Ухвала

іменем україни

12 грудня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ЄвтушенкоО.І., Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Киселівської сільської ради Білозерського району Херсонської області про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини заробітної плати у звʼязку з порушенням строків її виплати, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати,

за касаційною скаргою Киселівської сільської ради Білозерського району Херсонської області на рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 18 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 24 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Киселівської сільської ради Білозерського району Херсонської області про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини заробітної плати у звʼязку з порушенням строків її виплати, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати.

На обґрунтування позовних вимоги посилається на те, що з 13 квітня 2006 року по 04 листопада 2015 року перебувала на посаді секретаря Киселівської сільської ради Білозерського району Херсонської області. При прийняті на посаду, їй невірно встановлено стаж роботи, який давав право на отримання нею надбавки за вислугу років. Вказана помилка була виявлена та виправлена у 2010 році. Розпорядженням сільського голови від 12 жовтня 2010 року, їй встановлено стаж роботи станом на 13 квітня 2006 року та постановлено провести перерахунок та здійснити виплату надбавки за вислугу років з 13 квітня 2006 року. Проте, перерахунок здійснено не було та відповідно недоотримані кошти їй не виплачено. Після звільнення вона звернулася до відповідача щодо проведення з нею повного розрахунку, зокрема невиплаченої надбавки в сумі 3943 грн. 50 коп., разом з тим, їй було безпідставно відмовлено. Посилаючись на ст. ст. 34, 95, 116, 117 КЗпП України, Закон України «Про компенсацію громадянам частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», Закон України «Про індексацію грошових доходів населення, просила стягнути з відповідача недораховану суму надбавки за вислугу років за 2006-2010 роки в сумі 3 943 грн 50 коп, індексацію та компенсацію за порушення виплати вказаних коштів - 5 607 грн 43 коп, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні станом на 03 лютого 2016 року - 11 105 грн 64 коп, а всього 20 656 грн 57 коп. Під час розгляду справи позивач уточнила позовні вимоги, просила стягнути з відповідача заборгованість із заробітної плати (недоотримана надбавка за вислугу років) - 3 943 грн 50 коп, компенсацію за втрату частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати за період з листопада місяця 2010 року по березень місяць 2016 року - 3493 грн. 94 коп., та середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати, станом на 18 березня 2016 року, в сумі 16 570 грн 32 коп, а всього 24 007 грн 76 коп.

РішеннямБілозерського районного суду Херсонської області від 18 березня 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Киселівської сільської ради Білозерського району Херсонської області на користь ОСОБА_4 в рахунок погашення заборгованості по заробітній платі - 3 943грн 50 коп., компенсацію за втрату частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати - 3 493 грн 94 коп., середній заробіток за час затримки виплати належних при звільненні розрахункових - 15 498 грн 45 коп., а всього 22 935 грн 89 коп. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати на користь ОСОБА_4 за один місяць.

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 24 травня 2016 року рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 18 березня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі голова Киселівської сільської ради Білозерського району Херсонської області - Москаленко В.І. просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції виходив з наявності встановлених законом підстав для стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації за втрату частини доходів за порушення строків їх виплати.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішеннями Киселівської сільської ради від 12 квітня 2006 року № 20 та від 16 листопада 2010 року ОСОБА_4 була обрана секретарем ради з 13 квітня 2006 року (а. с. 6, 7).

Розпорядженнями сільського голови Киселівської сільської ради від 13 квітня 2006 року № 15 та від 1 червня 2007 року № 28 ОСОБА_4 підтверджено стаж державного службовця станом на 13 квітня 2006 року - 3 роки 11 місяців та станом на 13 травня 2007 року 5 років відповідно (а. с. 8, 9).

Згідно до розпорядження сільського голови Киселівської сільської ради №02-35/21 від 12 жовтня 2010 року вказані вище розпорядження № 15, № 28, в частині встановлення стажу ОСОБА_4, визнано такими, що втратили чинність. Встановлено стаж державної служби позивача станом на 13 квітня 2006 року 9 років 2 місяці 20 днів, станом на 25 січня 2007 року - 10 років. З 13 квітня 2006 року по 24 січня 2007 року ОСОБА_4 встановлено надбавку за вислугу років у розмірі 15 % посадового окладу та з 25 січня 2007 року у розмірі 20 % посадового окладу. Цим же розпорядженням було доручено бухгалтеру по нарахуванню заробітної плати провести перерахунок належної ОСОБА_4 надбавки за вислугу років починаючи з 13 квітня 2006 року та здійснити виплату вказаних коштів (а. с. 10).

Відповідно до рішення Киселівської сільської ради від 04 листопада 2015 року № 02 ОСОБА_4 була звільнена з займаної посади 04 листопада 2015 року у зв'язку із закінченням строку повноважень ради (а. с. 17).

07 грудня 2015 року та 25 грудня 2015 року ОСОБА_4 звернулась до відповідача з письмовими заявами про нарахування та виплату їй коштів на день звільнення з урахуванням надбавки за вислугу років за період з 13 квітня 2006 року по 30 вересня 2010 року (а. с. 12, 21).

Проте, листом від 08 грудня 2015 року їй була надана відповідь, про те, що розрахунок здійснено з нею в повному обсязі, заборгованість відсутня (а. с. 13).

Відповідно до розрахунку, складеного відповідачем 31 грудня 2015 року, розмір невиплаченої надбавки за вислугу років ОСОБА_4 за 2006-2010 роки становить 3 943,50 грн (а. с. 18).

Згідно ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно зі ст. 117 КЗпП Українив разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, на підприємство, установу, організацію покладено обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок - виплатити всі суми, що належать йому; у разі невиконання такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП Українивідповідальність.

Згідно до ст. ст. 1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати здійснюється підприємствами, установами і організаціями всіх форм власності та господарювання та провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема до них відноситься і заробітна плата. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу на індекс інфляції в період невиплати доходу.

Таким чином, суди попередніх інстанцій перевіривши усі обставини у справі, зробили правильний висновок про те, що після жовтня місяця 2010 року, у позивача виникло право на отримання недорахованої надбавки за вислугу років, а у відповідача - обов'язок щодо виплати ОСОБА_4 вказаних коштів.

Що стосується доводів скаржника про те, що перерахунок заробітної плати не відбувся з вини самої позивачки, яка була відповідальна за ведення кадрової роботи в сільраді і не внесла це питання в проект бюджету на 2011 рік, та те, що позивачка є винною в ненарахуванні собі надбавки за вислугу років і що це позбавляє її права на отримання даного виду компенсації, а також на відсутність вини відповідача у виникненні затримки по розрахунку при виплаті позивачці заробітної плати, то суд касаційної інстанції не приймає їх до уваги, оскільки в силу положень ч. ч. 1, 2 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Касаційний суд перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 18 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 24 травня 2016 року, оскільки судові рішення законні та обґрунтовані.

Доводи касаційної скарги не дають підставі для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Киселівської сільської ради Білозерського району Херсонської області відхилити.

Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 18 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 24 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова