Справа № 464/3152/16 Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З.
Провадження № 22-ц/783/4593/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: ОСОБА_2»яка А.Б., представника прокуратури Львівської

області ОСОБА_2, представника Департаменту житлового

господарства та інфраструктури Львівської міської ради

ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 01 червня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернувся з позовом до Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, з участю третіх осіб Прокуратури Львівської області, ОСОБА_5, Виконавчого комітету Львівської міської ради про зобов'язання видати спеціальний ордер на вселення в двохкімнатну квартиру №41 у будинку №72 А на пр.Червоної Калини у м. Львові на сімю у складі 3-х осіб: ОСОБА_4, дружина ОСОБА_5, син ОСОБА_6.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено, зобовязано Департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради видати спеціальний ордер на вселення у двокімнатну службову квартиру прокуратури Львівської області № 41в будинку № 72 А, розташовану по проспекту Червоної Калини у м. Львові Савяк ОСОБА_7 для проживання з сімєю у складі 3-х осіб: ОСОБА_4, дружина ОСОБА_5, син ОСОБА_6.

Стягнуто з Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради на користь ОСОБА_4 551,21 грн. понесених судових витрат.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив Департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради,вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції вийшов за межі повноважень, задовольнивши позовні вимоги вирішив питання, які не вправі був вирішувати, оскільки чинним законодавством передбачений порядок надання службових житлових приміщень, відповідно до якого ордер на вселення надається після прийняття громадською комісією рішення про закріплення службової квартири. Громадська комісія з житлових питань при виконавчому комітеті Львівської міської ради вирішила відкласти розгляд питань, на до вивчення питання щодо закріплення службових квартир у будинку № 72 А на проспекті ОСОБА_8 у м. Львові, таким працівникам прокуратури Львівської області, як ОСОБА_2»як А.Б., а тому суд дійшов до невірного висновку про те, що право позивача на житло порушене і таке підлягає захисту в судовому порядку, а відтак відповідача слід зобов'язати видати позивачу спеціальний ордер на вселення. З наведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_2»яка А.Б. , представника прокуратури Львівської області ОСОБА_2 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2»яка А.Б., суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв всупереч наданим повноваженням, оскільки отримавши необхідні для видачі ордеру документи, рішення про видачу позивачу, як працівнику прокуратури, спеціального ордеру в порядку ч. 1 ст. 122 ЖК України не прийняв, протягом тривалого часу зволікає з видачею спеціального ордеру на службову квартиру, що виділена сім»ї позивача і ніхто інший на таку не претендує, така не надавалась іншим особам, які вправі претендувати на отримання службового житла, а тому дійшов до висновку, що порушене право позивача підлягає захисту в судовому порядку, а відтак відповідача слід зобов'язати видати позивачу спеціальний ордер на вселення, який є правовою підставою на вселення, враховуючи при цьому, що відповідачем всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України не надано суду належних та допустимих доказів на спростування вищенаведеного.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляд у на наступне.

Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України.

Згідно з п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обовязків.

Зазначені норми визначають обєктом судового захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права повязано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення субєктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до положень ст. 118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які за характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових, рішенням виконавчого комітету районної міської, районної в місті ОСОБА_9 народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Згідно зі ст. 121 ЖК України порядок надання службових жилих приміщень установлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації.

Пункт 16 «Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР», затвердженого постановою ОСОБА_9 Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 року №37, передбачає, що службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації, у віданні якої ці приміщення знаходяться, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті ОСОБА_9 народних депутатів, на території якої знаходиться відповідне підприємство, установа, організація.

Статтею 122 ЖК України передбачено, що на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті ОСОБА_9 народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане жиле приміщення. Форма ордера встановлюється ОСОБА_9 Міністрів Української РСР.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пункти 18, 19 розділу 11 «Положення про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради», затвердженого ухвалою Львівської міської ради №219 від 19 жовтня 2006 року (зі змінами та доповненнями), п.п. 5.1.22, 5.1.23 «Положення про департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради», затвердженого рішенням виконкому від 27 жовтня 2006 року №1206 (зі змінами), передбачають, що до повноважень Департаменту житлового господарства та інфраструктури міської ради належить оформлення та видача ордерів на жилі приміщення, прийняття рішень щодо закріплення службового житла, виведення службових приміщень з обліку службових.

Як вбачається зі змісту п. 57 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, рішення громадської комісії з житлових питань при виконавчому комітеті Львівської міської ради (яка не є юридичною особою, а відтак (у відповідності до ст. 30 ЦПК України) не може бути стороною в цивільному процесі) має рекомендаційний характер.

Вищенаведене стверджується також і Положенням про громадську комісію з житлових питань при виконкомі, затвердженим рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 23.02.2007 року № 66, відповідно до якого комісія має право надавати рекомендації та пропозиції виконавчому комітету.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, ОСОБА_4, 07.08.2003 року працює в органах прокуратури, на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури області.

Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 985 від 20 грудня 2013 року, яке є чиннимАДРЕСА_1 у будинку № 72 А на пр. Червоної Калини у м. Львові надано статус службової, і така передана прокуратурі Львівської області, як службова, що підтверджується актом №9 від 16 грудня 2013 року, затвердженим в.о. директора Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради.

Таким чином, квартира АДРЕСА_2 А у м. Львові закріплена за прокуратурою Львівської області, як службова, вказана обставина представником Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради визнавалася і ним не оспорювалася.

Спільним рішенням адміністрації та профспілкового комітету прокуратури Львівської області від 13.06.2014 року (протокол №10 від 13.06.2014 р.) службову квартиру №41 у житловому будинку №72А на пр. Червоної Калини у м. Львові закріплено за черговиком №18 пільгової черги ОСОБА_2»як А.Б. на склад сім»ї три особи (він, дружина та син).

З копії наказу прокурора Львівської області №807к від 13.06.2014 р. «Про надання службового житлового приміщення працівникам органів прокуратури Львівської області» вбачається, що ОСОБА_2»яку А.Б. на склад сім»ї 3 особи надано двохкімнатну квартиру №41 у житловому будинку №72А на пр. Червоної Калини у м. Львові.

13.06.2014 року прокуратура Львівської області звернулася до в.о. директора Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради з листом про проведення закріплення службових квартир за адресою м. Львів, пр. Червоної Калини, 72А, в тому числі квартири №41 за сім»єю ОСОБА_2»яка А.Б.

На засіданні громадської комісії з житлових питань при виконкомі прийнято рішення про відкладення розгляду питання щодо закріплення квартири №41 на пр. Червоної Калини, 72 А для до вивчення.

З матеріалів справи вбачається, що прокуратура Львівської області, позивач, неодноразово зверталася до Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради з приводу вирішення питання закріплення за сім»єї ОСОБА_2»явка А.Б. квартири №41 у житловому будинку №72А на пр. Червоної Калини у м. Львові та видачі спеціального ордеру, однак питання залишилось невирішеним, і ордер на вселення сім»ї ОСОБА_2»яка А.Б. у згадану квартиру Департаментом житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради не видано.

З відповідей Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради вбачається, що питання закріплення службових квартир за працівниками прокуратури, в тому числі, за сім»єю ОСОБА_2»яка А.Б., буде розглядатись на найближчому засіданні громадської комісії з житлових питань.

Однак, як встановлено судом першої інстанції, питання закріплення за сім»єю ОСОБА_2»яка А.Б, службової квартири №41 у житловому будинку №72А на пр. Червоної Калини у м. Львові та видачі спеціального ордеру на вселення, залишилось невирішеним.

Таким чином, питання закріплення спірної службової квартири за сімєю позивача громадською комісію після відкладення його розгляду у зв»язку з необхідністю його «довивчення» не розглядалося і на сьогодні, станом на час апеляційного розгляду справи, залишилося нерозглянутим та невирішеним, у зв»язку з чим, як пояснив представник відповідача, спеціальний ордер на службову квартиру Департаментом житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради позивачу не видавався.

Будь-яких пояснень з цього приводу матеріали справи не містять і представник Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради не зміг дати будь-яких усних пояснень з цього приводу під час апеляційного розгляду даної справи апеляційним судом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, врахував ті обставини, які представником відповідача не заперечувалися, що спірна квартира ОСОБА_2»яку А.Б. надана на законних підставах, як службова, спільне рішення адміністрації та профспілкового комітету прокуратури Львівської області від 13.06.2014 року (протокол №10) та наказ прокурора Львівської області від 13.06. 2014 р. №807к про її надання не оскаржувалися та недійними в судовому порядку не визнавалися, а відтак є чинним.

Задовольняючи позов суд першої інстанції врахував і ту обставину, що документи, які необхідні для видачі спеціального ордеру в порядку ст.122 ЖК України, позивачем були надані, жодних зауважень з приводу недостатності поданих документів, від відповідача не надходило, проте спеціальний ордер на вселення, який видається не пізніше, ніж протягом одного місяця з часу прийняття рішення про надання житлового приміщення, до цього часу не видано.

Вірним є висновок суду першої інстанції про те, що квартири, в тому числі квартира №41 у житловому будинку №72А на пр. Червоної Калини у м. Львові, які мають статус службових прокуратури Львівської області, за наявності чинного рішення виконкому Львівської міської ради №985 від 20.12.2013 року, іншим пільговикам та черговикам, які перебувають на квартирному обліку у виконкомі Львівської міської ради, не може бути надане, що доводить безпідставність доводів апеляційної скарги.

Таким чином, виходячи із загальних засад цивільного законодавства і судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обовязків сторін (ст.ст. 3, 12-15, 20 ЦК України, ст.ст. 3-5, 11, 15, 31 ЦПК України), слід дійти висновку про те, що у випадку довготривалого ігнорування відповідачем права позивача на отримання спеціального ордеру, таке право підлягає захисту судом шляхом визнання права позивача на отримання спеціального ордеру на вселення у згадану квартиру та зобовязання відповідача до виконання його обовязку по видачі такого ордеру.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно з"ясував обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.

За вище наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 01 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Зверхановська Л.Д.

ОСОБА_9