АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 22-ц/796/4878/2016 головуючий у 1-й інстанції: Фролова І.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Головачова Я.В.

суддів: Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі: Литвиненко Р.С.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк", третя особа: акціонерне товариство "Дельта Банк", про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити перерахунок по кредитному договору, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 5 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 2 липня 2008 року між ним та ВАТ "Сведбанк", яке виступало правонаступником АКБ "ТАС-Комерцбанк", був укладений кредитний договір №2614/0708/71-011, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 74000 доларів США, а позичальник зобов'язувався повернути банку зазначену суму в строк до 1 липня 2038 року включно зі сплатою 11,9 % річних. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 2 липня 2008 року між ВАТ "Сведбанк", яке виступало правонаступником АКБ "ТАС-Комерцбанк", та ОСОБА_2 укладено договір поруки 2614/0708/71-011-Р-1. В той же день, між банком та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, відповідно до якого у забезпечення виконання основного зобов'язаня ОСОБА_1 передав в іпотеку банку належне йому майно: АДРЕСА_1 17 липня 2009 року між тими ж сторонами укладено договір про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору 2614/0708/71-011 від 2 липня 2008 року, на момент укладення якого розмір строкової заборгованості за кредитом складав 71527 доларів США. 1 вересня 2010 року між сторонами, укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору 2614/0708/71-011 від 2 липня 2008 року, якою викладено п. 1.3 кредитного договору у новій редакції. 5 червня 2012 року позивач отримав повідомлення в якому повідомлялось про відступлення ПАТ "Сведбанк" права вимоги за кредитним договором, договором іпотеки, договором поруки на користь ПАТ "Дельта Банк". 18 червня 2012 року позивача було повідомлено про відступлення прав вимоги за кредитним договором, договором іпотеки, договором поруки ПАТ "Дельта Банк" на користь ПАТ "Альфа-Банк". Зазначав, що він належно виконував взяті на себе зобов'язання за кредитним договором 2614/0708/71-011 від 2 липня 2008 року, проте за інформацією наданою ПАТ "Альфа-Банк" йому стало відомо, що згідно з розрахунку заборгованості за кредитом станом на 25 липня 2013 року сума для погашення кредиту становить 70737,97 доларів США. Стверджував, що у відповідності до вимог ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Проте відповідачем незаконно збільшено обсяг суми, що підлягає оплаті за кредитним договором, оскільки на виконання умов кредитного договору ним вже сплачено 58 119,29 доларів США, а тому залишок заборгованості в розмірі 70737,97 доларів США є збільшеним.

Посилаючись на викладене, з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 просив зобов'язати ПАТ "Альфа-Банк"провести перерахунок залишку заборгованості по погашенню кредиту за кредитним договором № 2614/0708/71-011 від 2 липня 2008 року та встановити залишок заборгованості по погашенню кредиту за кредитним договором № 2614/0708/71-011 від 2 липня 2008 року станом на 4 березня 2015 року у розмірі 15880,71 доларів США.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 5 березня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено. Зобов'язано ПАТ "Альфа-Банк" провести перерахунок залишку заборгованості по погашенню кредиту за кредитним договором №2614/0708/71-011 від 2 липня 2008 року. Встановлено залишок заборгованості по погашенню кредиту за кредитним договором № 2614/0708/71-011 від 2 липня 2008 року станом на 4 березня 2015 року у розмірі 15 880,71 доларів США.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2015 року заяву ПАТ "Альфа-Банк" про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 5 березня 2015 року залишено без задоволення.

У поданій апеляційній скарзі ПАТ "Альфа-Банк", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Скаржник зазначає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку, що залишок заборгованості за кредитним договором необхідно розраховувати шляхом віднімання сплачених позивачем коштів за весь період строку дії договору від наданої суми кредиту, залишаючи поза увагою умови договору та вимоги закону; судом не враховано, що сплачені позивачем грошові кошти в розмірі 58119,29 доларів США, відповідно до умов договору, окрім тіла кредиту, також перераховуються на погашення відсотків та інших обов'язкових платежів, а тому оскаржуване рішення спрямовано на уникнення обов'язку позичальника щодо сплати відсотків за кредитом; крім того, з огляду на вимоги ст. 16 ЦК України, встановлення залишку заборгованості по погашенню кредиту не є способом захисту цивільних прав та інтересів, оскільки вказаний спосіб не передбачений законом та кредитним договором.

Представник ПАТ "Альфа-Банк" - МакаренкоІ.В. в суді апеляційної інстанції підтримала апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважали, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Інші особи, які беруть участь у справі, в суд апеляційної інстанції не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що 2 липня 2008 року між ВАТ "Сведбанк", яке виступало правонаступником АКБ "ТАС-Комерцбанк", та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №2614/0708/71-011, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 74000 доларів США, а позичальник зобов'язувався повернути банку зазначену суму в строк до 1 липня 2038 року включно зі сплатою 11,9 % річних.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 2 липня 2008 року між ВАТ "Сведбанк", яке виступало правонаступником АКБ "ТАС-Комерцбанк", та ОСОБА_2 укладено договір поруки 2614/0708/71-011-Р-1, відповідно до якого поручитель зобов'язалась перед банком відповідати за виконання зобов'язань щодо повернення коштів, наданих позичальнику у вигляді кредиту згідно з кредитним договором № 2614/0708/71-011 від 02 липня 2008 року.

