Номер провадження: 22-ц/785/4347/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Бабій А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.08.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Бабія А. П.

суддів Варикаші О. Д., Станкевича В. А.

при секретарі Желєзнові В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Білгород-Дністровська міська рада, про усунення перешкод в користуванні майном, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14. 07. 2015 р.,

в с т а н о в и л а:

29. 08. 2013 р. ОСОБА_2 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що вона є власником 54/100 частки житлового будинку № 13 по вул. Лермонтова в м. Білгород-Дністровському Одеської області, відповідач є власником 46/100 часки цього будинку, будівлі, споруди та огорожа якого розташовані впритул до належної їй частини будинку, що чинить перешкоди у користуванні належною їй частиною будинку.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_2, уточнивши позовні вимоги, просила суд виділити їй в натурі 54/100 частки житлового будинку № 13 по вул. Лермонтова в м. Білгород-Дністровському Одеської області, до складу якої входить житловий будинок під літ. «А»: приміщення: 1-1 житлова, 1-2 житлова, тамбур літ. «а», житлова прибудова літ. «А2» загальною площею 69,2 кв. м, житловою площею 34,8 кв. м, навіс літ. «а2», сарай літ. «Ж», навіс літ. «ж», убиральня літ. «Д», душ літ. «Є», цистерна № 1, частина огорожі № 2, хвіртка № 3, водопровід № 7 із припиненням спільної часткової власності; встановити порядок користування земельною ділянкою за вказаною адресою відповідно до 2 варіанту судової земельно-технічної експертизи; стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14. 07. 2015 р. позов ОСОБА_2 задоволено. Виділено ОСОБА_2 в натурі 54/100 частки житлового будинку № 13 по вул. Лермонтова у м. Білгород-Дністровському Одеської області, до складу якої входить житловий будинок під літ. «А»: приміщення: 1-1 житлова, 1-2 житлова, тамбур літ. «а», житлова прибудова літ. «А2» загальною площею 69,2кв. м, житловою площею 34,8 кв. м, навіс літ. «а2», сарай літ. «Ж», навіс літ. «ж», убиральня літ. «Д», душ літ. «Є», цистерна № 1, частина огорожі № 2, хвіртка № 3, водопровід № 7 із припиненням спільної часткової власності.

Відповідно до 2 варіанту судової земельно-технічної експертизи: виділено в особисте користування ОСОБА_2 земельну ділянку площею 571 кв. м за вказаною адресою та встановлено межі земельної ділянки; виділено в особисте користування ОСОБА_3 земельну ділянку площею 867 кв. м та встановлено межі зазначеної земельної ділянки; виділено в загальне користування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 земельну ділянку площею 42 кв. м за вищезазначеною адресою та встановлено її межі.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 114,7 грн. та витрати за проведення земельно-технічної експертизи у розмірі 1750 грн.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 04. 11. 2015 р. рішення суду першої інстанції в частині встановлення порядку користування земельною ділянкою та стягнення витрат за проведення судової будівельно-технічної експертизи скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову в цій частині відмовлено, а у решті рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16. 03. 2016 р. скасовано рішення апеляційного суду Одеської області від 04. 11. 2015 р. в частині позовних вимог ОСОБА_2 про визначення порядку користування земельною ділянкою і справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду змінити і ухвалити нове рішення, яким відмовити в частині позовних вимог ОСОБА_2 про визначення порядку користування земельною ділянкою у звязку з незаконністю та необгрунтованістю рішення суду в цій частині.

Зокрема, вказав, що власник земельної ділянки (Білгород-Дністровська міська рада) не приймала рішення про передачу в користування ОСОБА_2 цієї ділянки і не являється законним користувачем спірної земельної ділянки ОСОБА_2, яка і суду не надала документи, які підтверджують її права на цю земельну ділянку, а тому відсутні порушення її прав. Звертає увагу суду, що суд першої інстанції вирішив спір таким чином, що у ОСОБА_3 забирають ту частку ділянки, яка оброблювалася тридцять років, ту частку, в яку були вкладені значні кошти, його праця, ту частку, на якій наявні насадження фруктових дерев і залишають йому майже необроблену частку, що є вкрай несправедливо.

В судовому засіданні ОСОБА_4, представник ОСОБА_3, підтримав доводи апеляційної скарги, а ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 вважають рішення суду правильним.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка в судове засідання інших осіб, які беруть участь у справі, не перешкоджає розгляду справи.

Рішення суду першої інстанції в частині поділу житлового будинку не оскаржується і тому в апеляційному порядку не переглядається (ст. 303 ЦПК України).

