Справа № 603/468/16-ц
Провадження №2/603/210/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" вересня 2016 р. м.Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - судді Галіяна І. М.

за участі секретаря судового засідання Сандалюка О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Монастириського районного суду Тернопільської області цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до Гончарівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області

про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в Монастириський районний суд Тернопільської області з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: вул.Шевченка №39 с.Гончарівка Монастириського району Тернопільської області до якого входить: житловий будинок загальною площею 44,4 кв.м., житловою площею 19,3 кв.м. під літерою «А», курник «Б», сарай «В», стодола «Г», ворота, хв.№1, огорожа №2.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 13.09.2002 року померла її бабця - ОСОБА_2, після смерті якої залишилось спадкове майно, до якого входить житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: вул.Шевченка №39 с.Гончарівка до якого входить: житловий будинок загальною площею 44,4 кв.м., житловою площею 19,3 кв.м. під літерою «А», курник «Б», сарай «В», стодола «Г», ворота, хв.№1, огорожа №2.

Позивач вважає що саме вона повинна успадковувати за померлим спадкодавцем, оскільки являється спадкоємцем за заповітом, спадщину належним чином прийняла, оскільки вступила в оперативне управління майном спадкодавця, згідно п. 1 ст. 549 ЦК УРСР (в ред. 1963 року).

У звязку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на будинок, позивач не може оформити право власності на нього в нотаріальній конторі.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, суду подала заяву про розгляд справи в її відсутності, свої позовні вимоги підтримує повністю.

Відповідач - представник Гончарівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області в судове засідання не зявився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у відсутності їхнього представника, проти позову не заперечує.

Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи позовної заяви, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, суд не вбачає підстав для відкладення справи і вважає можливим розглянути її на підставі наявних у справі доказів.

Статтею 346 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що однією з підстав припинення права власності є смерть власника.

Судом встановлено, що 13.09.2002 року в с.Гончарівка Монастириського району Тернопільської області, у віці 76 років померла ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД № 080177 виданого 13.09.2002 року, копія якого міститься в матеріалах справи.

Після її смерті залишилось спадкове майно, до якого входить: житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: вул.Шевченка №39 с.Гончарівка Монастириського району Тернопільської області, що підтверджується довідкою №553 від 10.08.2016 року, виданою виконкомом Гончарівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області.

З довідки №526а від 27.07.2016 року вбачається, що в управління спадковим майном до шести місяців з дня смерті спадкодавця вступила ОСОБА_1.

Відповідно до розяснень Пленуму ВСУ постанови №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК (16.01.2003р.), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (1963), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Як вбачається з матеріалів справи на час смерті ОСОБА_2, тобто на час відкриття спадщини, був чинним ЦК Української РСР 1963 року, тому при вирішенні питання про прийняття ОСОБА_1 спадщини у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями та визнання за нею права власності на це майно треба керуватися ст. 549 ЦК Української РСР в якій зазначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном.

Згідно заповіту, складеного 07.11.1995 року та зареєстрованого в реєстрі за №18, ОСОБА_2 заповіла все належне їй майно, що буде належати їй на день смерті в чому б воно не заключалось і де б воно не знаходилось, своїй внучці ОСОБА_3.

Згідно свідоцтва про шлюб серії І-НМ №115094 зареєстрованого 20.10.2012 року в відділі державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис №1554, ОСОБА_1 змінила своє дошлюбне прізвище «Свист» на «Кльонова».

Відповідно до вимог ст.ст. 524, 525, 526, ЦК України (1963 року), який діяв на час відкриття спадщини, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом, спадкоємство за законом має місце, коли воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця.

Згідно з вимогами ст.ст. 548, 549 ЦК України (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини подав державній нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини, або якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Спадкове майно ОСОБА_1 фактично прийняла.

Як слідує з листа державного нотаріуса Монастириської державної нотаріальної контори №897/01-16 від 29.07.2016 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину за заповітом на будинковолодіння за адресою: вул.Шевченка №39 с.Гончарівка Монастириського району Тернопільської області з підстав того, що відсутній правовстановлюючий документ на будинковолодіння.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування.

Правовою позицією, що висловлена Верховним Судом України по справі №6-137цс13 визначено, що право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. З 1966 року питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадян права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року (втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13.12.1995 року), будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, реєстрації не підлягали.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

При цьому у положенні п. 3.1 ОСОБА_4 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, розяснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Згідно технічного паспорта, житловий будинок з надвірними будівлями за адресою вул.Шевченка №39 с.Гончарівка Монастириського району Тернопільської області, був побудований в 1965 році.

З листа Міністерства Юстиції України від 21.02.2005 року «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» вбачається, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючі документи відсутні, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку.

За таких обставин, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені нею в позовній заяві щодо спадщини у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями, а отже, позивач ОСОБА_1 має право на прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття.

Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи те, що за час відкриття спадщини та розгляду справи в суді будь-які інші можливі спадкоємці заяв про прийняття спадщини в нотаріальну контору не подавали і жодних правовстановлюючих документів на вищезгадане майно чи право його успадкування суду не було предявлено, а ОСОБА_1 фактично прийняла спадщину, тому є підстави визнати за нею право власності на спадкове майно. В судовому засіданні не встановлено підстав, що перешкоджали б в набутті права власності позивачем на спадкове майно, яким являється житловий будинок з надвірними будівлями.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 215, 294 ЦПК України, ст.ст. 524 526, 548, 549, 553, 554 ЦК України (в ред. 1963 року), ст.ст. 1218, 1222, 1223, 1268 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на:

- житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: вул.Шевченка №39 с.Гончарівка Монастириського району Тернопільської області, до якого входить: житловий будинок загальною площею 44,4 кв.м., житловою площею 19,3 кв.м. під літерою «А», курник «Б», сарай «В», стодола «Г», ворота, хв.№1, огорожа №2 і які належали ОСОБА_2, яка померла 13 вересня 2002 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засідання під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Тернопільської області через Монастириський районний суд Тернопільської області.

Суддя ОСОБА_5