В той же день, між ВАТ "Сведбанк", яке виступало правонаступником АКБ "ТАС-Комерцбанк", та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, відповідно до якого в забезпечення виконання основного зобов'язання ОСОБА_1 передав в іпотеку банку належне йому майно: АДРЕСА_1

17 липня 2009 року між ВАТ "Сведбанк", яке виступало правонаступником АКБ "ТАС-Комерцбанк", та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору 2614/0708/71-011 від 2 липня 2008 року.

Згідно п. 1 договору про внесення змін та доповнень № 1 сторони домовились, що на дату укладення цього договору розмір строкової заборгованості за кредитом становить 71 527 доларів США.

1 вересня 2010 року між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору 2614/0708/71-011 від 2 липня 2008 року, згідно якої сторони домовились викласти п. 1.3 кредитного договору 2614/0708/71-011 в наступній редакції: "З дати підписання цієї додаткової угоди до договору позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 11,9 % річних. Сторони за взаємною згодою, досягнутою при укладанні цього договору, встановили, що розмір визначеної у цьому пункті процентної ставки може змінюватись без укладання додаткового правочину до цього договору, у випадку і у порядку, встановленому п. 6.1, п. 8.4 цього договору".

Як убачається з матеріалів справи, повідомленням №SDK//1 від 5 червня 2012 року ПАТ "Дельта Банк" повідомив ОСОБА_1 про те, що ПАТ "Сведбанк", яке є правонаступником ВАТ "Сведбанк" було здійснено відступлення прав та вимог за кредитним договором 2614/0708/71-011 від 02 липня 2008 року, договором іпотеки від 02 липня 2008 року та договором поруки № 2614/0708/71-011-Р-2 від 02 липня 2008 року на користь ПАТ "Дельта Банк" з 25 травня 2012 року. З повідомлення вбачається, що відступлення не призведе до будь-яких змін обсягу прав та обов'язків за кредитними документами. Зокрема, суми, що підлягають сплаті та строки їх сплати залишаються такими ж.

18 червня 2012 року повідомленням №40882-23-б/б ПАТ "Дельта Банк" повідомив ОСОБА_1 про відступлення прав вимоги за кредитним договором 2614/0708/71-011 від 02 липня 2008 року, договором іпотеки від 02 липня 2008 року та договором поруки № 2614/0708/71-011-Р-2 від 02 липня 2008 на користь ПАТ "Альфа-Банк" з 15 червня 2012 року. Вказаними повідомленнями не змінювались суми, що підлягають сплаті, строки їх сплати чи обсяг прав та обов'язків за укладеними договорами. Разом з тим, повідомлялись реквізити для погашення кредитної заборгованості.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором №2614/0708/71-011 від 2 липня 2008 року наданим ПАТ "Альфа-Банк" вбачається, що станом на 25 липня 2013 року сума заборгованості за кредитним договором становить 70043,37 доларів США.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що ПАТ "Альфа-Банк", стверджуючи, що позивач має погасити заборгованість у розмірі 70 737,97 доларів США, фактично збільшив обсяг зобов'язань позивача за договором, враховуючи, що останнім було внесено на погашення кредиту грошові кошти в розмірі 58 119,29 доларів США, що є порушенням ст.ст. 514, 524, 1054 ЦК України.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічне положення міститься й у ч. 1 ст. 3 ЦПК України.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Визначення поняття "зобов'язання" міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Зазначаючи про фактичне збільшення ПАТ "Альфа-Банк"обсягузобов'язань позивача за кредитним договором, останнім, всупереч вимогам ст. 10, 60 ЦПК України, не було надано доказів на підтвердження викладених обставин.

Так, в матеріалах справи наявний висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи №8633/14-45 від 21 жовтня 2014 року, з якого вбачається, що у зв'язку з відсутністю інформації про сукупну вартість споживчого кредиту, не зазначенням сукупної вартості кредиту, відсутністю графіків платежів у розрізі сум погашення основного боргу (по тілу кредиту), сплати процентів за користуванням кредитом, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом та загальної сукупної вартості кредиту у кредитному договорі №2614/0708/71-011 від 2 липня 2008 року та договорах про внесення змін та доповнень №1 та №2 до нього, укладених між ОСОБА_1 та ВАТ "Сведбанк", яке виступало правонаступником АКБ "ТАС-Комерцбанк", не видається за можливе документально підтвердити чи відповідає наявний розрахунок заборгованості ОСОБА_6 перед ПАТ "Альфа-Банк" умовам укладеного між вказаними сторонами кредитного договору №2614/0708/71-011 від 2 липня 2008 року розрахунковим документам щодо погашення кредиту за цим договором, а також розрахунок заборгованості ОСОБА_6 (по сплаті процентів за кредит та погашення основної суми боргу) перед ПАТ"Альфа-Банк" по вказаному кредитному договору.

