Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лексворд», Приватного підприємства «Медвар», Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Традо» про визнання договорів недійсними та стягнення коштів, за касаційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Традо» на заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 23 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 25 квітня 2016 року,

вс т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом, в якому просив суд визнати недійсними: договір від 30 грудня 2014 року, укладений між ним та ТОВ «Лексворд»; договір від 30 грудня 2014 року, укладений між ним та ПП «Медвар»; договір від 08 січня 2015 року, укладений між ним та ТДВ «СК «Традо»; стягнути з ПП «Медвар» грошові кошти в сумі 22 084,95 грн; стягнути з ТДВ «СК «Традо» грошові кошти в сумі 21 372,33 грн.

Вимоги за позовом обґрунтовував тим, що 30 грудня 2014 року між ним та ТОВ «Лексворд» був укладений договір з метою отримання позики в розмірі 300 000,00 грн строком на 180 місяців. Однак перед підписанням вказаного договору його не було ознайомлено з текстом договору та не роз'яснено умови надання позики. Як згодом з'ясувалося, підписуючи зазначений договір, він також підписав договір з ПП «Медвар» та сплатив грошові кошти в розмірі 15 500,00 грн. Крім того, на вимогу представника ТОВ «Лекворд», 08 січня 2015 року він уклав з ТДВ «СК «Традо» договір добровільного страхування на рахунок якого також були сплачені грошові кошти в розмірі 15 000,00 грн.

Після підписання вказаних договорів, позики він так і не отримав, на що йому уповноважені особи ТОВ «Лексворд» пояснили, що для отримання позики йому необхідно сплачувати щомісячні платежі по договору на користь ТОВ «Лексворд».

Позивач зазначає, що як з'ясувалося пізніше, ним був підписаний договір з додатками, предметом якого є надання товариством від імені та за рахунок учасника системи послуг, спрямованих на отримання учасником безвідсоткової позики в сумі 300 000,00 грн за рахунок коштів фонду учасників через програму «Платинум гроші», у зв'язку з чим позивач повинен був не пізніше 15 числа кожного місяця протягом 180 місяців сплачувати на користь ТОВ «Лексворд» кошти в сумі 1 666,67 грн. Відповідно до договору, укладеного з ПП «Медвар», останнє прийняло на себе зобов'язання, за обумовлену плату, надавати замовнику інформаційні, консультаційні послуги та послуги з пошуку інформації.

Позивач вважає, що оскільки умови договорів передбачають сплату коштів не в рахунок погашення позики, а за можливість одержання права на отримання грошей в позику, тому вони є несправедливими та непрозорими, внаслідок чого утворюється істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачеві, а також така діяльність ТОВ «Лексворд» та ПП «Медвар» вводить споживача в оману, оскільки фонди учасників отримання безвідсоткової позики формуються виключно за рахунок внесків інших учасників системи, без залучення коштів інших товариств, а розподіл коштів фонду учасників між самими учасниками являє собою реалізацію діяльності пірамідальної схеми і наявність ознак нечесної підприємницької діяльності, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з указаним позовом.

Заочним рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 23 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 25 квітня 2016 року, позов задоволено.

Визнано недійсним договір, укладений 30 грудня 2014 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Лексворд».

Визнано недійсним договір, укладений 30 грудня 2014 року між ОСОБА_4 та ПП «Медвар».

Визнано недійсним договір, укладений 08 січня 2015 року між ОСОБА_4 та ТДВ «СК «Традо».

Стягнуто з ПП «Медвар» на користь ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 22 084,95 грн.

Стягнуто з ТДВ «СК «Традо» на користь ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 21 372,33 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ТДВ «СК «Традо» просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_4 до ТДВ «СК «Традо», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, та справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині рішення суду першої та апеляційної інстанцій сторонами не оскаржувалось.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживача.

Згідно із п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. До нечесної підприємницької практики відноситься зокрема і будь-яка діяльність, що вводить споживача в оману.

Судами попередніх інстанцій установлено, 30 грудня 2014 року між ОСОБА_4 та з ТОВ «Лексворд» було укладено договір № 003355 з метою отримання позики в сумі 300 000,00 грн строком на 180 місяців.

30 грудня 2014 року ОСОБА_4 та ПП «Медвар» уклали договір № 003355. На виконання вказаного договору ОСОБА_4 сплатив кошти в розмірі 15 500,00грн. При цьому, вказані вище договори, були укладені в один і той же час, під одним і тим же номером та з одним і тим же представником.

08 січня 2015 року між ОСОБА_4 та ТДВ «Страхова компанія «Традо» був укладений договір добровільного страхування, відповідно до якого на рахунок СК «Традо» були сплачені кошти в сумі 15 000,00 грн, що підтверджується квитанцією.

За таких обставин, суд першої інстанції з висновком якого погодився апеляційний суд, правильно виходив із того, що оскільки діяльність ТОВ «Лексворд» вводить споживача в оману, оскільки фонди учасників отримання безвідсоткової позики формуються виключно за рахунок внесків інших учасників системи, без залучення коштів цих товариств, а розподіл коштів фонду учасників між самими учасниками являє собою реалізацію діяльності пірамідальної схеми, тому договір, укладений між ОСОБА_4 та ТОВ «Лексворд» є недійсним через використання ним нечесної підприємницької діяльності.

Вирішуючи даний спір, суди врахували вищевказані обставини та дійшли до обґрунтованого висновку про те, що у позивача не було вільного волевиявлення на укладення договору з ПП «Медвар» про надання йому інформаційних послуг та з ТДВ «СК «Традо» про добровільне страхування від нещасних випадків, оскільки звертаючись до ТОВ «Лексворд» він мав намір отримати в останнього грошові кошти в позику, а не будь-які інформаційні, консультаційні та страхові послуги за істотну вартість, тому вказані договори є укладеними в забезпечення виконання умов договору, укладеного між ОСОБА_4 та ТОВ «Лексворд».

Отже, суд першої інстанції з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов до обґрунтованого висновку, що відповідно до вимог ст. ст. 203, 215, 216, 230 ЦК України договір добровільного страхування від нещасних випадків, укладений 08 січня 2015 року між ОСОБА_4 та ТДВ «СК «Традо» необхідно визнати недійсним, у зв'язку з чим стягнути грошові кошти, які були сплачені ОСОБА_4 на користь ТДВ «СК «Традо».

Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків місцевого та апеляційного судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Традо» відхилити.

Заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 23 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 25 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова
Г.І. Мостова