У х в а л а

іменем україни

30 грудня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., ВисоцькоїВ.С., Гримич М.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Національного історико-етнографічного заповідника «Переяслав» до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної підприємству працівником, за касаційною скаргою Національного історико-етнографічного заповідника «Переяслав» на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 26 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 12 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року Національний історико-етнографічний заповідник «Переяслав» (далі - НІЕЗ «Переяслав») звернувся до суду з указаним позовом до ОСОБА_4 та просив стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у розмірі 178 137 грн 63 коп.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 серпня 2013 року визнано незаконним та скасовано наказ НІЕЗ «Переяслав від 20 квітня 2011 року № 44-ОС «Про звільнення ОСОБА_5», який видав відповідач, займаючи на той час посаду генерального директора НІЕЗ «Переяслав». У зв'язку з цим ОСОБА_5 було поновлено на роботі.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 07 травня 2015 року стягнуто з нього на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 134 385 грн 52 коп. та судовий збір у розмірі 1 665 грн.

На виконання вказаного рішення, 19 серпня 2015 року було винесено наказ № 82-ОС та платіжним дорученням від 25 серпня 2015 року № 587 виплачено на користь ОСОБА_5 106 090 грн 73 коп.

Крім того, у зв'язку із виконанням зазначеного рішення було сплачено податок з доходів фізичних осіб платіжним у розмірі 18 721 грн 86 коп., єдині соціальні внески у розмірі 46 998 грн 95 коп. та 4 661 грн 09 коп. відповідно, а також судовий збір - 1 665 грн.

Посилаючись на те, що зазначені виплати заподіяли йому майнової шкоди з вини відповідача у зв'язку з винесенням незаконного наказу про звільнення працівника і порушенні трудових обов'язків, просив позов задовольнити.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 26 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 12 липня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі НІЕЗ «Переяслав» просить скасуватиоскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що позивач на виконання вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України не довів обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зокрема, наявності вини відповідача у заподіянні майнової шкоди, внаслідок протиправних дій (бездіяльності) працівника.

Крім того, судами попередніх інстанцій правильно зазначено, що проведені позивачем виплати були здійсненні без дотримання порядку та розміру стягнення, встановлених судом.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Національного історико-етнографічного заповідника «Переяслав» відхилити.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 26 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 12 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

В.С. Висоцька

М.К. Гримич