У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутих коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду м. Києва від 2 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року приватне акціонерне товариство «Страхова Група «ТАС» (далі - ПрАТ «СГ «ТАС») звернулося до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що7 жовтня 2013 року на пл. Ленінградській у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля «Фольксваген», державний номерний знакНОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5, автомобіля «Тайота Камрі», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням відповідача, та автомобіля «Чері Елара», державний номерний знак НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_6 30 жовтня 2014 року відповідач звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування шкоди, заподіяної у результаті пошкодження його автомобіля під час ДПТ з вини водія ОСОБА_5 у сумі 28 813 грн 59 коп.

Зазначав, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 застрахована згідно із полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 31 жовтня 2012 року, а згідно довідки про ДТП від 14 жовтня 2013 року. ДТП сталася внаслідок порушення ОСОБА_5 правил дорожнього руху, тому на підставі страхового акту від 27 листопада 2013 року відповідачу 14 січня 2014 року було виплачено страхове відшкодування у сумі 25 642 грн 16 коп.

Зазначає, що постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України закрито у зв'язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, а тому відпала обставина, яка стала підставою для виплати відповідачу страхового відшкодування, і відповідно до ст. 1212 ЦК України відповідач повинен повернути отримані грошові кошти, проте, у добровільному порядку не бажає цього зробити. Таким чином, просив задовольнити позов.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 2 червня 2016 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПрАТ «СГ «ТАС» 25 642 грн 16 коп. та судові витрати у сумі 538 грн 50 коп., а всього 26 180 грн. 66 коп.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права тапорушення норм процесуального права, і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням положень ст. 1212 ЦК України, ст. ст. 6, 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Судами установлено, що підставою для виплати відповідачу страхового відшкодування стала ДТП, яка згідно довідки ДАІ, сталася у результаті порушення ОСОБА_5 Правил дорожнього руху. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України закрито у зв'язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, а відтак і відпала обставина, на підставі якої позивачем було виплачено відповідачу страхове відшкодування.

Таким чином, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що особа зобов'язана повернути майно якщо підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала, крім того, позивачем надано докази, які підтверджують, що підстава виплати відповідачу страхового відшкодування, відпала у зв'язку із ухваленням судового рішення про закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України у зв'язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, у результаті якої був пошкоджений автомобіль відповідача.

Також п. 2 ч. 1 ст. 169 ЦПК України передбачено, що суд відкладає розгляд справи у межах строків, встановлених ст. 157 цього Кодексу, у разі першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними.

Апеляційним судом установлено, що відповідачу двічі направлялася копія апеляційної скарги, яка не була ним отримана без поважних причин, а також копія апеляційної скарги направлялася представнику відповідача, яка теж не була отримана без поважних причин. Слід зазначити, що 30 травня 2016 року представник відповідача ознайомився з матеріалами справи, а тому правильним є висновок апеляційного суду про те, що відповідач був ознайомлений з мотивами та підставами апеляційної скарги.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 2 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

В.І.Журавель

С.Ф. Хопта