Справа № 466/9388/14 Головуючий у 1 інстанції: Баєва О.І.
Провадження № 22-ц/783/2156/16 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої: Крайник Н.П.

суддів: Берези В. І., Мельничук О. Я.

при секретарі: Куцику І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 16 березня 2015 року у справі за позовом Служби безпеки України до ОСОБА_2 про відшкодування витрат, пов»язаних з навчанням і утриманням в Інституті підготовки юридичних кадрів для СБУ у складі НЮАУ ім. Я. Мудрого, -

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним заочним рішенням позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Служби безпеки України суму в розмірі 36 802 грн. 61 коп. в рахунок відшкодування витрат, пов»язаних з утриманням ОСОБА_2 в Інституті підготовки юридичних кадрів для Служби безпеки України Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого. Вирішено питання судових витрат.

Заочне рішення суду оскаржив ОСОБА_2.

Вважає його таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з»ясуванням усіх обставин, що мають істотне значення для справи. Висновки суду вважає такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що позивач належним чином не підтвердив понесення СБУ витрат, пов»язаних з його навчанням у Інституті підготовки юридичних кадрів для Служби безпеки України Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого на суму 36802 грн. 60 коп.

Вважає, що розрахунок витрат, пов»язаних з його навчанням позивачу слід було розрахувати відповідно до Порядку розрахунку витрат, пов»язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затверджений наказом від 16.07.2007 року № 419/831/240/605/537/219/534, а тому понесення позивачем витрат не може підтверджуватися наказами керівництва СБУ, у яких зазначено необгрунтовані суми. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджували б, які саме послуги надавались відповідачу, в якому обсязі, якої якості, чи були спожиті ці послуги відповідачем. Контракт, який з ним було укладено на час зарахування до навчального закладу, не містить положень щодо відшкодування витрат, пов»язаних з утриманням у ВВНЗ. Вважає, що він виконав усі взяті на себе зобов»язання за даним контрактом.

Просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 11, 59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно положень ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законим є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 10 ст. 25 Закону України «Про військовий обов»язок і військову службу» курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п»яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до пунктів "е", "є", "ж", "і", "и" ч. 6 ст. 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Пунктом "є" ч. 6 ст. 26 вищезгаданого Закону передбачено, що Контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби у зв»язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 № 964 затверджено Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, який визначає механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п»яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до пунктів «е», «є», «ж», «и» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов»язок і військову службу».

Відповідно до п. 3 вищезазначеного Порядку, відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов'язаних з грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Згідно п. 5 Порядку особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п»яти років після закінчення вищого навчального закладу відповідно до пунктів «е», «є», «ж», «и» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов»язок і військову службу», відшкодовують у повному розмірі витрати, пов»язані з їх утриманням, за весь період навчання.

Встановлено, що 31 липня 2006 року наказом Інституту підготовки слідчих кадрів для Служби безпеки України у складі Національної юридичної академії України ім. Я. Мудрого № 138-ос, виданим на підставі наказу ректора Національної юридичної академії України від 12 липня 2006 року № 316-с ОСОБА_2 прийнято на військову службу за контракотом в органи Служби безпеки України, присвоєно військове звання «солдат» та призначено курсантом 1-го курсу Інституту підготовки слідчих кадрів для Служби безпеки України у складі Національної юридичної академії України ім. Я. Мудрого та 27 грудня 2007 року з ним укладено контракт про проходження військової служби (навчання) курсантами (слухачами) вищих військових навчальних закладів Служби безпеки України терміном дії на чотири роки, згідно якого ОСОБА_2 взяв на себе зобов»язання продовжувати військову службу на посадах офіцерського складу після закінчення навчання не менше п»яти років.

Встановлено, що ОСОБА_2 протягом п»яти років проходив військову службу (навчання) в ІПЮК СБУ, перебуваючи на повному державному забезпеченні.

Після закінчення навчання у ВВНЗ наказом Голови СБУ від 08.06.2010 року № 498-ос ОСОБА_2 відкомандировано для подальшого проходження військової служби у розпорядження начальника Управління Служби безпеки України у Львівській області, знято з грошового, продовольчого, речового забезпечення та виключено із списків особового складу ІПЮК СБУ.

Вироком Галицького районного суду м. Львова від 27.09.2013 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та обрано покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов»язані із виконанням організаційно-розпорядчих функцій строком на 3 роки, з позбавленням військового звання "лейтенант", без конфіскації майна.

Наказом Голови СБУ від 21.12.2013 року № 1513-ОС ОСОБА_2 звільнений з військової служби по Управлінню Служби безпеки України у Львівській області у зв»язку з обвинувальним вироком суду, що є підставою відповідно до положень ст. 26 Закону України «Про військовий обов»язок і військову службу» для відшкодування витрат, пов»язаних з утриманням ОСОБА_2 в Інституті підготовки юридичних кадрів для СБУ у складі НЮАУ ім. Я. Мудрого.

Добровільно відшкодувати зазначені витрати ОСОБА_2 відмовився.

Доводи апеляційної скарги в частині невідповідності суми зазначених позивачем витрат фактично понесеним витратам, що пов»язані з його навчанням і утриманням в Інституті підготовки юридичних кадрів для СБУ, на думку колегії суддів, не заслуговують на увагу, оскільки наданий позивачем розрахунок відповідає вимогам Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 року №964 та Порядку розрахунку витрат, пов»язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого спільним наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв»язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16.07.2007 року № 419/831/240/605/537/219/534 та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 30.07.2007 року за № 863/14130.

Крім того, апелянтом не надано до суду доказів на спростування розрахунків позивача.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують. Підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 16 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Береза В. І.

Мельничук О. Я.