Ухвала

іменем україни

21 грудня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Мазур Л.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про відшкодування в порядку регресу шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за касаційними скаргами приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 16 березня 2016 року, ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 16 березня 2016 року та ухвали Апеляційного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ПрАТ «СК «Уніка» звернулась до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_4 у порядку регресу кошти у розмірі 24 885,43 грн; стягнути з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» у порядку регресу кошти у розмірі 50 тис. грн.

В обґрунтування вказаних вимог позивач зазначив, що між ОСОБА_6 та ПрАТ «СК «Уніка» було укладено договір добровільного страхування автотранспорту, за умовами якого було застраховано автомобіль НОМЕР_1.

25 березня 2015 року відбулося зіткнення застрахованного автомобіля «Nissan X-Trail», під керуванням ОСОБА_7, та автомобіля «Mitsubishi Grandis», під керуванням ОСОБА_4

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 була застрахована у ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія».

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 05 травня 2015 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 25 березня 2015 року.

Позивач сплатив ОСОБА_6 74 885,43 грн страхового відшкодування, а тому просив задовольнити позов, оскільки до нього у межах фактичних витрат перейшло право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 16 березня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року, закрито провадження у справі в частині вимог ПрАТ «СК «Уніка» до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія».

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 16 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь позивача 20 479,40 грн на відшкодування у порядку регресу шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні решти позову відмовлено.

У касаційних скаргах представник ПрАТ «СК «Уніка», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційні скарги необхідно відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Так, постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі в частині вимог ПрАТ «СК «Уніка» до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що спір в цій частині виник між двома юридичними особами, а тому він підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Колегія суддів погоджується з указаним висновком судів з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 2 ст. 118 ЦПК України встановлено, що позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою.

Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, виходячи зі змісту статей 15, 16, 118 ЦПК України, статей 1, 12 ГПК України, позовні вимоги у вищевказаній частині необхідно розглядати в порядку господарського судочинства, про що правильно зазначено судами в оскаржуваних ухвалах про закриття провадження у справі.

Вказаний висновок судів відповідає правовій позиції Верховного Суду України висловленій в постановах від 01 липня 2015 року у справі № 6-745ц15, від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1737цс15 і від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1349цс15.

Доводи касаційної скарги ПрАТ «СК «Уніка» вказаних висновків судів не спростовують.

Також колегія суддів погоджується з висновком судів в частині вирішення позовних вимог ПрАТ «СК «Уніка» до ОСОБА_4

У статті 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договором майнового страхування при настанні страхового випадку.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України і п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у строк, встановлений договором.

Статтями 27 Закону України «Про страхування» і 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Судами встановлено та вбачається із матеріалів справи, що 25 березня 2015 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Nissan X-Trail», застрахованого ПрАТ «СК «Уніка» та автомобіля «Mitsubishi Grandis», під керуванням ОСОБА_4, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія».

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 05 травня 2015 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди.

ПрАТ «СК «Уніка» виплатило ОСОБА_6, як потерпілій особі, страхове відшкодування, а тому до страховика перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, тобто до ОСОБА_4

Відповідно до платіжного доручення від 24 квітня 2015 року № 014612 виплачене ОСОБА_6 страхове відшкодування становить 70 479,40 грн. (а. с. 47).

Із позовної заяви вбачається, що ПрАТ «СК «Уніка» просило стягнути у порядку регресу 50 тис. грн з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» (провадження в цій частині ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 16 березня 2016 року закрито) та 24 885,43 грн з ОСОБА_4

Колегія суддів вважає, що суди дійшли правильного висновку про часткове задоволення вимог до ОСОБА_4 і стягнення з нього у порядку регресу 20 479,40 грн (70 479,40 грн - 50 000,00 грн), оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження виплати страховиком страхового відшкодування у розмірі 4 406,03 грн.

Наведені у касаційній скарзі доводи вказаних висновків судів не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанції, дослідивши усі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, ухвалили законні і обґрунтовані судові рішення, а тому касаційні скарги ПрАТ «СК «Уніка» необхідно відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 16 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 16 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:Т.О. Писана Л.М. Мазур О.В. Попович