Справа № 307/4222/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 березня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого Собослой Г.Г.,

суддів Павліченко С.В., Куцин М.М.,

секретарі Сочка І.І.,

з участю представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду від 08 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернувся в суд із даним позовом мотивуючи тим, що він є власником домоволодіння по вул.І.Франка, №118 в смт.Буштино Тячівськокого району, яке отримав у спадок від свого батька, про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом від 05 квітня 2002 року. По сусідству проживає ОСОБА_1, яка у 2003 році розпочала будівництво будинку з грубим порушенням норм ДБН 360-92 (містобудування, планування, і забудова міських і сільських поселень), відповідно до якого відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни має бути не меншою ніж 1 м. і при цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігають стіканню атмосферних опадів та карнизних будівель на територію суміжних ділянок.

Також відповідачкою було виготовлено стічні труби для атмосферних опадів даху таким чином, що вода із них потрапляє прямо під його будинок. Нахил відводу дощових, талих вод з будинку відповідачки побудований так, що все стікає по стінах його деревяного будинку і має місце пошкодження будинку, що привело до появи плісняви, грибка на стінах кімнат, корозії, оскільки під дією вищенаведених атмосферних опадів із даху призводить до знищення його будинку. Впритул до його паркану у відповідачки розрісся грецький горіх, що його гілки досягли даху будинку і під час бурі, сильних вітрів, пошкоджує будівлю будинку, де виріс мох, що пошкоджує шифер, а його листя забиває водостічні труби.

Оскільки, відповідачка не допускає його на частину своєї присадибної ділянки та не дозволяє встановити водостічні жолоби, водостічні труби з виведенням цих вод з його частини даху на своє подвіря і створює такі умови, що завдають найбільше незручностей у користуванні ним будинком та земельною ділянкою. Це призвело до того, що з підвищенням вологості води проникають в підвал його будинку і псується підлога та стіни будинку.

Відповідачка також категорично відмовляється засипати спільний колодязь, який був викопаний їх спільним покійним батьком в 1946 році і це призводить до того, що опинившись від рогу будинку на відстань двох метрів створюється сирість, вологість, хоч цим колодязем ніхто не користується.

На підставі ст.ст.103, 130, 152 ЗК України, ст.ст.391, 639 ЦК України з урахуванням уточнених позовних вимог просив укласти договір про встановлення земельного сервітуту земельної ділянки за №120 по вул.І.Франка в смт.Буштино Тячівського району, зобовязати ОСОБА_1 зрізати грецький горіх, який розташований по вул.І.Франка, №120 та належить їй, дозволити засипати колодязь, улаштувати жолоба та встановити водостічні труби на будівлях, що відносяться до будинковолодіння №118 по вул.І.Франка в смт.Буштино, та проводити її регулярну очистку та зобовязати ОСОБА_1 удосконалити конструкцію ринви, що улаштована в тілі відмостки, для забезпечення, пропускної здатності цієї ринви в дворогосподарстві №120 по вул.І.Франка в смт.Буштино.

ОСОБА_1 подала зустрічний позов до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, мотивуючи тим, що згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії І-ЗК за №015840 від 25.06.2003 року вона являється власником земельної ділянки, яка розташована в смт.Буштино по вул.І.Франка,120. Рішенням виконавчого комітету Буштинської селищної ради від 19.08.2003 року їй було надано дозвіл на будівництво житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований за адресою: смт.Буштино, вул.І.Франка №120 і на підставі даного рішення виконавчого комітету їй було надано відділом містобудування та архітектури Тячівської районної державної адміністрації дозвіл на право виконання будівельних робіт від 29.09.2003 року та нею було дотримано всіх необхідних вимог щодо проведення будівництва житлового будинку з надвірними спорудами.

Прибудови (хлів, сарай, літня кухня), які відносяться до будинковолодіння №118, які розташовані в смт.Буштино Тячівського району були побудовані ОСОБА_3 із порушенням приписів передбачених п.3.25* норм ДБН 360-92** (затверджених наказом Держкоммістобудування за №44 від 17.04.1992 р.), оскільки для догляду за будинками та для здійснення їх поточного ремонту, відстань до межі сусідньої ділянки відступаючої конструкції стіни потрібно приймати не менше 1,0 м., що не було дотримано відповідачем при будівництві нових прибудов. ОСОБА_3 не було надано жодних документів, які підтверджують надання йому дозволу на будівництво новозбудованих будівель, що відносяться до його будинковолодіння і ці обєкти нерухомості побудовані самовільно без будь-яких на те дозволів.

