Справа № 399/490/16-ц
Провадження № 2/399/228/16
РІШЕННЯ

Іменем України

19 грудня 2016 року селище Онуфріївка

Онуфріївський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Лях М.М., за участі секретаря судового засідання Гриценко Т.М., представника позивача ОСОБА_1, представників відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та представника співвідповідача ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Онуфріївка цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області, апеляційного суду Кіровоградської області, прокуратури Кіровоградської області, Головного управління Державної Казначейської служби України в Кіровоградській області про відшкодування моральної шкоди,

встановив:

Позивач звернувсь до суду з позовом до відповідачів, в якому просив суд ухвалити рішення, яким стягнути заподіяну моральну шкоду судовою владою та органами прокуратури.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що будучи власником житлового будинку № 51 по вулиці Українська в м. Світловодськ Кіровоградської області, не може вільно користуватись своєю власністю через ухвалення Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області, рішень які були залишені в силі апеляційним судом Кіровоградської області. В результаті ухвалення неправосудних рішень позивач змушений заходити до свого будинку через вікно. В свою чергу Прокуратура Кіровоградської області незважаючи на численні звернення позивача з 05.06.2014 року не реагує на порушення його права власності. Відшкодування моральної шкоди надасть можливість позивачу залишити спірний будинок своїм сестрам та придбати собі інше житло.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав та просив задовольнити, а також надав пояснення згідно позову.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні та надала пояснення згідно раніше поданого заперечення.

Представник співвідповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні просив в задоволені позову відмовити та надав пояснення згідно раніше поданого заперечення.

Відповідачі Світловодський міськрайонний суд в судове засідання не направили свого представника, однак надали заяву, в якій вказали, що вимоги позивача є безпідставними та не обґрунтованими. В задоволені позову просили відмовити, а справу розглядати без участі представника Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області.

Відповідач Апеляційний суд Кіровоградської області в судове засідання свого представника не направили, про місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином, заяви про розгляд справи без участі представника не направили.

Заслухавши представника позивача ОСОБА_1, представників відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та представника співвідповідача ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно з ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В силу приписів статей 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Судом встановлено, що рішенням Світловодського міськрайонного суду від 20 грудня 2007 року, позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було задоволено та визнано за ОСОБА_5 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться на земельній ділянці площею 510 кв.м в місті Світловодську Кіровоградської області /а.с. 2/.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду від 13 червня 2013 року ОСОБА_5 було зобовязано не чинити перешкод у користуванні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 домоволодінням 51 по вул. Українській, що в м. Світловодську Кіровоградської області. Цим же рішенням ОСОБА_5 виділено 1/3 частину домоволодіння 51 по вул. Українській, що в м. Світловодську Кіровоградської області та виділено по 2/3 частини вказаного домоволодіння ОСОБА_6 та ОСОБА_7 / а.с. 8-10/.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків передбачених законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування (стаття 1173 ЦК України).

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Оскільки, заявляючи позовні вимоги, ОСОБА_5 посилався на завдання моральної шкоди, яка полягала в тому, що на позивача було покладено відповідачами індивідуальний та надмірний тягар захисту приватної власності від посягання на неї родичів до спірних правовідносин підлягає застосуванню положення загального законодавства про моральну шкоду, а саме: стаття 56 Конституції України, статті 23, 1167, 1173 ЦК України.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 Цивільного кодексу України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини останньої.

В пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ зам позовами про відшкодування шкоди», з наступними змінами та доповненнями, зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 Цивільного кодексу України шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Таким чином, згідно наведених норм відповідальність заподіювана шкоди настає лише за наявності сукупності умов, що складають цивільне правопорушення, а саме: дії (бездіяльність) останньої повинні бути неправомірними, в результаті цих дій завдається шкода, між діями і шкодою є безпосередній причинний зв'язок, є вина зазначеної особи.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 Цивільного кодексу України. Ці підстави характеризуються особливостями субєктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 Цивільного кодексу України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 Цивільного кодексу України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Стаття 1173 Цивільного кодексу України визначає, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

А стаття 1174 Цивільного кодексу України передбачає, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

На відміну від загальної норми статті 1167 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювана шкоди), спеціальні норми статей 1173, 1174 Цивільного кодексу України допускають можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державного органу та його посадової або службової особи.

За таких обставин, необхідною підставою для притягнення державного органу до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього органу чи його посадових або службових осіб, наявність шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Згідно пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Абзац другий пункту 5 вказаної Постанови визначає, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

В ході розгляду справи позивачем та його представником не було доведено факту заподіяння йому моральної шкоди. Належних та допустимих доказів, які б надали підстави для відшкодування моральної шкоди завданої ОСОБА_5 внаслідок втручання в його приватну власність до суду не надано. Позивач не вмотивовано просить суд стягнути моральну шкоду в розмірі 153000 гривень.

За таких обставин, оцінюючи усі докази, які були досліджені у судовому засіданні у їх сукупності та приймаючи до уваги те, що необхідною умовою для звернення особи до суду з позовом є обов'язкова наявність порушення прав, свобод чи інтересів, однак позивачем не доведено, що рішеннями Світловодського міськрайонного суду щодо спірного житлового будинку № 51 по вул. Українській в м. Світловодськ Кіровоградської області порушені його права, свободи чи інтереси, що і дає підстави вважати заявлені позовні вимоги необгрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, та керуючись ст.ст. 88, 205, 209, 210 ЦПК України суд -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_5 до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області, апеляційного суду Кіровоградської області , прокуратури Кіровоградської області, Головного управління Державної Казначейської служби України в Кіровоградській області про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Кіровоградської області через Онуфріївський районний суд Кіровоградської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 23 грудня 2016 року.

Суддя М.М. Лях