Справа № 673/985/16-ц
Провадження № 2/673/517/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2016 р.

Деражнянський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючої-судді ОСОБА_1,

з участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Деражня цивільну справу за позовом

Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК»

до ОСОБА_4

про стягнення заборгованості по кредитному договору,-

встановив:

28 липня 2016 року позивач звернувся до суду, вказавши, що 21 серпня 2012 року між ПАТ «А-Банк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 3000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач дав свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, а також надав банку право в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Проте відповідачем було порушено умови кредитного договору щодо своєчасного повернення грошових коштів для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами, внаслідок чого утворилася заборгованість по кредиту в сумі 12327,07 грн., яку позивач просить стягнути на його користь. Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378,00 грн.

Представник позивача до суду не з'явився, надав заяву про слухання справи у його відсутність, в якій вимоги позову підтримує в повному обсязі та просить їх задоволити.

В судовому засіданні представник відповідача позову не визнала, вказуючи на недоведеність позовних вимог. Крім того, подала заяву про застосування позовної давності до позовних вимог.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Так, судом встановлено, що 21 серпня 2012 року між ПАТ «А-Банк» та відповідачем ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 3000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Наведені позивачем обставини в обґрунтування позовних вимог підтверджуються наявними в матеріалах справи анкетою-заявою позичальника ОСОБА_4, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою.

Так, із анкети-заяви позичальника встановлено, що ОСОБА_4 був ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами банку та згідний, що його заява разом з зазначеними умовами, правилами та тарифами банку складає кредитний договір між ним та позивачем.

Відповідно до пунктів 6.5, 6.6 Умов та Правил надання банківських послуг позичальник зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання за перевитрати платіжного ліміту та оплачувати комісії на умовах, передбачених договором, а також слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п.6.7 Умов та Правил.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статі 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частинами 1, 3 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою позикодавцеві в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із ст.ст. 610-612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

У ст. 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Судом зясовано, що відповідач всупереч умовам кредитного договору порушив строки повернення кредитних коштів, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка згідно наданого позивачем розрахунку станом на 11 липня 2016 року склала 12327,07 грн., із них: заборгованість по кредиту 2793,29 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом - 8370,59 грн., заборгованість по комісії у розмірі 100,00 грн., а також нарахований відповідно до п. 8.6. Умов та Правил надання банківських послуг штраф (фіксована частина) - 500 грн. та штраф (процентна складова) - 563,19 грн.

Вирішуючи обґрунтованість вказаного позивачем розміру заборгованості, судом враховується, що кредитним договором було передбачено повернення коштів щомісячними платежами в розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості до 25 числа місяця, наступного за звітним.

Таким чином, оскільки відповідач дані умови порушив, то відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України та умов кредитного договору заборгованість по кредиту у розмірі 2793,29 грн. є обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики що залишилася, та сплати процентів належних йому відповідно до ст. 1048 Цивільного кодексу України.

Згідно з умовами кредитного договору відповідач отримав кредит зі сплатою 30,00 відсотків в місяць на суму заборгованості за кредитом.

Отже, оскільки борг по процентах станом на 11 липня 2016 року становив 8370,59 грн. і на даний час він не сплачений, вимоги позивача про стягнення вказаної суми також є обґрунтованими.

При цьому судом приймається до уваги те, що сумнівів у розрахунку боргу наданого позивачем немає, а жодних належних та допустимих доказів, які б вказували, що позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими, стороною відповідача не надано.

При укладені кредитного договору сторони також домовились, що за порушення взятих зобов'язань по поверненню коштів по будь-якому з грошових зобов'язань більш ніж на 120 днів відповідач зобов'язується сплатити на користь банку штраф в фіксованій частині та в розмірі 5% від ціни позову. Зазначене передбачено п. 8.6 Умов та Правил надання банківських послуг.

В силу ст. 549 ЦК України неустойкою (пенею, штрафом) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Виходячи з наведених умов договору та законодавчих норм, а також беручи до уваги наявність факту порушення відповідачем зобовязань за кредитним договором, суд вважає, що в позивача, відповідно до вимог ст. 1050 ЦК України, виникло право на стягнення штрафу з відповідача.

Разом із цим, судом приймається до уваги, що представником відповідача подано до суду заяву, в якій вона просить застосувати наслідки спливу позовної давності до вимог позивача.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Правова природа штрафу така, що позовна давність до вимог про його стягнення обчислюється по факту порушення грошового зобов'язання, передбаченого цим договором, більш ніж на 120 днів. Отже, позовна давність по штрафу має обчислюватись з того місяця, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Як встановлено судом із розрахунку заборгованості та наданої банком виписки по картковому рахунку, відповідач ОСОБА_4 здійснив останній платіж по кредитному договору 01 вересня 2014 року в розмірі 540 грн., шляхом перерахування готівкових коштів у відділенні банку.

Таким чином, з врахуванням того, що строк внесення щомісячних платежів між сторонами погоджено 25 числом місяця, наступним за звітним, а п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що за порушення взятих зобов'язань по поверненню коштів більш ніж на 120 днів боржник зобов'язався сплатити на користь банку штраф в фіксованій частині та в розмірі 5% від ціни позову, після 01 січня 2015 року в позивача виникло право на стягнення з відповідача штрафу.

Отже, враховуючи те, що позивач звернувся з позовом до суду 28 липня 2016 року, то відповідно до ст. 267 ЦК України в позовних вимогах щодо стягнення штрафу в розмірі 1063,19 грн. слід відмовити в звязку зі спливом строку позовної давності.

При цьому, враховуючи те, що останній платіж по сплаті заборгованості здійснено в вересні 2014 року, що не оспорюються стороною відповідача, суд не вбачає підстав для застосування позовної давності до вимог про стягнення основної суми боргу, яка складається із тіла кредиту, відсотків та комісії.

Підсумовуючи вищенаведене, загальний розмір боргу за кредитним договором, який підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь ПАТ «А-Банк» становить 11263 грн. 88 коп. (2793,29 грн. + 8370,59 грн. + 100,00 грн.).

В силу вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України, враховуючи задоволення позовних вимог банку на 91%, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати в розмірі 1253 грн. 98 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 179, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 253, 256, 258, 267, 525-527, 549, 599, 610-612, 1048-1050, 1054 ЦК України суд,-

вирішив:

Позовні вимоги задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІПН №) на користь Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» заборгованість в загальному розмірі 11263 грн. 88 коп. (одинадцяти тисяч двохсот шестидесяти трьох гривень 88 копійок) та судові витрати в розмірі 1253 грн. 98 коп.

В решті вимог позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається Апеляційному суду Хмельницької області через Деражнянський районний суд Хмельницької області.

Повний текст рішення виготовлений 02 грудня 2016 року.

Суддя: ОСОБА_1