Ухвала

іменем україни

21 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,
суддів: Леванчука А.О., Маляренка А.В., Ситнік О.М., Ступак О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до товариства з обмеженою відповідальністю «Форція-ЛТД», третя особа - ОСОБА_7, про витребування майна з чужого незаконного володіння, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 9 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 12 травня 2008 року, укладеного між ОСОБА_7 та ним, він набув право власності на майно - металевий збірно-розбірний торговельний павільйон розміром 200 х 350 см, загальною площею 7 кв. м, що знаходиться під номером НОМЕР_1 на території автомобільного ринку по АДРЕСА_1, для ведення роздрібної торгівлі, сплативши продавцю номінальну вартість набутого майна.

Позивач стверджував, що до укладення договору купівлі-продажу від 12 травня 2008 року ОСОБА_7 розпискою від 5 травня 2008 року передав йому зазначений торговельний павільйон на умовах розпорядження цим майном на власний розсуд.

1 грудня 2008 року він уклав з товариством з обмеженою відповідальністю «Парк Сервіс» (далі - ТОВ «Парк Сервіс») договір № 210 на право зайняття на платній основі місця НОМЕР_1 на земельній ділянці, розташованій на території автомобільного ринку за адресою: АДРЕСА_1, строком на один місяць. У березні 2011 року з'явився новий співвласник ринку автозапчастин - товариство з обмеженою відповідальністю «Форція-ЛТД» (далі - ТОВ «Форція-ЛТД»), з яким укладалися наступні договори щодо розташування спірного торговельного павільйону. Однак у договорах оренди земельної ділянки за вимогою відповідача вже вказувалося не місце розташування малої архітектурної форми (МАФа), а оренда самого торговельного павільйону, який відповідач назвав «складським приміщенням». Останній договір з відповідачем він уклав 1 січня 2014 року терміном дії до 31 грудня 2014 року.

У червні 2014 року ТОВ «Парк-Сервіс» направило на його адресу припис-попередження від 12 червня 2014 року № 210 про звільнення охоронної зони кабельної мережі від малих архітектурних форм, у якому запропонувало йому до 15 липня 2014 року самостійно прибрати малу архітектурну форму з охоронної зони кабельної мережі.

Позивач зазначав, що після закінчення строку дії договору від 1 січня 2014 року № 210/19-14-5 він більше не укладав аналогічних договорів на новий термін, а навпаки неодноразово робив спроби забрати свій торговельний павільйон з території авторинку з метою встановлення його в іншому місці, однак працівники автомобільного ринку в особі ТОВ «Форція-ЛТД» чинили йому опір, заявляючи, що спірний павільйон належить їм.

У зв'язку з цим ОСОБА_6 просив витребувати від відповідача металевий збірно-розбірний торговельний павільйон розміром 200 х 350 см, загальною площею 7 кв. м, що знаходиться під номером НОМЕР_1 на території автомобільного ринку по АДРЕСА_1.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 9 червня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення у справі.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Указані вимоги апеляційним судом не дотримано.

Судами попередніх інстанцій було встановлено, що 12 травня 2008 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого позивач набув на праві власності майно, а саме: металевий збірно-розбірний торговельний павільйон розміром 200 х 350 см, загальною площею 7 кв. м, що знаходиться під номером НОМЕР_1 на території автомобільного ринку по АДРЕСА_1, для ведення роздрібної торгівлі, сплативши за нього продавцю номінальну вартість набутого майна. До укладення договору купівлі-продажу від 12 травня 2008 року ОСОБА_7 розпискою від 5 травня 2008 року передав позивачу зазначений торговельний павільйон на умовах розпорядження на власний розсуд.

Установлено, що 1 грудня 2008 року, 25 грудня 2011 року, 17 грудня 2012 року, 1 січня 2014 року між ТОВ «Парк-Сервіс» та ОСОБА_6 були укладені договори, за умовами яких ТОВ «Парк-Сервіс» надає ОСОБА_6 послуги з надання місця для торгівлі НОМЕР_1, площею 7,5 кв. м, а позивач зобов'язується сплачувати плату за надані послуги (а. с. 17-18, 21-22, 22, 25- 26, 29-30).

Разом із цим у матеріалах справи міститься договір від 1 березня 2013 року № 210, відповідно до якого ТОВ «Форція-ЛТД» надає позивачу складське приміщення НОМЕР_1, площею 7,5 кв. м, а він, у свою чергу, зобов'язується сплачувати плату за користування цим складським приміщенням (а. с. 27-28).

Також відповідно до укладених між ТОВ «Форція-ЛТД» та ОСОБА_6 договорів від 24 березня 2011 року № 19-11-9, від 1 січня 2012 року № 19-12-07, від 1 січня 2014 року № 210/19-14-5, відповідач надає позивачу складське приміщення НОМЕР_1, площею 7,5 кв. м, а він зобов'язується сплачувати плату за користування складським приміщенням (а. с. 19-20, 23-24, 31-32).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження права власності на майно, яке він просить витребувати у відповідача.

З таким висновком суду першої інстанції погодився й апеляційний суд.

Однак з таким висновком апеляційного суду погодитися не можна.

Відповідно до п. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Апеляційний суд у порушення вимог статей 10, 303 ЦПК України не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин у справі, належним чином не перевірив доводів позивача і відповідно до статей 60, 212 ЦПК України не надав належну правову оцінку наданим ним доказам на підтвердження його права власності на спірне майно, зокрема договору купівлі-продажу від 12 травня 2008 року, укладеного між ним та ОСОБА_7

Не з'ясувавши цих обставин у справі, які мають суттєве значення для вирішення цього спору, суд апеляційної інстанціїдійшов передчасного висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_6

Отже, оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені апеляційним судом, то ухвала цього суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 9 червня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

М.В. Дем'яносов А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.М. Ситнік О.В. Ступак Головуючий Судді: