Справа №485/1042/16-ц 21.12.2016 21.12.2016 21.12.2016
Справа №485/1042/16-ц
Провадження № 22-ц/784/2790/16 Суддя першої інстанції: Лисенко М.Є.
Категорія 27 Суддя-доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Кушнірової Т.Б., Локтіонової О.В.,

із секретарем судового засідання Тищенком Л.С.,

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто»

на заочне рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 27 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» (надалі ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто») про визнання недійсним договору та стягнення коштів,

в с т а н о в и л а:

В серпні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» про визнання недійсним договору та стягнення коштів.

Позивачка зазначала, що 5 липня 2016 року між нею та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» було укладено договір фінансового лізингу №004916 за умовами якого товариство взяло на себе зобовязання придбати та передати транспортний засіб, а саме: трактор марки «Беларус 892», а вона до отримання предмета лізингу сплатити передбачені договором платежі, прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі. У той же день за договором фінансового лізингу нею було сплачено адміністративний платіж у сумі 49 800 грн.

У звязку з невиконанням ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» умов договору, на адресу відповідача нею було надіслано заяву про розірвання договору та повернення сплачених коштів. Проте, відповідач відмовився повернути сплачені кошти у розмірі 49 800 грн., посилаючись на те, що вказана сума є адміністративним платежем і за умовами договору поверненню не підлягає.

На думку позивачки, умови договору порушують положення Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки є несправедливими в цілому, суперечать принципу добросовісності, що є підставою для визнання такого договору недійсним. До того ж навіть після підписання договору її було неодноразово введено в оману щодо умов виконання договірних зобовязань, що в подальшому завдало їй шкоди як споживачу. Крім того, відповідачем не обґрунтовано співмірність розміру адміністративного платежу в сумі 49 800 грн. з витратами понесеними на укладання та обслуговування договору та вартості виконаної послуги в розумінні ст. 16 закону України «Про фінансовий лізинг». Також на момент укладення договору не було остаточно визначено вартість предмета лізингу та погоджено графіку сплати лізингових платежів.

Посилаючись на викладене, позивачка просила суд визнати недійсний договір фінансового лізингу №004916, укладений між нею та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» 5 липня 2016 року та стягнути з останнього на її користь 49 800 грн.

Заочним рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 27 вересня 2016 року позов задоволено частково. Визнано пункт 12.1 договору фінансового лізингу № 004916, укладеного між ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» та ОСОБА_3 5 липня 2016 року недійсним. Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь ОСОБА_3 кошти у розмірі 49 800 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 7 листопада 2016 року заява ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» про перегляд заочного рішення залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто», посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що 5 липня 2016 року в простій письмовій формі між ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» та ОСОБА_2 укладено договір фінансового лізингу №004916, за яким ТОВ «Лізінгова компанія «Ваш Авто» зобовязалось придбати та передати ОСОБА_2 транспортний засіб - трактор «Беларус -892», а остання до отримання предмету лізингу сплатити передбачені договором платежі, прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі (а.с.5-12).

Відповідно до пункту п.4.1. лізингодавець передає у користування предмет лізингу лізингодержателю не пізніше 30 (тридцять) робочих днів з дати отримання на поточний рахунок лізингодавця наступних платежів: - адміністративного платежу; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу; - у разі наявності, оплати різниці до вже сплаченого платежу на умовах викладених у п.9.4. ст. 9 даного договору, з урахуванням умов викладених у п. 1.7. ст. 1 даного договору.

Адміністративний платіж являє собою погоджений відсоток від вартості предмету лізингу у розмірі 10%, які лізингоодержувач сплачує на користь лізингодавця після укладення договору за його організацію та супроводження протягом терміну дії договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір адміністративного платежу зазначено у Додатку №1 до даного договору. Адміністративний платіж входить до складу обовязкових лізингових платежів, які лізингоодержувач зобовязаний сплатити до моменту отримання предмету лізингу (п.9.1. договору).

Пунктом 12.1. договору встановлено, що лізингоодержувач, який сплатив адміністративний платіж, частково або повністю сплатив внесок та не отримав транспортний засіб має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що повинен повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання договору, шляхом направлення рекомендованого листа на адресу лізингодавця та надати реквізити особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. У строк, чинним законодавством, лізингодавець розглядає заяву лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 60% від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 40% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає.

Отже наведене свідчить проте, що відповідач в договорі фінансового лізингу надав собі можливість не повертати кошти, сплачені споживачем його послуг у разі розірвання договору останнім.

На виконання умов договору того ж дня ОСОБА_2 сплатила на рахунок ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» 49 800 грн. із призначенням платежу «Адміністративний платіж згідно договору фінансового лізингу №004916» (а.с.14).

У завязку з невиконанням відповідачем умов договору ОСОБА_2, 21 липня 2016 року звернулася до ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» із заявою про розірвання договору та повернення сплачених за ним коштів. 29 липня 2016 року ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на адресу позивачки направило листа в якому повідомило про розірвання договору фінансового лізингу№004916 з 21 липня 2016 року, проте, повертати сплачені кошти у розмірі 49 800 грн. відмовилось з посиланням на п.12.1 договору згідно якого адміністративний платіж не повертається (а.с.13).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно ч.2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», за договором фінансового лізингу лізингодавець зобовязується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі)

Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

За положенням статті 11 Закону «Про фінансовий лізинг», лізиноодержувач має право вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо повязані з виконанням договору лізингу.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договорі із споживачем умови, які є несправедливими.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом ч. 5 цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч. 6 ст. 18 Закону).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Таким чином, п.12.1. договору фінансово лізингу порушує принцип добросовісності і справедливості, оскільки ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» не обґрунтувало співмірність розміру платежу за організацію та підготовку даного договору, виконаній послузі, яка згідно ст. 16 закону України «Про фінансовий лізинг» не є лізинговим платежем, а фактично полягає у виготовленні типової форми договору. ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» надав собі можливість не повертати кошти, сплачені споживачем його послуг у разі розірванні договору останнім, однак при розірванні договору лізингодавцем ніяких санкцій не передбачено, що приводить до дисбалансу договірних умов та порушує норми законодавства.

З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм суд, першої інстанції дійшов вірного висновку що допущені порушення зі сторони відповідача відповідно до ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 3, 638 ЦК України, ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» є підставою для визнання пункту 12.1. вказаного договору недійсним та стягнення сплачених коштів.

До того ж, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (п. 11-1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Також, за положеннями ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Крім того, відповідно ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Отже, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України.

Згідно зі ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Такий правовий висновок міститься у Постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 2677цс15 і в силу приписів ч. 1 ст. 306-7 ЦПК України має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції.

В матеріалах справи відсутня ліцензія ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб та договір фінансового лізингу №004916 від 5 липня 2016 року нотаріально не посвідчений.

За таких обставин, наведене вище є також додатковими підставами для стягнення з відповідача сплачених позивачкою коштів.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що умови договору є несправедливими та не взяв до уваги відсутність ліцензії у відповідача для здійснення фінансової діяльності, а також нотаріального посвідчення договору, однак з урахуванням меж апеляційної скарги, рішення суду підлягає залишенню без змін.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачка перед підписанням договору фінансового лізингу ознайомилась з усіма умовами та погодилась з ними, не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують недобросовісність окремих положень договору.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а відтак апеляційна скарга в силу ч.1 ст. 308 ЦПК України підлягає відхиленню.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» відхилити.

Заочне рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 27 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: