Провадження № 2/522/3181/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2016 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Нікітіної С.Й.

при секретарі Віноградовій І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому згідно уточнень просить стягнути з останнього суму боргу за договором позики в сумі 94620,00 грн. (еквівалент 6000,00 доларів США) та проценти у розмірі 112597,80 грн. (еквівалент 7140,00 доларів США).

При цьому позивач посилається на те, що 20.08.2012 року ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 6 000 доларів США строком до 20.08.2013 року, про що ОСОБА_2 власноруч написано розписку про отримання вказаної суми та строку її повернення. На випадок непогашення боргу у вказаний строк ОСОБА_2 зобовязався сплачувати 7% в місяць від залишку боргу.

При закінченні строку повернення коштів ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 з вимогою повернення позики, однак останній відповів відмовою, що змушує позивача звернутись до суду з зазначеним позовом.

Представник позивача по довіреності ОСОБА_3 в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити повністю

Відповідач та його представник по довіреності ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечували проти задоволення вимог ОСОБА_1, посилаючись на те, що зазначений договір займу фактично не існує, а розписка про отримання грошей в сумі 6000,00 доларів США від позивача ним не складалась. Сума боргу вигадана позивачем, який має на меті отримати від відповідача частину своїх інвестицій в їх спільний бізнес, який закінчився негативно для них обох.

Заслухавши пояснення відповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 не обґрунтовані, не доведені, а тому відмовляє у їх задоволені.

При цьому суд виходить з наступного.

Матеріали справи містять не завірену належним чином копію розписки, за якою 20.08.2012 року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 6000,00 (шість тисяч) доларів США та зобовязався їх повернути до 20.08.2013 року, а у разі не погашення боргу у вказаний строк, зобовязався виплачувати 7 процентів в місяць від залишку боргу.

ОСОБА_1 вважає, що в даному випадку має місце не виконання зобовязань за договором позики, що діє йому підстави звернутися до суду та просити стягнути з ОСОБА_2 суму боргу за договором позики в сумі 94620,00 грн. (еквівалент 6000,00 доларів США) та проценти у розмірі 112597,80 грн. (еквівалент 7140,00 доларів США).

В судовому засіданні ОСОБА_2 заперечив факт позичання коштів у ОСОБА_1, зазначивши, що 20.08.2012 року він не мав на меті позичати кошти у ОСОБА_1

Обидва учасники справи, які вели спільній бізнес, та в який вклали свої кошти, на той час прийшли до висновку, що їх бізнес прогорів, а їх внески в спільну справу фактично втрачені.

Відповідач вважає, що заявляючи позов на вказаних підставах, позивач має на меті лише повернення за рахунок ОСОБА_2Ю, своїх грошей, які він вклав в їх спільний з останнім бізнес. При цьому відповідач заперечує існування розписки, копію якої представив позивач.

Відповідно до положень ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Договір позики укладається в письмовій формі, на підтвердження чого позичальник складає розписку або інший документ, який підтверджує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Відповідно до положень ст. 1051 ЦК України у разі оспорювання договору позики, укладеного в письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження факту передачі-отримання грошей.

Суд знаходить, що єдиним доказом укладення договору позики між сторонами в даному випадку є розписка, складена ОСОБА_2

Однак, в судовому засіданні представником позивача оригінала розписки не представлено.

При цьому матеріали справи містять лише не завірену ксерокопію зазначеної розписки, що не може розцінюватися судом як належний доказ.

Крім того, представником позивача в судовому засіданні заявила, що оригінал розписки взагалі не може бути представлений на розгляд суду.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд знаходить, що позивачем не доведено факту укладення 20.08.2012 року договору позики з відповідачем на суму 6000,00 доларів США як і не доказано факту існування розписки про отримання грошових коштів.

Таким чином, суд робить висновок про необґрунтованість вимог ОСОБА_1 та відмовляє у їх задоволенні.

Керуючись ст.ст. 60, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 1046, 1047, 1051 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в розмірі 94620,00 гривень (еквівалент 6000,00 доларів США) та суми процентів за розпискою в розмірі 112597,80 гривень (еквівалент 7140,00 доларів США) відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Приморського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня виготовлення його вмотивованої частини.

Суддя:

14.12.2016