Проте, із зазначеного висновку експертизи не вбачається встановлення збільшення відповідачем заборгованості за кредитним договором.

При ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції також не наведено мотивів, за якими суд дійшов зазначено висновку, а тому твердження позивача щодо порушення ПАТ "Альфа-Банк"ст.ст. 514, 1054 ЦК України колегія суддів вважає недоведеними.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 1054 ЦК України встановлено обов'язок позичальник повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом.

Відповідно до положень ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки(фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредиту, розміру облікової ставки та інших факторів.

Пунктом 1.3 кредитного договору №2614/0708/71-011 від 2 липня 2008 року з урахуванням договору про внесення змін та доповнень до кредитного договору №1 від 17 липня 2009 року та додаткової угоди №1 від 1 вересня 2010 року, встановлено, що позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 11,9 % річних за весь строк фактичного користування кредитом.

На підставі п. 3.2. кредитного договору №2614/0708/71-011 від 2 липня 2008 року( в редакції 2008 року) сторони погодили, що проценти за користування кредитом нараховуються виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом, на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом, починаючи з дати видачі кредиту до моменту його повернення.

Згідно п. 3.3. договору проценти за користування кредитом підлягають сплаті позичальником через касу банку на рахунок нарахованих відсотків №8503 щомісяця у період з 1 по 10 число включно, за попередній календарний місяць; проценти, нараховані за останній календарний місяць фактичного користування кредитом, сплачуються позичальником одночасно з погашенням кредиту.

Відповідно до п. 3.1.1 кредитного договору (в редакції 2009 року) починаючи з 10 вересня 2009 року позичальник здійснює погашення кредиту та процентів за період користування кредитом, нарахованих відповідно до п. 3.2 цього договору шляхом здійснення фіксованих платежів у чітко встановлений цим договором термін 10 числа кожного місяця та в день закінчення кредитного договору.

До настання терміну вказаного в абзаці першого цього підпункту 3.1 позичальник сплачує фактично нараховані відсотки за період користування кредитом не пізніше 10 числа наступного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем укладення даного договору.

Пунктом 3.1.7 договору сторони погодили, що при здійсненні платежу, в тому числі платежу у неповній сумі або у випадку наявності простроченої заборгованості за платежами, а також у випадку направлення позичальником коштів для часткового дострокового погашення кредиту, позичальник доручає банку перерахувати кошти з рахунку №2620 на відповідні рахунки у наступній черговості: для сплати прострочених процентів (в тому числі нарахованих на суму простроченої заборгованості за кредитом); для погашення простроченої заборгованості по кредиту; для сплати нарахованих процентів, строк сплати яких наступив у повній сумі; для погашення заборгованості по кредиту строк сплати якої наступив; для сплати штрафів і пені за цим договором (якщо такі мають місце); для погашення заборгованості по кредиту строк сплати якої не наступив.

Отже, умовами кредитного договору сторони, у відповідності до положень ст.ст. 1054, 1056-1 ЦК України, встановили обов'язок позичальник щодо сплати процентів за користування кредитом, визначили тип процентної ставки та порядок їх сплати за кредитним договором.

Обраховуючи залишок заборгованості шляхом віднімання від тіла кредиту коштів, внесених позичальником на виконання умов договору, суд, у порушення ст.ст. 526, 1054, 1056-1 ЦК України, а також п.п. 1.3, 3.1.1, 3.1.7 кредитного договору, не врахував обов'язку позичальника щодо сплати процентів за кредиту, а також встановлення черговості розподілугрошових коштів, внесених позичальником нарахунок відповідно до порядку, передбаченогоп. 3.1.7 цього договору.

Крім того на підставі ст. 4 ЦПК України,суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Серед способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як встановлення залишку заборгованості за кредитним договором.

З викладеного вбачається, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позову.

За таких обставин колегія суддів вважає, що судом ухвалено рішення про задоволення позову через неправильне застосування норм матеріального права, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду й ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подачу апеляційної скарги ПАТ "Альфа-Банк" сплачено судовий збір у розмірі 126 грн. 17 коп., що підтверджується квитанцією №пн879239с1 від 10 березня 2016 року.

Оскільки апеляційнаскаргаПАТ "Альфа-Банк" підлягає задоволенню, тому з позивача на користь відповідача підлягає стягненню сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 126 грн. 17 коп.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" задовольнити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 5 березня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити перерахунок по кредитному договору відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" витрати по сплаті судового збору в розмірі 126 грн. 17 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: Є.В. Болотов

Н.В. Поліщук