УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ХоптиС.Ф., Журавель В.І., Закропивного О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення суми боргу за договором позики за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником - ОСОБА_6, на рішення апеляційного суду Харківської області від 26 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 10 грудня 2010 року між ним та ОСОБА_5 було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, згідно з яким ОСОБА_5 позичив у нього грошові кошти у сумі 560 тис. грн, що в еквіваленті складає суму 70 тис. доларів США, зі строком виплати боргу до 10 грудня 2012 року. Відповідач частково повернув борг, а саме: 5 квітня 2011 року - 1 тис. доларів США та 12 жовтня 2013 року - 1 тис. доларів США. На час звернення до суду з позовом заборгованість за договором позики становить 68 тис. доларів США, що згідно з курсом НБУ станом на 23 травня 2016 року складає 1 713 600 грн.

З урахуванням зазначеного ОСОБА_4 просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в сумі 1 713 600 грн, проценти в сумі 178 094 грн 95 коп., судовий збір у розмірі 6 890 грн, а всього 1 898 584 грн 95 коп.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області 19 серпня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики в сумі 1 713 600 грн, проценти у сумі 178 094 грн 95 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 26 вересня 2016 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі представника - ОСОБА_6, просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції, на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), керуючись ст. ст. 256, 261, 267 ЦК України, правильно виходив із того, що наявність боргової розписки у позивача свідчить про неповернення боргу, проте строк повернення боргу за договором позики - до 10 грудня 2012 року, а позивач звернувся до суду 18 липня 2016 року, тобто за межами трирічного строку позовної давності. Отже, суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності, про застосування якої заявив відповідач.

При цьому апеляційний суд правильно урахував положення ст. 264 ЦК України про те, що для переривання строку позовної давності потрібні дії зобов'язаної особи, тобто відповідача, а не позивача, який не довів належними та допустимими доказами вчинення боржником таких дій.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду не впливають, а в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноваження суду касаційної інстанції.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_6, відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 26 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

В.І.Журавель

О.В.Закропивний