Номер провадження: 22-ц/785/212/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Вадовська Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Вадовської Л.М.,

суддів - Ващенко Л.Г.,

ОСОБА_2,

при секретарі - Сідлецькій Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до закритого акціонерного товариства «Україна» про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на нерухоме майно за апеляційною скаргою Овідіопольської селищної ради Одеської області, заявою представника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про приєднання до апеляційної скарги на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 квітня 2006 року, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_3, звернувшись 20 квітня 2006 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що 8 квітня 2006 року уклав з ЗАТ «Україна» договір купівлі-продажу приміщення та обладнання магазину, що знаходиться в смт. Овідіополь по вул. Портовій, 5, на виконання договору сплатив за придбане майно 21600,00 грн., а відповідач по акту приймання-передачі передав йому нерухоме майно. Посилаючись на ухилення ЗАТ «Україна» від нотаріального посвідчення договору, позивач ОСОБА_3 просив визнати дійсним укладений між ним ОСОБА_3 та ЗАТ «Україна» договір від 8 квітня 2006 року купівлі-продажу нерухомого майна; визнати за ним право власності на будівлю магазину загальною площею 59,6 кв.м, що знаходиться за адресою: Одеська область, смт. Овідіополь вул.Портова, 5 (т.1 а.с.97-98).

Відповідач ЗАТ «Україна» позов визнав, надавши суду письмову заяву, в судовому засіданні представник відповідача присутнім не був та, відповідно, пояснень чи заперечень суду першої інстанції не надавав (т.1 а.с.112, 113-114).

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 квітня 2006 року позов задоволено (т.1 а.с.115-116).

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржено Овідіопольською селищною радою.

Ухвалою судді апеляційного суду Одеської області від 4 вересня 2015 року відмовлено Овідіопольскій селищній раді у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 квітня 2006 року (т.1 а.с.126-127).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 листопада 2015 року за касаційною скаргою Овідіопольської селищної ради ухвалу судді апеляційного суду Одеської області від 4 вересня 2015 року скасовано, справу передано до суду апеляційної інстанції для вирішення питання відкриття апеляційного провадження (т.1 а.с.164-166).

Ухвалою судді апеляційного суду Одеської області від 18 грудня 2015 року поновлено Овідіопольській селищній раді строк апеляційного оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції (т.1 а.с.169).

20 січня 2016 року цивільна справа за заявою ОСОБА_3 була надана для ознайомлення та самоправно винесена ним з приміщення суду. По даному факту головою апеляційного суду подано заяву про вчинення кримінального правопорушення (т.1 а.с.2, 5-6, 245-250).

Втрачене судове провадження після відновлення передано для продовження апеляційного розгляду справи (т.1 а.с.30, 177).

В апеляційній скарзі Овідіопольська селищна рада просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в позові.

В заяві представник в інтересах ОСОБА_5 приєднався до апеляційної скарги Овідіопольської селищної ради.

Неправильність рішення мотивовано невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, заслухавши пояснення, дослідивши докази, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги та заяви про приєднання до апеляційної скарги з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з укладення між ЗАТ «Україна» та ОСОБА_3 договору купівлі-продажу нерухомого майна у вигляді будівлі магазину, досягнення між сторонами згоди щодо усіх істотних умов договору, повного виконання умов договору та, з огляду на відсутність нотаріального оформлення договору, дійшов висновку про визнання на підставі статей 220, 657 ЦК України дійсним договору купівлі-продажу будівлі магазину загальною площею 59,6 кв.м, що знаходиться по вул.Портовій,5 в смт.Овідіополь, та визнання за ОСОБА_3 права власності на будівлю магазину, набуту по договору купівлі-продажу.

Висновки суду не відповідають обставинам справи, вказують на неправильне застосування норм матеріального, порушення норм процесуального права, що згідно п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог.

Колегія суддів вважає встановленими такі факти та відповідні ним правовідносини.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Овідіопольською селищною радою 4 листопада 2003 року на підставі рішення виконкому Овідіопольської селищної ради від 3 жовтня 2003 року №183, магазин, розташований по вул. 50 років Жовтня, 5 в смт. Овідіополь Овідіопольського району Одеської області, належав на праві колективної власності акціонерному товариству «Україна». Державна реєстрація права власності на підставі вказаного свідоцтва проведена бюро технічної інвентаризації 9 листопада 2003 року (т.1 а.с.103-105, 106-108).

Рішенням правління ЗАТ «Україна» (протокол №7/1 від 8 квітня 2006 року) вирішено продати за 21600,00 грн. ОСОБА_3 згідно його заяви магазин, розташований по вул.Портовій, 5 (інв.№1187) (т.1 а.с.102).

8 квітня 2006 року між ЗАТ «Україна» в особі голови правління та ОСОБА_3 укладено в простій письмовій формі договір купівлі-продажу приміщення та обладнання магазину площею 59,6 кв.м, розташованого по вул. Портовій, 5 в смт. Овідіополь Одеської області. Згідно акту приймання-передачі нерухомого майна від 8 квітня 2006 року приміщення та обладнання магазину передано від ЗАТ «Україна» ОСОБА_3 Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №136 від 20 квітня 2006 року ОСОБА_3 сплачено за купівлю-продаж магазину 21600,00 грн. (т.1 а.с.109-111).

Річчю є предмет матеріально світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обовязки (ст.179 ЦК України).

До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать, зокрема, обєкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення (ч.1 ст.181 ЦК України).

Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (ч.1 ст.182 ЦК України).

Таким чином, магазин, розташований по вул.Портовій,5 (до зміни найменування вул.50 років Жовтня,5) в смт. Овідіополь Овідіопольського району Одеської області, є нерухомою річчю (нерухомим майном), відповідно, перехід права власності на будівлю магазину підлягає державній реєстрації.

Підставами виникнення цивільних прав і обовязків є юридичні факти. Ними можуть бути дії та події. При цьому права і обовязки виникають з дій, які передбачені чинним законодавством, а також з дій, що не передбачені актами законодавства, але не суперечать йому.

ОСОБА_3 посилається на те, що цивільне право приватної власності та обумовлені цим правом обовязки на магазин у нього виникли на підставі договору купівлі-продажу.

Так, підставами виникнення цивільних прав та обовязків є, зокрема, договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України). Договір купівлі-продажу є двостороннім правочином, тобто дією осіб, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч.ч.1,2 ст.202 ЦК України).

Виходячи з визначеної статтею 204 ЦК України презумпції правомірності правочину, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

З огляду на встановлену статтею 205 ЦК України форму правочину правочин може вчинятися усно або в письмовій формі; сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 208 ЦК України встановлює перелік правочинів, які належить вчиняти у письмовій формі, зокрема, у письмовій формі належить вчиняти правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Правочин, який вчинення у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню у випадках, встановлених законом (ч.1 ст.209 ЦК України).

У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (ч.1 ст.220 ЦК України).

Відповідно до вимог частини 1 статті 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Так, відповідно до вимог закону, як то статті 657 ЦК України, договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Положеннями частини 3 статті 640 ЦК України визначено, що договір, який підлягає і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, є укладеним з моменту державної реєстрації.

Договір купівлі-продажу приміщення магазину, розташованого по вул. Портовій, 5 в смт.Овідіополь, укладений між ЗАТ «Україна» та ОСОБА_3 у простій письмовій формі, як договір купівлі-продажу нерухомого майна (двосторонній правочин) не відповідає вимогам закону, оскільки договір купівлі-продажу нотаріально не посвідчено, державна реєстрація правочину не проведена. Недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу приміщення магазину у сенсі положень частини 1 статті 220 ЦК України вказує на його нікчемність. Відсутність державної реєстрації договору купівлі-продажу приміщення магазину як правочину у сенсі положень частини 1 статті 220, частини 3 статті 640 ЦК України свідчить про не вчинення правочину (не укладення правочину).

Таким чином, у розумінні пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України у ОСОБА_3 цивільні права та обовязки щодо приміщення магазину, розташованого по вул. Портовій, 5 в смт.Овідіополь, не виникли.

Норма частини 2 статті 220 ЦК України не застосовується до правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України повязується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обовязків для сторін.

Оскільки в даному спорі предметом є приміщення магазину як нерухоме майно, договір купівлі-продажу щодо якого в обовязковому порядку укладається у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, то відсутність державної реєстрації договору купівлі-продажу приміщення як правочину виключає, зважаючи на недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу приміщення, можливість застосування до такого правочину положень частини 2 статті 220 ЦК України для визнання договору (правочину) дійсним.

Дане узгоджується з розясненнями пункту 13 постанови від 6 листопада 2009 року №9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійними», правовими позиціями Верховного Суду України по розгляду цієї категорії справ.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів (ч.1 ст.328 ЦК України).

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації (ч.ч.3,4 ст.334 ЦК України).

Таким чином, у розумінні частини 1 статті 328, частин 3,4 статті 334 ЦК України ОСОБА_3 право власності на приміщення магазину на підставі правочину не набув, право власності на приміщення магазину у нього не виникло.

Правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна, визнання права власності на нерухоме майно відсутні.

Спірна будівля знаходиться на земельній ділянці, належній територіальній громаді смт. Овідіополь в особі Овідіопольської селищної ради, відтак, Овідіопольська селищна рада є належним апелянтом у справі.

Щодо ОСОБА_5, яка приєдналася до апеляційної скарги Овідіопольської селищної ради, то між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 мають місце спори відносно приміщення, розташованого по вул.Портовій,5 в смт. Овідіополь.

Відтак, апеляційна скарга Овідіопольської селищної ради та заява представника в інтересах ОСОБА_6 про приєднання до апеляційної скарги підлягають задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_3 в позові.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, п.п.3,4 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Овідіопольської селищної ради Одеської області, заяву представника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 квітня 2006 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до закритого акціонерного товариства «Україна» про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на нерухоме майно відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Л.Г.Ващенко

ОСОБА_2