Справа № 266/3731/15-ц
Провадженя№ 2/266/117/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2016 м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області в складі:

головуючого судді Курбановой Н.М.,

за участю секретаря Макогон С.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі цивільну справу за позовомЧербаєва ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Будівельно-монтажнафірма «Азовстальбуд» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням сроків виплати заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Будівельно-монтажна фірма «Азовстальбуд» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що працював у ПАТ «Будівельно-монтажна фірма «Азовстальбуд» з 31 серпня 2009 р. по 15 жовтня 2015 року. На день подання позову підприємство не здійснило з ним остаточний розрахунок, заборгованість по заробітній платі за період роботи з лютого 2015 р. по день звільнення, яка складає 13644,30 гривень в тому числі компенсація за відпустку. Посилаючись на діюче законодавство, просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 13644,30 гривень, та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування моральної шкоди яку оцінив у 5000 грн. зазначив, що внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати було порушено нормальний уклад його життя, що призвело до душевних страждань та, як наслідок, потреби додаткових значних зусиль для організації свого життя. В подальшому позивач надав уточнену позовну заяву в якій зазначив, що оскільки відповідачем було виплачено заборгованість по заробітній платі в розмірі, залишок невиплаченої заробітної плати становить 3141,03грн, яку просив стягнути на його користь, також просив стягнути компенсацію втрат частини доходів у звязку з порушенням календарних місяців виплати заробітної плати в розмірі427,74 грн., в іншому позовні вимоги залишив без змін.

В судовому засіданні позивач підтримав доводи позову та додатково пояснив, що з заявою про необхідність проведення з ним повного розрахунку при звільненні звернувся на наступний день після свого звільнення, про що надав відповідну заяву через секретаря, дана заява була зареєстрована, але відповідач не розрахувався з ним у повному обсязі до теперішнього часу, тому просить стягнути середній заробіток з наступного дня після його звільнення до винесення судом рішення. В наступному позивач надав заяву, якою підтримав уточнені позовні вимоги та просив розгляд справи здійснити без його участі.

Представник відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Будівельно-монтажна фірма «Азовстальбуд» позов визнав частково, не заперечуючи, що мається заборгованість перед позивачем та не заперечував проти її розміру 3141,03 гривні, але заперечував проти стягнення середнього заробітку за час затримки при розрахунку, компенсації, а також моральної шкоди, посилаючись на те, що підприємство знаходиться у важкому економічному становищі, представники підприємства зверталися до Торгівельно-промислової палати для визначення стану форс-мажору, в якому опинилося підприємство, тому в цій частині просить в задоволені позову відмовити, крім того зазначив, що йому особисто не відомо, що позивач на другий день після звільнення звертався до підприємства з заявою про проведення з ним повного розрахунку.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 в період з 31 серпня 2009 року по 15 жовтня 2015 року працював в ПАТ «Будівельно-монтажна фірма «Азовстальбуд».

15.10.2015 року позивача звільнено з підприємства за згодою сторін, відповідно до ч. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці та копією наказу про припинення трудового договору №21-п від 15.10.2015 р.. (а.с.7,8-9).

Заборгованість по заробітній платі перед позивачем після звільнення склала 13 644, 30 гривень ( а.с.5).

З довідки № 07/19 від 26.02.2016 року встановлено, що заборгованість підприємства по заробітній платі перед ОСОБА_3 станом на 26.02.2016 р. становить 3141,03 гривень, тобто частково була сплачена. (а.с.38).

Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується робітникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погоджені з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Частиною 2 статті 233 КЗпП України передбачено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Судом встановлено та визнано представником відповідача в своїй довідці, що відповідачем не була виплачена заборгованість по заробітній платі в розмірі 3141,03 гривень в тому числі за квітень 2015 р. у сумі 3141,03 грн. (а.с.38).

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Щодо вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку, то суд зазначає наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.

За змістом ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належним працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розяснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розглядусправи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі не проведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сумм вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повномуобсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставини справи.

Такі ж правові позиції наведені в постановах Верховного Суду України від 24 жовтня 2011 року у справі № 6-39 цс11 та від 21 листопада 2011 року у справі № 6-60 цс11.

15.10.2015 року позивача було звільнено з підприємства, а 16.10.2015 року він звернувся до відповідача з заявою, в якій вимагав провести з ним повний розрахунок по заробітній платі, дана заява зареєстрована за вх. № 1/277 від 16.10.2015 року( а.с.6).

Відповідач, заперечуючи проти того, що позивач звертався з відповідною заявою до підприємства, не надав суду жодного доказу на спростування даної обставини, тому суд приходить до висновку, що дана заява є належним доказом по справі та враховує її при прийнятті остаточного рішення, якпред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок..

