Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/4877/16 Головуючий у 1 інстанції: Жукова О.Є.
Є.У.№ 331/5606/16-ц Суддя-доповідач: Крилова О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Дзярука М.П.

Трофимової Д.А.

при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного підприємства Комерційна фірма «РЕАЛ-М» про визнання недійсним рішення власника (засновника) приватного підприємства,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що ПП КФ «РЕАЛ -М» є юридичною особою приватного права. Він є єдиним власником підприємства згідно нової редакції статуту від 13.06.2012 року, а з 28.12.2013 року став директором. 13.07.2016 року він випадково отримав з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців відомості про те, що директором належного йому підприємства з 07.07.2016 року є якась невідома йому особа ОСОБА_4, про що державним реєстратором Відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців Дарницької районної державної адміністрації м. Києва Ганєвою Т.З. 12.07.2016 року було внесено відповідні відомості до реєстру. Враховуючи, що він з 28.12.2013 року по 13.07.2016 року не приймав та не підписував жодних рішень щодо зміни директора підприємства, йому взагалі невідомо хто такий є ОСОБА_4, ним, як єдиним власником Приватного підприємства Комерційна фірма «РЕАЛ-М» 13.07.2016 року було прийняте рішення про нове призначення себе директором.

Оскільки в рішенні № 1/16 від 06.07.2016 року власника ПП КФ «РЕАЛ -М» про звільнення з посади директора з 06.07.2016 року за угодою сторін ОСОБА_3 та призначення на посаду директора з 07.07.2016 року ОСОБА_4, про існування якого він дізнався ознайомившись з матеріалами реєстраційної справи, його підпис та печатка підроблені, вказане рішення порушує його права на здійснення управління діяльність належного йому підприємства, вимушений звернутися за захистом порушеного права до суду.

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд, визнати недійсним рішення № 1/16 від 06.07.2016 року власника ПП КФ «РЕАЛ -М» в частині звільнення з посади директора з 06.07.2016 року за угодою сторін ОСОБА_3 та призначення на посаду директора з 07.07.2016 року ОСОБА_4 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Стаття 308 ЦПК передбачає підстави для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. За її змістом Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ПП КФ «РЕАЛ-М» відповідно до п.п.1.1, 1.2 Статуту є унітарним підприємством, має організаційно-правову форму - приватне підприємство , належить власникові на праві приватної власності. Власником підприємства є ОСОБА_3

Відповідно до п.п.6.2, 6.3, 6.4, 6.5 Статуту виключно за рішенням власника підприємства призначається директор підприємства, у будь-який час власник має право прийняти на себе безпосереднє керівництво підприємством, а найманий директор може бути звільнений з посади за його власним бажанням, за рішенням Власника, або на підставах, передбачених Законодавством України.

Відповідно до рішення відповідача № 1/2013 від 27 грудня 2013 року власником підприємства ОСОБА_3 прийняте рішення про покладення на ОСОБА_3 з 28 грудня 2013 року всх прав та обов'язків щодо керівництва поточної діяльності підприємства (а.с.20).

Як вбачається з рішення № 1/16 ПП КФ «РЕАЛ-М», наявного в матеріалах витребуваних судом першої інстанції, що були подані та стали підставою для проведення державної реєстрації змін до відомостей про Приватне підприємство Комерційна фірма «РЕАЛ-М», 06 липня 2016 року ОСОБА_3, як власником підприємства було прийняте рішення звільнити з посади директора ПП КФ «РЕАЛ-М» ОСОБА_3 з 06.07.2016 року за угодою сторін та призначити на посаду директора підприємства ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 07.07.2016 року (а.с.54).

Посилаючись на те, що таке рішення є підробленим, позивач просив про визнання його недійсним.

При цьому позивач ОСОБА_3 звернувся до суду як фізична особа - директор підприємства до відповідача - приватного підприємства єдиним власником якого є також він сам. Звертаючись з позовом до суду ОСОБА_3 одночасно видав довіреність на участь у справі представникові відповідача.

ОСОБА_3 як директор ПП КФ «РЕАЛ-М» одночасно уособлює та представляє цю фірму.

За ст. 238 ЦК представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач, відповідно до поданої ним позовної заяви, просить суд визнати недійсним рішення № 1/16 від 06.07.2016 року власника ПП КФ «РЕАЛ -М» в частині звільнення з посади директора з 06.07.2016 року за угодою сторін ОСОБА_3 та призначення на посаду директора з 07.07.2016 року ОСОБА_4, хоча судом встановлено, що з 13.07.2016 року ОСОБА_3 , як власник відповідача самостійно прийняв рішення про призначення себе директором, тобто відновив своє порушене право.

Відтак права позивача як фізичної особи не порушені.

За ст. 3. ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

З матеріалів справи вбачається, що на час ухвалення судового рішення спору між сторонами щодо призначення на посаду директора ОСОБА_3 не існувало.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: