Справа № 489/2874/16-ц
Номер провадження 2/489/1790/16
РІШЕННЯ

Іменем України

14 грудня 2016 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі-позивач) до ОСОБА_2 (далі - відповідач), третя особа - виконавчий комітет Миколаївської міської ради як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав,

встановив

У червні 2016 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач є батьком їх неповнолітньої дитини, яка знаходиться на утриманні позивача, відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, участі у вихованні дитини не приймає.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просила суд позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дитини.

Позивач в жодне судове засідання не з'явилася, в заяві від 22.06.2016 просила суд розглядати справу за її відсутності, оскільки виїжджає за кордон.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суду не повідомив.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 відповідач є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заочним рішенням суду від 29.10.2013 шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано.

Згідно з свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 позивач уклала шлюб з громадянином ОСОБА_5, внаслідок чого змінила прізвище на ОСОБА_1.

Відповідно довідки від 03.03.2016 вихованням дитини займається мати ОСОБА_1 Батько дитини участі у вихованні доньки не приймає.

Рішенням суду від 28.10.2013 з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання доньок ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 у розмірі 500 грн. щомісяця на кожну дитину.

Згідно з розрахунком заборгованості від 26.04.2016 заборгованість відповідача по сплаті аліментів на утримання дітей, в тому числі ОСОБА_3 станом на 01.04.2016 становить 15200,00 грн.

Позивач вказує на те, що відповідач не спілкується з дитиною, не приймає участі у вихованні та утриманні дитини взагалі.

Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини є підставою для позбавлення судом їх батьківських прав, відповідно до вимог пункту 2 ч. 1 ст. 164 СК України.

Пунктом 16 Постанови Пленуму ВС України від 30 березня 2007 року за N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, як зазначено в абз. 2 п. 18 вище вказаної Постанови, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька й матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав.

Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України участь органу опіки та піклування при розгляді справ щодо позбавлення батьківських справ є обов'язковою.

Відповідно до положень ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Таку позицію висловив Верховний суд України в своїх узагальненнях від 11.12.2008 "Про практику розгляду судами справ, пов'язаних із позбавленням батьківських прав, поновленням батьківських прав, усиновленням, установленням опіки та піклування над дітьми".

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не з'явився в судові засідання, призначені 20.07.2016; 20.09.2016; 20.10.2016; 16.11.2016; 14.12.2016.

Позивач не звертався за висновком до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо неповнолітньої дитини, що є обов'язковим при вирішенні справ даної категорії.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана належними і допустимими доказами довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи те, що позивач не надала суду доказів на підтвердження своїх вимог, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Сам по собі факт наявності заборгованості по сплаті аліментів не є підставою для позбавлення батьківських прав, а належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження факту ухилення відповідача від участі у вихованні дитини суду не надано.

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про те, що в задоволенні позову необхідно відмовити у зв'язку з недоведеністю.

Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного та керуючись ст. 3, 15, 60, 212-214, 226 ЦПК України, суд

вирішив

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради про позбавлення батьківських прав - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі оскарження особою, яка не була присутня під час проголошення рішення - з моменту отримання копії рішення.

Суддя В. В. Кокорєв