Ухвала

іменем україни

21 грудня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Кузнєцова В.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ніко Капітал», про стягнення страхового відшкодування за касаційною скаргою ОСОБА_1, від імені якого діє ОСОБА_2, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 3 грудня 2015 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 29 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» (далі - ТДВ «СК «Індіго») про стягнення страхового відшкодування, уточненим протягом розгляду справи, і остаточно просив стягнути 75 461 грн22 коп. шляхом перерахування грошових коштів на рахунок товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ніко Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Ніко Капітал»).

В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що 25 жовтня 2012 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Мitsubishi Pajero», номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3

Зазначений автомобіль належить ОСОБА_1 на праві власності.

7 серпня 2012 року між ОСОБА_1 та ТДВ «СК «Індіго» укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу, за умовами якого страхувальником є ОСОБА_1, а забезпеченим транспортним засобом - «Мitsubishi Pajero», номерний знак НОМЕР_1.

Згідно звіту від 20 листопада 2012 року № 42-497/2 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Мitsubishi Pajero», номерний знак НОМЕР_1, становить 75 461 грн22 коп.

25 жовтня 2012 року ОСОБА_1 звернувся до ТДВ «СК «Індіго» із заявою про пошкодження застрахованого транспортного засобу та виплату страхового відшкодування.

Однак ДТВ «СК «Індіго» відмовило позивачу у виплаті страхового відшкодування у відповідності до вимог ст. 26 Закону України «Про страхування» у зв'язку з поданням страхувальником свідомо неправдивих відомостей про факт настання страхового випадку.

Справа переглядалась судами неодноразово.

Останнім рішенням Печерського районного суду м. Києва від 3 грудня 2015 року у позові ОСОБА_1 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 29 лютого 2016 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 3 грудня 2015 року змінено.

Виключено з мотивувальної частини рішення посилання на подання позову неналежним позивачем.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, від імені якого діє ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 9 листопада 2010 року між ТОВ «ФК «Ніко Капітал» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 219 000 доларів США на придбання автомобіля - «Мitsubishi Pajero», номерний знак НОМЕР_1.

7 серпня 2012 року між ОСОБА_1 та ТДВ «СК «Індіго» укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу (далі - договір страхування), за умовами якого страхувальником є ОСОБА_1, а забезпеченим транспортним засобом - «Мitsubishi Pajero», номерний знак НОМЕР_1.

25 жовтня 2012 року ОСОБА_3, керуючи автомобілем «Мitsubishi Pajero», номерний знак НОМЕР_1, не впоралась з керуванням та здійснила наїзд на перешкоду - дерево.

Постановою Садгірського районного суду м. Чернівці від 26 листопада 2012 року ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, з накладенням стягнення у вигляді штрафу у сумі 340 грн.

Згідно звіту від 20 листопада 2012 року № 42-497/2 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Мitsubishi Pajero», номерний знак НОМЕР_1, становить 75 461 грн22 коп.

25 жовтня 2012 року ОСОБА_1 звернувся до ТДВ «СК «Індіго» із заявою про пошкодження застрахованого транспортного засобу та виплату страхового відшкодування.

З листа ТДВ «СК «Індіго» від 18 січня 2013 року № 61/2-180113/2 суди встановили, що страхова компанія відмовила у виплаті ОСОБА_1 страхового відшкодування на підставі ст. 26 Закону України «Про страхування» - подання страховиком свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або факт настання страхового випадку.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про страхування» підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку.

Відповідно до п. 18.3.3 договору страхування страховик має право самостійно з'ясовувати причини та обставини страхового випадку, вимагати від підприємств та установ інформацію, необхідну для встановлення факту та обставин страхового випадку або розміру страхового відшкодування.

Пунктом 23.1.3 договору страхування підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування визначено подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет страхування або про факт та обставини настання страхового випадку.

Згідно з висновком від 10 січня 2013 року № 000143/1, складеним товариством з обмеженою відповідальністю «Українські незалежні судові експертизи» за зверненням ТДВ «СК «Індіго», з технічної точки зору пошкодження автомобіля «Мitsubishi Pajero», номерний знак НОМЕР_1, не відповідають тим обставинам, які наведені у поясненнях водія ОСОБА_3; з технічної точки зору комплекс пошкоджень на застрахованому автомобілі не міг утворитися одночасно в дорожній ситуації, зафіксованій в представлених для дослідження матеріалах та за обставин, викладених у поясненнях водія ОСОБА_3

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи у позові суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що відповідач правомірно відмовив у виплаті страхового відшкодування, оскільки позивач приховав обставини дорожньо-транспортної пригоди та надав неправдиві відомості щодо обставин пошкодження транспортного засобу. Обставини, викладені у висновку від 10 січня 2013 року № 000143/1 про дорожньо-транспортну пригоду, позивачем не спростовані, на пропозицію суду щодо проведення у справі судової транспортно‑трасологічної експертизи сторони відмовились.

Змінюючи рішення суду першої інстанції та виключаючи з мотивувальної його частини посилання на подання позову особою, яка не наділена таким правом, апеляційний суд обґрунтовано виходив із надання ТОВ «Фінансова компанія «Ніко Капітал» згоди на звернення ОСОБА_1 з даним позовом до суду.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції у частині, залишеній без змін судом апеляційної інстанції, та рішення апеляційного суду ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки яких доводами касаційної скарги не спростовані, тому касаційна скарга відповідно до положеннь ч. 3 ст. 332 ЦПК України підлягає відхиленню, а судові рішення - залишенню без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, від імені якого діє ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 3 грудня 2015 року у частині, залишеній без змін судом апеляційної інстанції, та рішення Апеляційного суду міста Києва від 29 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.О.Карпенко

Судді: Т.Л.Ізмайлова

В.О.Кузнєцов