Ухвала

іменем україни

07 грудня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Гримич М.К., Кафідової О.В.,

УмновоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Прокуратури Волинської області, третя особа - ОСОБА_4, про зняття арешту з майна,за касаційною скаргою прокурора Волинської областіна рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 21 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що їй на підставі договору дарування від 08 листопада 2012 року належить земельна ділянка площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1

Вказувала на те, що в 2014 році вона розпочала будівництво житлового будинку на цій земельній ділянці, а в 2015 році завершила будівництво цього будинку. Однак, зареєструвати право власності на новозбудований житловий будинок вона не змогла, оскільки 18 жовтня 2010 року постановою старшого слідчого прокуратури Волинської області накладено арешт на вищевказаний будинок в межах кримінальної справи про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Посилаючись на те, що вказаний арешт, накладений слідчим прокуратури, позбавляє її можливості зареєструвати право власності на вказаний житловий будинок, просила зняти арешт з житлового будинку за вищевказаною адресою, виключити запис про арешт на вказаний житловий будинок з Єдиного державного реєстру заборон на відчуження об'єктів нерухомого майна від 26 жовтня 2010 року, а також вирішити питання про судовий збір.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 21 квітня 2016 року, позов задоволено.

Знято арешт з житлового будинку по АДРЕСА_1

Виключено з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис від 26 жовтня 2010 року, внесений на підставі постанови прокуратури Волинської області від 18 жовтня 2010 року у кримінальній справі.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі прокурор Волинської області, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій та закрити провадження у справі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що 08 листопада 2012 року ОСОБА_5 подарував позивачу ОСОБА_3 земельну ділянку розміром 0,2500 га, розташовану по АДРЕСА_1

В 2014 році ОСОБА_3 розпочала будівництво житлового будинку на вищевказаній земельній ділянці. В 2015 році позивачем було завершено будівництво даного житлового будинку.

Реєстраційна служба Луцького районного управління юстиції відмовила ОСОБА_3 у державній реєстрації права власності новозбудованого житлового будинку, в зв'язку з тим, що 18 жовтня 2010 року Постановою старшого слідчого прокуратури Волинської області накладено арешт на цей будинок, у кримінальній справі щодо вчинення ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Також встановлено, що станом на 31 грудня 2012 року нерухоме майно за вищезазначеною адресою відсутнє, право власності не зареєстровано.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що обвинувачений у кримінальній справі ОСОБА_4 на момент ухвалення постанови від 18 жовтня 2010 року, не був недієздатною або обмежено дієздатною особою, а його дочка позивач ОСОБА_3, не визнавалась будь-яким державним органом законним представником, опікуном, піклувальником обвинуваченого, а отже остання не має нести матеріальної відповідальності за дії свого дієздатного батька.

При цьому судами зазначено, що земельна ділянка розміром 0,2500 га, яка знаходиться за вищевказаною адресою вибула з володіння ОСОБА_4 до винесення постанови про порушення кримінальної справи відносно останнього, на даний час перебуває у власності позивача, а житловий будинок на цій земельній ділянці був збудований позивачем тільки у 2015 році.

Враховуючи викладене, суди попередніх інстанції дійшли висновку про застосування до спірних правовідносин законодавства про захист права власті, оскільки позивач не є учасником кримінального провадження, а отже має захистити своє право шляхом звільнення свого майна з-під арешту, тобто справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів суду касаційної інстанції не може погодитися з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Разом із тим, відповідно до ч. 4 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 15 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Як роз'яснено у п. 1 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов'язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

За наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов'язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 КПК України, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

За правилом ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Звертаючись до суду із указаним позовом, ОСОБА_3 заявляла вимоги щодо звільнення майна з-під арешту, накладеного постановою слідчого прокуратури у межах кримінальної справи, а отже справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи те, що судами попередніх інстанцій допущено порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, судові рішення підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених ч. 1 ст. 340, п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 205, 333, 336, 340, ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора Волинської області задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 21 квітня 2016 рокускасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до Прокуратури Волинської області, третя особа - ОСОБА_4, про зняття арешту з майна, закрити.

Роз'яснити ОСОБА_3, що вона має право звернутись до суду в порядку, визначеному ст. 176 КПК України, із клопотанням про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: М.К. Гримич

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська