, якщо не знало куди відправляти кошти на виконання договірного зобов'язання.

Отже, суди у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернули; не з'ясували належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; не надали належної правової оцінки зібраним у справі доказам, що має суттєве значення для правильного вирішення спору.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану його представником - ОСОБА_4, задовольнити частково.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 28 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 28 липня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик