АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа №759/5081/15-ц Доповідач: Поліщук Н.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого-судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Болотова Є.В.

за участю секретаря Горбачової І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою представником за довіреністю ОСОБА_2, на ухвалу Святошинського районного суду м.Києва від 26 жовтня 2016 року у справі за скаргою ОСОБА_1, заінтересована особа - державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві Шатохін Олександр Павлович про скасування постанов, визнання дій протиправними, зобов»язання вчинити дії, -

встановила:

В жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця та просив про скасування постанов державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у м.Києві Шатохін О.П. від 22 вересня 2016 року у виконавчому провадженні №52318352 та від 23 вересня 2016 року у виконавчому провадженні №52318487 про відмову у відкритті виконавчих проваджень на підставі ухвал Святошинського районного суду м.Києва від 18 липня та 15 вересня 2016 року; визнання дій протиправними, зобов»язання вирішити питання про відкриття виконавчих проваджень.

У скарзі посилається на те, що державному виконавцю на виконання подані ухвали суду у цивільній справі про витребування доказів, проте державним виконавцем відмовлено у відкритті виконавчих проваджень.

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 26 жовтня 2016 року у відкритті провадження за скаргою відмовлено.

Не погодившись з постановленою ухвалою, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу від 02 листопада 2016 року, яку доповнено апеляційною скаргою від 03 листопада 2016 року, у якій просить ухвалу скасувати, справу направити до суду першої інстанції для розгляду. Посилається на незаконність ухвали суду.

В судовому засіданні представники ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги підтримали.

Інші учасники цивільного процесу в судове засідання не з»явились, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Колегія суддів ухвалила слухати справу за відсутності нез»явившихся осіб на підставі ст.305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з»явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження за скаргою, суд першої інстанції виходив з того, що скарга не підлягає розгляду у порядку ст.383 ЦПК України, оскільки ухвала суду про витребування доказів не є рішенням суду та виконавчим документом, які підлягали б виконанню державною виконавчою службою.

З такими висновками колегія суддів погодитися не може, виходячи з наступного.

Відповідно до п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» з урахуванням конституційного положення про те, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами, юрисдикція яких поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (ст.124 Конституції), судам підвідомчі всі спори про захист прав і свобод громадян. Суд не вправі відмовити особі в прийнятті позовної заяви чи скарги лише з тієї підстави, що її вимоги можуть бути розглянуті в передбаченому законом досудовому порядку.

Статтею 55 Конституції кожній людині гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, а тому суд не повинен відмовляти особі в прийнятті чи розгляді скарги з підстав, передбачених законом, який це право обмежує.

Конституційний Суд України у пункті №1 резолютивної частини рішення №19-рп/2011 від 14 грудня 2011 року зазначив, що в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному. Реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.

Право учасника виконавчого провадження оскаржувати дії державного виконавця гарантовано Конституцією України та реалізовано у Законі України «Про виконавче провадження» та Цивільному процесуальному кодексі України, при цьому останнім також установлюється відповідний процесуальний порядок, дотримання якого є запорукою законності судового рішення за наслідками такого розгляду.

Відповідно до ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З обставин справи убачається, що скаржник у цій справі також виступає позивачем в іншій цивільній справі, в рамках якої постановлено ухвали про витребування доказів. Ухвали про витребування доказів подані державній виконавчій службі для виконання, проте державним виконавцем відмовлено у відкритті виконавчих проваджень.

Відмовивши у відкритті провадження за скаргою на дії ДВС, суд першої інстанції обмежив право особі на гарантоване Конституцією України право звернення до суду та на розгляд його вимог.

При цьому, під розглядом вимог слід розуміти, але не виключно, дотримання установленого законом порядку розгляду звернення, що може включати в себе дослідження поданих документів та заслуховування думки учасників справи. Як зазначено Конституційним Судом України - реалізація права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.

Висновки суду, що скарга не підлягає розгляду в порядку, що встановлений розділом VІІ ЦПК України, помилкові.

Стаття 17 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21 квітня 1999 року серед іншого визначає, що ухвали суду, у випадках, передбачених законом, є виконавчими документами.

Верховний Суд України у справах №6-2187цс15, №6-30цс16 вказав, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Оскільки відповідно до обставин справи убачається, що оскаржуються дії державної виконавчої служби у зв»язку із відмовою прийняти до виконання судове рішення, яким також є ухвала суду (ч.1 ст.208 ЦПК України), у цивільній справі, то подана скарга підлягає розгляду відповідно до правил VІІ ЦПК України, оскільки іншого не установлено.

Проте, суд фактично вирішив питання про право без дотримання принципів побудови судового процесу, відмовивши у розгляді звернення та вирішивши питання по суті на стадії прийняття скарги, вказавши на відсутність у діях державного виконавця будь-яких порушень прав та інтересів скаржника, та вдавшись до аналізу поняття виконавчого документу, який може бути пред»явлено до виконання.

Відповідно до ст.312 ЦПК України апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 305, 307, 312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану представником за довіреністю ОСОБА_2, задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду м.Києва від 26 жовтня 2016 року скасувати, питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий-суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

Є.В. Болотов