Посилаючись на вказані обставини просила зобовязати ОСОБА_3 усунути перешкод у користуванні земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: смт.Буштино, вул.І.Франка,120 шляхом знесення або перенесення стін будівель (хліва, сараю, літньої кухні), які відносяться до будинковолодіння №118, по вул.І.Франка в смт.Буштино та стягнути на її користь судові витрати.

Рішенням Тячівського районного суду від 08 грудня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Зобовязано ОСОБА_4 зрізати грецький горіх, який розташований по вул.І.Франка, №120 в смт.Буштино Тячівського району біля межі з земельною ділянкою по вул.І.Франка, №118 в смт.Буштино Тячівського району.

Зобовязано ОСОБА_4 не перешкоджати ОСОБА_3 улаштувати жолоба та встановити водостічні труби на будівлях, що відносяться до будинковолодіння №118 по вул.І.Франка в смт.Буштино Тячівського району та проводити їх регулярну очистку.

Зобовязано ОСОБА_4 удосконалити конструкцію ринви, що улаштована в тілі відмостки, для забезпечення пропускної здатності цієї ринви в дворогосподарстві №120 по вул.І.Франка в смт.Буштино Тячівського району.

В решті позову ОСОБА_3 відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 щодо зобовязання її не перешкоджати йому улаштувати жолоб та встановити водостічні труби на будівлях, що відносяться до будинковолодіння №118 по вул.І.Франка в смт.Буштино та проводити її регулярну очистку в частині зобовязання її зрізати грецький горіх та у відмови у задоволені зустрічних її позовних вимог до ОСОБА_3 скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові ОСОБА_3 відмовити, а її зустрічні позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та змінити рішення суду в частині судових витрат, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстави передбачені чинним законодавством для постановлення даного рішення відсутні.

Рішення суду в частині відмови у позовних вимогах ОСОБА_3 про укладення договору про встановлення земельного сервітуту земельної ділянки за №120 по вул.І.Франка в смт.Буштино, дозволу засипати колодязь та щодо зобовязання ОСОБА_1 удосконалити конструкцію ринви, що улаштована в тілі відмостки, для забезпечення пропускної здатності цієї ринви в дворогосподарстві сторонами не оскаржено і у відповідності до ст.223 ЦПК України в цій частині набрало законної сили.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2, який підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі в оскаржуваній частині рішення суду, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Згідно зі ст.98 ЗК України право земельного сервітуту це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими.

У відповідності до ст.100 ЗК України власник або землекористувач земельної ділянки має право вимагати встановлення земельного сервітуту для обслуговування своєї земельної ділянки.

Земельний сервітут встановлюється за домовленістю між власниками сусідніх земельних ділянок на підставі договору або за рішенням суду.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 в частині зобовязання ОСОБА_1 не перешкоджати йому улаштувати жолоба та встановити водостічні труби на будівлях, що відносяться до будинковолодіння №118 по вул.І.Франка в смт.Буштино та проводити їх регулярну очистку, суд констатував, що для запобігання потрапляння атмосферних опадів на дане будинковолодіння необхідно перебудувати конструкцію відмостки навколо житлового будинку №120 та проводити регулярну очистку жолобів будинку №120 та в майбутньому на будівлях будинковолодіння №118 (після влаштування на них жолобів).

Разом з тим, судова колегія констатує, що для виконання робіт з улаштуванням будівельних риштувань і установлення водостічних жолобів та труб на будівлі №118 по вул.І.Франка в смт.Буштино потребує використання суміжної земельної ділянки, власником якого є ОСОБА_1 і законодавством передбачено встановлення земельного сервітуту (п.«ж» ст.99 ЗК України).

Оскільки, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про укладення договору про встановлення земельного сервітуту земельної ділянки за №120 по вул.І.Франка в смт.Буштино, і сторони в цій часині рішення суду не оскаржили та таке набрало законної сили, а тому ці позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Також не підлягає задоволенню вимога ОСОБА_3 щодо зобовязання ОСОБА_1 зрізати грецький горіх на межі земельних ділянок №118 та 120 в смт.Буштино по вул.І.Франка, так як листя з грецького горіха може забивати водостічні труби і про це зазначено у висновку експерта.

Згідно до ст.1053 ЗК України у випадку проникнення коренів і гілок з дерев з однієї земельної ділянки на іншу власники та землекористувачі земельних ділянок мають право відрізати корені дерев і кущів, які проникають із сусідньої земельної ділянки, якщо таке проникнення є перепоною у використанні земельної ділянки за цільовим призначенням.