Розглянувши доводи скарги і перевіривши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції, врахувавши технічну можливість та висновок судової експертизи виходив із того, що між співвласниками житлового будинку склалися неприязні стосунки з приводу користування будинком, тому виділив у натурі частку позивача із спірного житлового будинку та встановив порядок користування земельною ділянкою, на якій він знаходиться.

Проте вказаний висновок суду стосовно позовних вимог ОСОБА_2 про визначення порядку користування земельною ділянкою не відповідає вимогам закону та обставинам справи з таких підстав.

Згідно зі ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці обєкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (ч. 2 ст. 120 ЗК України).

Частина 4 ст. 120 ЗК України передбачає, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Аналіз змісту норм ст. 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

При цьому при застосуванні положень ст. 120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на обєкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці обєкти.

У п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам розяснено, що у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд зясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвіря тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію.

При предявленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо.

Абзаци 1 і 2 цього пункту стосуються також випадків, коли належні особам на праві спільної власності жилий будинок, господарські будівлі та споруди розташовані на земельній ділянці, яка знаходилася в їх користуванні до її приватизації або за договором оренди.

Згідно з п. 7 Перехідних положень ЗК України 2001 року громадяни, які одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Судом установлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 лютого 2011 року ОСОБА_2 успадкувала від свого чоловіка, ОСОБА_6, 54/100 частки житлового будинку № 13 по вул. Лермонтова в м. Білгород-Дністровському Одеської області, що розташовані на земельній ділянці площею 1366 кв. м.

Співвласником вказаного житлового будинку є ОСОБА_3, якому на підставі свідоцтва про право власності від 8 серпня 1994 року належить 46/100 частки спірного житлового будинку, що розташовані на земельній ділянці площею 1366 кв. м.

За даними технічного паспорту на житловий будинок 13 по вул. Лермонтова в м. Білгород-Дністровському Одеської області на імя ОСОБА_2 станом на 25. 07. 2012 р. площа земельної ділянки за цією адресою складає 1366 кв. м.

Разом з тим, у своїх позовних вимогах ОСОБА_2 ставить питання про визначення порядку користування між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 земельної ділянки площею 1480 кв. м. та виділ сторонам у користування відповідно земельних ділянок площею 571 кв. м. та 867 кв. м. і в загальне користування сторін земельної ділянки площею 42 кв. м. згідно 2 варіанту висновку № 69/12 проведеної у справі судової земельно-технічної експертизи стосовно визначення порядку користування земельної ділянки площею 1480 кв. м.

Перед експертом не ставилося питання про розмір земельної ділянки, якою сторони користуються правомірно, та про виділ сторонам часток з земельної ділянки, якою сторони користуються правомірно, а ставилося питання яка площа земельної ділянки, що знаходиться у фактичному користуванні сторін у справі, та вирішувалося питання щодо виділу сторонам часток з земельної ділянки, яка знаходиться у фактичному користуванні сторін у справі.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленим ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Оскільки ОСОБА_2 у своїх позовних вимогах ставить питання про визначення порядку користування спірною земельною ділянкою, якою сторони фактично користуються, площею саме 1480 кв. м. за визначеним нею 2 варіантом порядку користування саме цією земельною ділянкою, а за наявними у справі документами спірна земельна ділянка складає площу 1366 кв. м., то з урахуванням встановлених у справі фактичних обставин та наведених правових положень позов ОСОБА_2 є необгрунтованим та не відповідає вимогам закону.

Тому ухвалене судом першої інстанції рішення в частині задоволення вищевказаних позовних вимог ОСОБА_2 про визначення порядку користування земельною ділянкою з відповідним стягненням на її користь з ОСОБА_3 судового збору в розмірі 114,7 грн. та витрат за проведення земельно-технічної експертизи у розмірі 1750 грн. є необґрунтованим та не відповідає вимогам закону.

Викладене не позбавляє ОСОБА_2 права звернення до суду з позовом про визначення порядку користування земельною ділянкою площею 1366 кв. м. по вул. Лермонтова, 13 у м. Білгород-Дністровський Одеської області.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, оскаржуване судове рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому відповідно до ст. ст. 11, 303, 307, 309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в повному обсязі з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 про визначення порядку користування земельною ділянкою.

Керуючись ст. ст. 209, 304, 307 ч. 1 п. 2, 309, 313-316, 317, 318, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14. 07. 2015 р.скасувати в частині позовних вимог ОСОБА_2 про визначення порядку користування земельною ділянкою і ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні цих позовних вимог відмовити.

Судове рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області А. П. Бабій

ОСОБА_7

ОСОБА_8