УхвалА

іменем україни

28 грудня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до державного підприємства «Об'єднана гірничо-хімічна компанія», третя особа - первинна профспілкова організація «Свободу Праці» державного підприємства «Об'єднана гірничо-хімічна компанія», про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за касаційною скаргою державного підприємства «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 13 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2016 року

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 1987 року вона працювала на різних посадах у Вільногірському гірничо-металургійному комбінаті (далі - «ВГМК»). 2 жовтня 2014 року у порядку переведення з філії «ВГМК» приватного акціонерного товариства «Кримський Титан» прийнята на посаду інженера другої категорії кошторисно-договірного та планового бюро відділу капітального будівництва та ремонтів управління комбінату філії «ВГМК» державного підприємства «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» (далі - ДП «ОГХК»). 11 березня 2016 року вона була звільнена з указаної посади на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням чисельності працівників ДП «ОГХК».

Указувала, що її звільнення є незаконним, оскільки вона працювала на указаному підприємстві понад 25 років та має переважне право залишення на посаді, у порушення вимог трудового законодавства їй не були запропоновані всі вакантні посади наявні на підприємстві, відповідачем не проводились заходи з метою запобігання скороченню чисельності та штату працівників чим порушено п. 2.10 Колективного договору, відповідачем порушено порядок звільнення, оскільки у порушення вимог ст. 43 КЗпП України профспілкова організація «Свободу Праці» ДП «ОГХК», яка створена на підприємстві та членом якої вона є, не надавала згоди на її звільнення.

Ураховуючи викладене, уточнивши та збільшивши позовні вимоги, ОСОБА_4 просила суд поновити її на посаді інженера другої категорії кошторисно-договірного та планового бюро відділу капітального будівництва та ремонтів управління комбінату філії «ВГМК» ДП «ОГХК», стягнути з підприємства на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 10 163 грн 70 коп.

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 13 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково. Поновлено ОСОБА_4 на посаді інженера другої категорії кошторисно-договірного та планового бюро відділу капітального будівництва та ремонтів управління комбінату у філії «ВГМК» ДП «ОГХК» з 12 березня 2016 року. Стягнуто з ДП «ОГХК» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 9 711 грн 98 коп. У задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ДП «ОГХК» просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального й процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_4 та поновлюючи її на роботі, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), вірно застосувавши положення ст. ст. 43, 247, 252 КЗпП України, ст. ст. 38, 39, 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», встановивши, що на підприємстві ДП «ОГХК» відбулися зміни в організації виробництва та праці, зокрема скорочення чисельності працівників, дійшли до правильного висновку про те, що звільнення позивачки з роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України відбулося з порушенням норм трудового законодавства, оскільки проведено без попередньої згоди виборного профспілкового органу, членом якого є ОСОБА_4

Колегія суддів погоджується з висновками судів про те, що рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору, отриманого на виконання положень ч. 9 ст. 43 КЗпП України, достатньо, добре аргументоване, містить посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення ОСОБА_4 та посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.

Зазначена висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України викладеній у постанові від 1 липня 2015 року № 6-703цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

При поновленні на роботі ОСОБА_4 суди вірно обчислили середньоденний заробіток за час вимушеного прогулу, що відповідає постанові Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, в основному стосуються переоцінки доказів, що знаходяться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу державного підприємства «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» відхилити.

Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 13 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д.Д. Луспеник С.Ф. Хопта С.П. Штелик