У Х В А Л А

13 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,

Охрімчук Л.І.,

Романюка Я.М.,

розглянувши заяву приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення невиплаченої вихідної допомоги при звільненні, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строку її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 вересня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково, стягнуто з ПАТ «ЦГЗК» на користь ОСОБА_4 6 тис. 854 грн. 22 коп. вихідної допомоги при звільненні, 27 тис. 416 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 2 червня 2009 року по 2 червня 2010 року та 2 тис. грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої невиплатою вихідної допомоги. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 вересня 2015 року залишено без розгляду позовну вимогу ОСОБА_4 про стягнення компенсації втрати частини доходу у зв'язку із порушенням строку її виплати в розмірі 7 тис. 383 грн. 26 коп.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 8 грудня 2015 року апеляційну скаргу ПАТ «ЦГЗК» відхилено, а рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 вересня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року касаційну скаргу ПАТ «ЦГЗК» відхилено, а рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 8 грудня 2015 року залишено без змін.

У червні 2016 року до Верховного Суду України звернулося ПАТ «ЦГЗК» із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статті 233 КЗпП України, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судового рішення заявниця надала ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2013 року та 16 березня 2016 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне неоднакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Відхиляючи касаційну скаргу ПАТ «ЦГЗК», суд касаційної інстанції погодився з висновком судів першої та апеляційної інстанцій, які виходили з того, що умови Колективного договору підприємства погіршують становище позивача в порівнянні з умовами Галузевої угоди, тому слід застосовувати умови Галузевих угод, виконання яких є обов'язком для відповідача. При цьому судами враховано, що з часу звільнення позивача відповідач не провів з ним повного розрахунку та вихідна допомога йому не була виплачена, а тому наявні підстави для стягнення з останнього середнього заробітку за час затримки розрахунку за наведеним розрахунком суду з урахуванням меж позовних вимог, а також стягнення моральної шкоди у розмірі 2 тис. грн., що відповідає перенесеним позивачем моральним стражданням. Позивачем не пропущено строк позовної давності, оскільки одноразова допомога та вихідна допомога не належать до фонду оплати праці, тому на них не поширюються положення частини другої статті 233 КЗпП України.

У наданій для порівняння ухвалі від 12 червня 2013 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ погодився з висновком суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позову. При цьому суд виходив із необґрунтованості вимог позивача та недодержання ним строку на звернення до суду із позовом.

Ухвалою від 16 березня 2016 року Вищий спеціалізований суд України скасував ухвалу суду апеляційної інстанції, справу передав на новий розгляд з підстав, визначених статтею 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а саме суд не перевірив доводів відповідача й не спростував їх щодо пропуску позивачем строку позовної давності, не надав оцінки доводам апеляційної скарги відносно дати остаточного розрахунку з позивачем.

У судовому рішенні, наданому заявником на підтвердження підстави для перегляду судового рішення, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, та в судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, наявні різні фактичні обставини справи, що не свідчать про неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми матеріального права.

За таких обставин вважати заяву ПАТ «ЦГЗК» обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення невиплаченої вихідної допомоги при звільненні, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строку її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди за заявою приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк