У Х В А Л А

05 вересня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

суддів: Кадєтової О.В., Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Міжгірської селищної ради Закарпатської області про скасування рішення виконавчого комітету Міжгірської селищної ради та виділення 2/3 частки майна у спільній частковій власності, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 11 грудня 2015 року та додаткове рішення апеляційного суду Закарпатської області від 10 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 21 квітня 2003 року (далі - Свідоцтво) їм із відповідачем на праві спільної часткової власності належать нежитлові приміщення, які розташовані по АДРЕСА_1. Згідно зазначеного вище Свідоцтва, йому на праві спільної часткової власності належить 2/3 частини нежитлових приміщень, а ОСОБА_2 - 1/3 частина.

ОСОБА_1 зазначав, що ОСОБА_2, без його згоди, зайняв увесь перший поверх будівлі адміністративного корпусу, літ. «А», що перевищує розмір його частки у спільному майні.

На підставі наведеного просив виділити в натурі 2/3 частини майна, що перебуває у спільній частковій власності.

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що йому на праві спільної часткової власності належить 1/3 частина зазначених вище нежитлових приміщень. Поділ спільного часткового майна у відповідності до часток сторін у нежитлових приміщеннях, об'єктивно та практично є неможливим, і не відповідає інтересам сторін у справі. За згодою ОСОБА_1 ОСОБА_2 уже з десять років користується першим поверхом будівлі адміністративного корпусу, літ. «А». Зазначене приміщення використовується ОСОБА_2 у підприємницькій діяльності. Жодних претензій та заперечень щодо такого порядку користування спірним приміщенням, який склався добровільно, між сторонами за їх взаємною згодою протягом значного часу, ОСОБА_1 не виказував.

ОСОБА_2 зазначав, між сторонами фактично було визначено порядок користування спірними приміщеннями за усною домовленістю. А тому, твердження ОСОБА_1, що він необґрунтовано та неправомірно займає частину будівлі адмінкорпусу, літ. «А», є безпідставним. А тому ОСОБА_2 вважав, що поділ зазначеної вище будівлі шляхом виділу ОСОБА_1 2/3 частин грубо порушить його інтереси, і це суперечило б фактично укладеній між сторонами усній угоді щодо використання даної будівлі, а також є неможливим з огляду на функціональне призначення спірного приміщення.

На підставі наведеного, ОСОБА_2 просив виділити йому його частку близьку до ідеальної, зі сплатою ОСОБА_1 компенсації за 32,72 кв. м, частка якого буде меншою за його ідеальну частку з урахуванням фактичного користування будівлею адміністративного корпусу, літ. «А» та реальних інтересів сторін.

Крім того, 26 січня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою про збільшення розміру позовних вимог, в якій просив прийняти дану заяву до розгляду та постановити рішення за яким скасувати рішення № 18 від 12 квітня 2010 року виконавчого комітету Міжгірської селищної ради про зміну цільового призначення будівель, яким погоджено зміна цільового призначення частини будівлі по АДРЕСА_1 та виділити йому в натурі 2/3 частки майна у спільній частковій власності, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

29 січня 2015 року Міжгірським районним судом Закарпатської області винесено ухвалу, якою відмовлено ОСОБА_1 у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог в частині скасування рішення № 18 від 12 квітня 2010 року виконавчого комітету Міжгірської селищної ради про зміну цільового призначення будівель.

Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 12 лютого 2015 року позови ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково.

Виділено в натурі ОСОБА_1 другий поверх будівлі адміністративного корпусу, літ. «А» та 108,7 кв. м у будівлі тарного складу літ. «Б».

ОСОБА_2 виділено у відповідності до фактичного користування в натурі перший поверх будівлі адміністративного корпусу, літ. «А» та 54,3 кв. м у будівлі тарного складу, літ. «Б».

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію у розмірі 262 361,60 грн вартості припиненого права власності на частку в спільному частковому майні. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

24 квітня 2015 року ухвалою апеляційного суду Закарпатської області скасовано ухвалу Міжгірського районного суду Закарпатської області від 29 січня 2015 року, а питання про прийняття до розгляду заяви ОСОБА_1 від 26 січня 2015 року передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Додатковим рішенням Міжгірського районного суду від 11 грудня 2015 року в задоволенні вимоги про скасування рішення № 18 від 12 квітня 2010 року виконавчого комітету Міжгірської селищної ради про зміну цільового призначення будівель, яким погоджено зміна цільового призначення частини будівлі по АДРЕСА_1 - відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 10 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким первісний та зустрічний позови задоволено частково.

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 у 2/3 частинах і ОСОБА_2 у 1/3 частині ідеальних часток у нежилих приміщеннях: будівлі адміністративного корпусу, літ. «А» і тарного складу літ. «Б», загальною площею - 1 032,5 кв. м, розташованих по АДРЕСА_1.

Поділено зазначені вище нежилі приміщення на окремі об'єкти нерухомості.

Визнано право власності за ОСОБА_1 на 2/3 частини нежилого приміщення, а саме: будівлі адміністративного корпусу, літ. «А», розташованої по АДРЕСА_1, яка складається з площі - 420,1 кв. м, приміщення ІІ поверху, площі - 59,2 кв. м приміщення І поверху, що є у фактичному користуванні, а також приміщення І поверху позначені під № 1 - 2,5 кв. м; № 2 - 16,1 кв. м; № 3 - 18,6 кв. м; № 4 - 32,3 кв. м; № 5 - 6,1 кв. м; № 6 - 3,2 кв. м; № 7 - 1,0 кв. м; № 8 - 0,95 кв. м; № 9 - 2,4 кв. м; № 10 - 0,95 кв. м; № 11 - 0,7 кв. м; № 12 - 0,9 кв. м; № 13 - 6,9 кв. м і № 14 - 6,0 кв. м, що в загальному складає площу - 98,6 кв. м, тарного складу, літ. «Б», розташованого по АДРЕСА_1, площею - 108,3 кв. м.

Визнано право власності за ОСОБА_2 на 1/3 частини нежилого приміщення, а саме: будівлі адміністративного корпусу літ. «А», яка знаходиться за зазначеною вище адресою та складається з приміщення І поверху площею 288,7 кв. м, що є у фактичному користуванні, а також тарного складу, літ. «Б», площею 54,2 кв. м.

При поділі нежитлових будівель у приміщенні І поверху будівлі адміністративного корпусу, літ. «А», зобов'язано влаштувати перегородку площею - 1,3 кв. м, що позначено в Додатку 9 експертного висновку, а в будівлі тарного складу, літ. «Б», зобов'язано влаштувати перегородки площею - 1,8 кв. м, що позначено в Додатку 10 експертного висновку.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Додатковим рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 10 травня 2016 року додаткове рішення Міжгірського районного суду від 11 грудня 2015 року змінено, а саме викладено в такій редакції: п. 1.1 рішення № 18 від 12 квітня 2010 року Міжгірської селищної ради в частині виділу належного ОСОБА_2 приміщення в окремий об'єкт нерухомого майна - визнано недійсним. В решті додаткове рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати додаткові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, мотивуючи свої вимоги порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Колегія суддів вважає, що справа підлягає призначенню до судового розгляду, оскільки викладені в касаційній скарзі доводи про наявність підстав для скасування судових рішень судів попередніх інстанцій потребують перевірки.

Керуючись ч. 5 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и в :

Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Міжгірської селищної ради Закарпатської області про скасування рішення виконавчого комітету Міжгірської селищної ради та виділення 2/3 частки майна у спільній частковій власності призначити до судового розгляду на 21 вересня 2016 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кадєтова
Т.Л. Ізмайлова
Г.І. Мостова