Справа № 209/2466/16-ц
Провадження № 2/209/1280/16
"11" жовтня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Решетник Т.О.,
за участю секретаря Золотих Л.М.,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Будівельно-монтажна фірма "Азовстальбуд" про стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення середнього заробітку, моральної шкоди,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, просить: стягнути з ПАТ "Будівельно-монтажна фірма "Азовстальбуд" на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 11 682,75 гривень, середній заробіток за час затримки заробітної плати, моральну шкоду в розмірі 10 000,00 гривен.
На обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 14.02.2008 року він був прийнятий на роботу на підприємство ЗАО СМФ «Азовстальбуд» в якості майстра по строковому трудовому договору, відповідно до наказу № 36-к від 14.02.2008 року, 14.05.2008 року позивач був переведений на постійну роботу, згідно наказу № 161-к від 14.05.2008 року. 02.03.2009 року ОСОБА_1 був переведений монтажником сталевих та залізобетонних конструкцій. 22.04.2011 року ЗАО «Будівельно-монтажна фірма» «Азовстальбуд» реорганізовано в публічне акціонерне товариство «Будівельно-монтажна фірма» «Азовстальбуд». 04.05.2011 року позивач був переведений монтажником. 17.11.2015 року ОСОБА_1 був звільнений за згодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України, згідно наказу № 34-к від 17.11.2015 року. Після звільнення трудова книжка була видана позивачеві у встановлений законом строк, але адміністрація підприємства не розрахувалась з позивачем по заробітній платі на час звільнення. За час його роботи підприємство заборгувало позивачеві заробітну плату. З червня 2015 року заборгованість по заробітній платі складала 15 716,25 грн. На час звільнення позивача в листопаді 2015 року заборгованість по заробітній платі складала 11 682,75 грн., відповідно до розрахункових листів підприємства ПАТ «Будівельно-монтажна фірма» «Азовстальбуд» з червня по листопад 2015 року. Позивач неодноразово звертався з вимогою розрахуватися з ним та надати довідку про заборгованість, але адміністрація підприємства не реагувала на вимоги позивача. На сьогоднішній день позивачу не сплачена заборгованість по заробітній платі, не видані довідки про повну заборгованість по заробітній платі та про середньоденний заробіток. Як вважає позивач, неправомірними діями відповідача йому завдана моральна шкода, яку він оцінює у 10 000,00 грн. Оскільки, позивача засмучує ситуація, що він вимушений себе почувати морально пригніченим, так як він не можу матеріально підтримати свою сімю, яка складається з дружини ОСОБА_2 та доньки ОСОБА_3. Позивач тривалий час був практично єдиним годувальником сімї, так як дружина є пенсіонером за віком її пенсія складає 978,35 грн. Донька позивача була студенткою Харківського національного університету міського господарства ім.О.М. Бекетова та за рахунок його матеріальної підтримки отримувала освіту. Отримавши ступінь бакалавра в червні 2015 року донька позивача не могла продовжити своє навчання у вищому навчальному закладі, в зв'язку зі скрутним матеріальним становищем, яке склалося у сімї позивача через несплату відповідачем боргу по заробітній платі. Така ситуація завдала позивачеві морального болю. Крім того, завдяки несплаті відповідачем йому заробітної плати він має заборгованість по комунальним платежам. Позивачу треба докладати додаткових зусиль для організації свого життя, а саме він вимушений укладати позики, що його також морально пригнічує.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.
Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином,згідно до вимог ст.ст.74-76 ЦПК України. В матеріалах справи наявні клопотання відповідача про відкладення справи, а саме: отримане судом електронною поштою ЄП-1114/вх. від 14.09.2016 року, та поштовим листом від 16.09.2016 року, але суд не визнає поважними причини неодноразової неявки представника відповідача в судове засідання. Відповідач не скористався правом надання заперечень проти позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У звязку з чим суд, з урахуванням згоди позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та вирішити справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 14.02.2008 року був прийнятий на роботу на підприємство ЗАО СМФ «Азовстальбуд» в якості майстра по строковому трудовому договору, відповідно до наказу №36-к від 14.02.2008 року. 14.05.2008 року позивач був переведений на постійну роботу, згідно наказу №161-к від 14.05.2008 року. 02.03.2009 року ОСОБА_1 був переведений монтажником сталевих та залізобетонних конструкцій. 04.05.2011 р. позивач переведений монтажником 4 розряду, згідно наказу № 74-к від 04.05.2011 р. 01.06.2012 р. позивач переведений монтажником сталевих та залізобетонних конструкцій 5 розряду, згідно наказу № 64-к від 01.06.2012 р. 17.11.2015 року ОСОБА_1 був звільнений за згодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України, згідно наказу №34-к від 17.11.2015 року, що підтверджується копією трудової книжки (а. с.11).
Як вбачається з матеріалів справи, після звільнення трудова книжка була видана позивачу у встановлений законом строк, але адміністрація підприємства не розрахувалась з позивачем по заробітній паті за час звільнення. За час його роботи підприємство заборгувало позивачеві заробітну плату, яка на час звільнення, а саме станом на 17.11.2015 року заборгованість по заробітній платі складала 11 682,72 грн., що підтверджується копією розрахункових-листів за червень 2015 листопад 2015 року (а.с.13-18).
Відповідно до ст. 47 КЗпП України - власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статі 116 цього Кодексу.
Відповідно до ст.116 КЗпП України - при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи організації, проводиться в день звільнення.
Відповідно до ст.117 КЗпП України - в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», встановлено, що при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, якщо працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він в цей день він не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведене відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, а саме в сумі 11 682,75 грн.
Відповідно до ст. 27 Закону України "Про оплату праці", пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок), середньомісячна заробітна плата за час затримки обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.
При цьому згідно з п. 5 Порядку, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Виходячи з положень Порядку, суд приймає для розрахунку заробітну плату позивача за останні два повних відпрацьованих місяців роботи: вересень-жовтень 2015 року у розмірі 9206,04 грн. (5838,08 грн. + 3367,96 грн.).
Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача становитиме 214,09 грн. (9206,04 грн.: 43 дня робочих днів = 214,09 грн.).
Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України - відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 проживає разом із дружиною ОСОБА_2 та дочкою ОСОБА_3 за адресою: м. Кам'янське, пр.. Героїв АТОАДРЕСА_1, що підтверджується довідкою про проживання ВАТ «Крона-Сервіс 3» від 18.07.2016 р. № 18-07-01 (а.с.26), довідкою про склад сімї ТОВ «Інфо-Ком» (а.с.19). Дружина позивача є пенсіонером за віком, та отримує пенсію, що підтверджується довідкою УПФУ в Дніпровському районі Дніпропетровської області від 26.05.2016 року № 972/02/21.
Таким чином, суд з огляду на ступінь, характер моральних переживань позивача через несвоєчасне отримання заробітної плати, їхню тривалість, дійшов висновку про те, що його позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в сумі 2000 грн., оскільки позивач є єдиним працездатним членом сімї, його дружина є пенсіонером (а.с.12), через несплату заробітної плати позивач має заборгованість за комунальні послуги (а.с.20), вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, що його морально пригнічує.
Оскільки позивач відповідно до п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, тому згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Будівельно-монтажна фірма "Азовстальбуд" про стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення середнього заробітку, моральної шкоди - задовольнити.
Заочне рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.ст. 223, 232 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська.
Суддя Т.О. Решетник