РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

копія
Справа № 401/1623/16-ц Провадження № 2/401/745/16

09 серпня 2016 року Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Мельничика Ю.С.,

за участю: секретаря Страшної О.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Світловодську цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 21 червня 2011 року,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року до суду звернулося Публічне акціонерне товариство «ПриватБанк» (далі - ОСОБА_2) з позовом в якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 13 528 грн. 10 коп.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 21 червня 2011 року між Банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н, згідно з умовами якого ОСОБА_2 надав, а ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

В порушення умов кредитного договору ОСОБА_1 взяте на себе зобовязання перед Банком не виконав, в звязку з чим має перед банком станом на 31 березня 2016 року заборгованість на загальну суму 13 528,10 грн., в тому числі:

- заборгованість за кредитом в сумі 578,44 грн.;

- заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 8679,27 грн.;

- заборгованість за пенею та комісією в сумі 3 150 грн.;

- а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина); 620,39 грн. штраф (процентна складова).

Представник позивача надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Представник відповідача надав суду письмову заяву в якій просить суд розглянути справу за його відсутності, при цьому у поданому до суду письмовому запереченні вказав, що позовні вимоги Банку не визнає та просив суд застосувати до позовних вимог строк позовної давності.

З підстав ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.526 ЦК України, - зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, - якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.610 ЦК України, - порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, - якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

В судовому засіданні з наданих Банком копій анкети-заяви від 21 червня 2011 року, розрахунку заборгованості відповідача встановлено, що 21 червня 2011 року між Банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н, згідно з умовами якого ОСОБА_2 надав а ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

На підставі Розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором судом встановлено, що ОСОБА_1 починаючи з 31 грудня 2012 року порушено договірні зобовязання, внаслідок чого станом на 31 березня 2016 року його заборгованість по кредиту склала 13 528,10 грн., в тому числі:

- заборгованість за кредитом в сумі 578,44 грн.;

- заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 8679,27 грн.;

- заборгованість за пенею та комісією в сумі 3 150 грн.;

- а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина); 620,39 грн. штраф (процентна складова).

З розрахунку заборгованості видно, що у ОСОБА_1 перед Банком 31 грудня 2012 року виникла прострочена заборгованість в сумі 32,27 грн.

Також, з розрахунку заборгованості видно, що ОСОБА_1 на погашення кредитної заборгованості останній платіж здійснив 29 березня 2013 року.

Відповідно до пункту 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг кредитний договір між позивачем і відповідачем діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії Договору, він автоматично пролонгується на той же строк.

Суд визнає помилковим твердження Банку про те, що Кредитний договір є діючим і на час звернення до суду, оскільки пролонгація договору вказаними умовами передбачена лише на 12-ть місяців, й інше не встановлено.

Так, відповідно до умов договору його дія 21 червня 2012 року пролонгована лише на 12 місяців, тобто до 20 червня 2013 року.

Разом з цим, встановлено та не заперечується позивачем, що після виникнення станом на 31 грудня 2012 року заборгованості ОСОБА_1 з чергового платежу, по час звернення Банку до суду 18 травня 2016 (дата здачі позовної заяви на пошту) позивач не заявляв жодних претензій з приводу боргу за даним кредитом.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України істотними умовами кредитного договору є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

В законодавстві визначаються різні поняття як строк дії договору, так і строк (термін) виконання зобов'язання (ст. ст. 532, 631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина 1 статті 252 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦКУ).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Заперечуючи проти задоволення позову, представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову через сплив позовної давності.

ОСОБА_2 ОСОБА_1 свої зобовязання за договором перестав виконувати з 29 березня 2013 року на що вказують відомості з розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором, а з 31 грудня 2012 року виникла прострочена заборгованість, відповідно ОСОБА_2 дізнався про порушення своїх прав за кредитним договором з часу першої несплати щомісячного платежу, тобто у січні 2013 року, відтак з 30 березня 2013 року розпочав свій перебіг строк позовної давності.

З початку перебігу строку позовної давності з 30 березня 2013 року до звернення Банку до суду з позовом - 18 травня 2016 року визначений ст.257 ЦК України та п.1.1.7.17 Умов та правил надання банківських послуг щодо споживчого кредиту від 22 травня 2008 року, трьохрічний строк позовної давності збіг.

Згідно положень ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Представником відповідача у письмовому запереченні на позов від 05 серпня 2016 року подана заява до суду про застосування строку позовної давності.

При цьому, Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.31 Постанови №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» розяснив, що враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі.

ОСОБА_2 зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

У відповідності до положень ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давністю є підставою для відмови у позові.

ОСОБА_2 вправі був звернутися до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості починаючи з січня 2013 року у строк до 29 березня 2016 року, а звернувся лише 18 травня 2016 року, пропустивши встановлений законом строк позовної давності, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимог позивача в повному обсязі, у зв'язку зі спливом строків позовної давності.

Судові витрати у справі розподіляються у відповідності з положеннями ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.10,11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст.526,554,611,256, 257, 259, 261, 267 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 21 червня 2011 року відмовити.

Судові витрати у справі віднести на рахунок позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Кіровоградської області через Світловодський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя підпис Згідно з оригіналом

Суддя Світловодського

міськрайсуду ОСОБА_3