Приймаючи до уваги, що заборгованість із заробітної плати позивачу досі не сплачена, доказів, що затримка розрахунку при звільненні сталася не з вини відповідача, суду не надано, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 16 жовтня 2015 року (день, наступний за днем звільнення) по день ухвалення рішення у справі.

Вважаючи обґрунтованою вимогу позивача щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та задовольняючи позовні вимоги в цій частині, суд вирішує питання про розмір стягуваної суми, виходячи з наступного.

Середній заробіток працівника визначається відповідно дост. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08 лютого 1995 року № 100(далі - Порядок). Зокрема, відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини, для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді

З врахуванням відомостей, що містяться в довідці №41 від 08.04.2016 року, сума середньоденної заробітної плати становить 252, 88 гривень та розрахована відповідно до Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати", про що не заперечує відповідач,із цим розрахунком суд погоджується та бере його до уваги.

Враховуючи, що норма тривалості робочого часу у позивача має відповідати сорокагодинному робочому тижню, що підтверджується наданими відповідачем табелями обліку робочого часу ( а.с.52-59), суд керується листами Міністерства соціальної політики України №10196/0/14-14/13 від 09 вересня 2014 року «Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2015 рік», та № 10846/0/14-15/13 від 20 липня 2015 року «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік», згідно до яких норма тривалості робочого часу в днях при сорокагодинному робочому тижні становить: у жовтні 2015 року 22 робочих дні ( у позивача 11 робочих днів); у листопаді 2015 року 21 робочий день, у грудні 2015 року 23 робочих дні, у січні 2016 року - 19 робочих днів, у лютому 2016 року 21 робочий день,у березні 2016 року 22 робочих днів,у квітні21 робочий день, у травні 19 робочих днів, у червні 20 робочих днів, у липні 22 робочі дні, у серпні 22 робочих дні, у вересні 22 робочих дні, у жовтні 20 робочих днів, у листопаді 22 робочих дня, у грудні 16 робочих днів.

Таким чином, середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 16.10.2015 року по 22.12. 2016 року складає 301день х 252, 88 гривень = 76116, 88 гривні та підлягає стягненню з відповідача.

При розрахунку сумм компенсації, яка нараховується при втраті частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати суд виходить з наступного.

За статтею 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чиним законодавством.

Відповідно до ст.ст. 1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом (набрав чинності 1 січня 2001 року). Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на територіїУкраїни і які не мають разового характеру, серед яких, крім іншого, заробітна плата (грошове забезпечення). Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період не виплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 року (далі Порядок), його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Позивачем заявлено позовні вимоги що достягнення на його користь компенсації за порушення строків виплати заробітної плати у розмірі 427,74 гривень, оскільки несвоєчасна виплата відповідачем заробітної плати призвела до втрати позивачем частини доходів. З врахуванням позовних вимог, заявлених позивачем, суд стягує даний розмір компенсації з відповідача на користь позивача.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного, що протягом часу після звільнення позивач не отримував повний та остаточний розрахунок по заробітній платі, отже, в результаті порушення відповідачем трудових прав позивач зазнав моральних страждань.

За ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За таких обставин, враховуючи глибину та тривалість моральних страждань, на які посилається позивач, засади розумності і справедливості, суд вважає, що відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 гривень є достатньою сумою для компенсації завданої шкоди, а тому позовні вимоги в цій частині задовольняє.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, то оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, суд відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягує з відповідача на користь держави судовий збір в частині позовних вимог майнового характеру -796,86 гривень, та в частині позовних вимог немайнового характеру 551,20 гривень, а всього1348,06 гривень.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 10, 60,88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Будівельно-монтажна фірма «Азовстальбуд» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням сроків виплати заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні моральної шкоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Будівельно-монтажна фірма «Азовстальбуд» () на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1) заборгованість по заробітній платі в розмірі 3141,03 гривень, компенсацію втрати частини доходів у розмірі 427,74 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 76116,88 грн. та моральну шкоду у розмірі 500,00 грн., а всього 80185,65 грн. (вісімдесят тисяч сто вісімдесят пять грн. 65 коп.)

Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Будівельно-монтажна фірма «Азовстальбуд» () на користь держави судовийзбір у розмірі 796,86 грн. за вимоги майнового характеру та судовий збір у розмірі 551,20 грн. за вимоги немайнового характеру, а усього 1348,06 грн.(одна тисяча триста сорок вісім грн. 06 коп.).

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Донецької області шляхом подачі до Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Курбанова Н. М.