Провадження № 2/522/4079/16
Справа № 522/3351/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

при секретарі - Шевчик І.В.,

розглянувши в судовому засіданні в залі Приморського районного суду м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Відділ центру надання адміністративних послуг Приморського району ОМР, Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи: Відділ центру надання адміністративних послуг Приморського району ОМР, Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про розірвання шлюбу, поділ майна, виселення усунення перешкод у користування власністю, зняття з реєстраційного обліку, визначення місця проживання дітей.

Ухвалою судді від 22.02.2016 року справа ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Відділ центру надання адміністративних послуг Приморського району ОМР, Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дітей про розірвання шлюбу, поділ майна, виселення усунення перешкод у користування власністю, зняття з реєстраційного обліку, визначення місця проживання дітей, було роз'єднано в окремі провадження позовні вимоги.

Після авторозподілу вказана позовна заява надійшла в провадження судді Домусчі Л.В. 26.02.2016 р.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 21.09.2007 року. Від спільного шлюбу вони мають неповнолітню доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Другим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану ОМУЮ, актовий запис №1017. В процесі спільного проживання виявилися втрата взаєморозуміння, постійні сварки та нетерпимість у відносинах призвели до неможливості спільного подружнього проживання з відповідачем. З вересня 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 фактично припинили шлюбні відносини, проживають окремо.

Позивачка вважає за доцільне вирішити питання щодо визначення місця проживання дитини з нею, оскільки з 2008 р. донька фактично проживає лише з матір'ю яка займається її вихованням та утриманням.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити та визначити місце проживання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження зазначивши, що не буде чинити перешкоди для спілкування дитини з батьком.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 (діє на підставі договору про надання правової допомоги від 28.03.16р.),в судовому засіданні просив позов позивача задоволити, визначити місце проживання дитини з позивачем, оскільки дитина проживає з матірю, яка займається вихованням, навчанням, забезпеченням її всім необхідним і між батьками є така згода.

В судове засідання з'явився представник відповідача ОСОБА_5 (діє на підставі договору про надання правової допомоги від 25.01.16р.), яка проти задоволення позовних вимог судом не заперечила. Вказавши, що спору з приводу місця проживання дитини не має. Батько має бажання спілкуватися з донькою, здійснює догляд за донькою, займається її вихованням та утриманням.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши надані докази вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21.09.2007 року Сторони зареєстрували шлюб в Відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Одеської міськради, свідоцтво про укладення шлюбу НОМЕР_1, виданого вказаним відділом 17.10.2015 року, актовий запис № 1547 (а.с.9).

Від спільного шлюбу вони мають неповнолітню доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Другим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану ОМУЮ, актовий запис №1017. На сьогодні, дитина проживає разом з матір'ю.

Судом встановлено, що Сторони не підтримують шлюбних відносин з вересня 2015р., не ведуть разом спільного господарства та не проживають разом.

Згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 Сімейного Кодексу України мати, батько, мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно ст. 150 СК України Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до права та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, зобов'язані також піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток.

Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Судом встановлено, що така згода між батьками досягнута, тому не має потреби у наданні висновку з боку органу опіки та піклування.

Відповідно до норм Конвенції про права дитини, кожна дитина має право на захист зі сторони держави від всіх форм фізичного або психологічного насильства, образи, відсутність піклування або недбайливого ставлення, грубого звернення або експлуатації. Батьки зобовязанні піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також батьки зобовязані поважати дитину.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Обовязок виховувати дитину, ростити дитину найважливіший обовязок матері та батька.

Повага до дитини має базуватися на визнанні незаперечної істини: дитина це маленька людина, зі своїм внутрішнім світом, своїми уподобаннями, своїми бажаннями та потребами. Повага до дитини це повага її прав, визначених Конвенцією про права дитини та іншими законодавчими актами.

Відповідно до 2 принципу Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, дитині законом та іншими засобами повинні бути забезпечені спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б йому розвиватися фізично, розумово, морально та духовно.

Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх заміняють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний духовний і моральний розвиток навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей поважити гідність дитини, готувати її до самостійного життя і праці.

Як убачається зі ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку щодо необхідності задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 15, 57, 60, 64, 169, 174 ч.4, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України; ст. 104, 105, 110, 112, 113, 150, 160 Сімейного Кодексу України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Відділ центру надання адміністративних послуг Приморського району ОМР, Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини- задовольнити.

Встановити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір'ю - ОСОБА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення, згідно ч.1 ст.294 ЦПК України.

Суддя: Домусчі Л.В.

25.05.2016