З відповіді Буштинської селищної ради про розгляд звернення гр.ОСОБА_3 вбачається, що при обстеженні, встановлено, що на земельній ділянці по вул.І.Франка, 120 росте горіх на відстані близько 3-4 метри від межі і гілки з даного дерева дійсно частково пересікають межу між земельними ділянками та можуть заважати використовувати гр.ОСОБА_3 свою земельну ділянку за прямим цільовим призначенням (а.с.5, 6).

Разом з тим, судова колегія вважає, що гілки грецького горіха, які проникають із земельної ділянки ОСОБА_1 на земельну ділянку ОСОБА_3 є перепоною у використанні земельної ділянки за цільовим призначенням останньому і таке порушення може бути усунено шляхом зрізання цих гілок, але така позовна вимога не заявлялася, а не шляхом зрізання грецького горіха, який розташований на відстані близько 3-4 м. від межі та знаходиться на земельній ділянці власника будинковолодіння.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про зобовязання ОСОБА_1 зрізати грецький горіх, який розташований біля межі земельних ділянок та зобовязання ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_3 улаштувати жолоба та встановити водостічні труби на будівлях, що відносяться до будинковолодіння №118 по вул.І.Франка в смт.Буштино та проводити їх регулярну очистку підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині у відповідності до п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України, яким у позові ОСОБА_3 слід відмовити у цій частині із вищезазначених підстав.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 є законним та обґрунтованим із наступних підстав.

Згідно з висновку судової будівельно-технічної експертизи №178/08-15 від 21.08.2015 року розташування прибудови сараю, хліва та літньої кухні, які відносяться добудинковолодіння №118 по вул.І.Франка в смт.Буштино на даний час не відповідають вимогам п.3.25** ДБН 360-92**, згідно з якими для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1 м.. Фактично така відстань становить від 0,38 м. до 0,83 м..

Розташування прибудови сараю та літньої кухні, які відносяться до будинковолодіння №118 були побудовані у 90-х роках минулого століття, станом на час їх будівництва є таким, що не відповідають вимогам п.3.25** ДБН 360-92** та п.2.20 ДБН 79-92, у випадку, якщо їх будівництво здійснювалося у період після 24 березня 1992 року, тобто з моменту прийняття ДБН 79-92. Якщо, ці прибудови були збудовані до 24.03.1992 року, то таке їх розташування на відстані менше 1 м. від межі, є порушенням вимог п.2.18 РСН та п.5.6 РСН 341-86.

Хлів, що відноситься до будинку №118 по вул.І.Франка в смт.Буштино був збудований у 70-х роках минулого століття, та його розташування на час проведення будівництва не суперечило вимогам державних будівельних і інших норм. На той час діяли норми РС 79-73, СНиП II-к 2-62 та Правил забудови сільських населених пунктів Української РСР затверджені постановою Ради Міністрів УРСР від 16 квітня 1970 року №212, в яких відстань від стіни будівель до межі з сусідніми будинковолодіннями не регламентувалися.

Розташування хліва, який відноситься до будинковолодіння №118 по вул.І.Франка смт.Буштино на даний час не відповідає вимогам державних будівельних норм в частині забезпечення санітарних розривів до нового житлового будинку №120 та житлового будинку №118, що є порушенням п.3.258 та таблиці 3.2а ДБН 360-92**. Згідно із цими нормами відстань від хліва (сараю для утримання тварин) до житлових будинків повинна становити не менше 15 м.. Фактично ця відстань складає, до житлового будинку будинковолодіння №118 11 м., а до нового житлового будинку №120 близько 1,4 1,6 м.. Станом на час будівництва, тобто станом на 70-ті роки, такий хлів було улаштовано з порушенням вимог п.160 РСН 79-73, згідно з яких відстань від сараїв з приміщеннями для тварин повинні були розташовуватися на відстані 12 м. від житлових будинків.

Літня кухня та побутовий сарай будувалися у 90-х роках минулого століття, то їх розташування на даний час і на час їх будівництва було та є таким, що санітарних норм не порушує і санітарні розриви для такого розташування цих типів будівель в даній містобудівній ситуації і нормативними документами не передбачалися.

Стосовно протипожежних розривів, то розташування прибудов сарая, хліва та літньої кухні, які відносяться до будинковолодіння №118 на даний час не відповідає вимогам п.3.25**, також п.1 Додатку 3.1 ДБН-360-92** та таблиці 1 цього ж додатку, відстань від цих прибудов до новозбудованого житлового будинку №120 був побудований у період після 2003 року, що стверджується матеріалами справи, становить від 1,4 до 1,8 м., тоді як відстань повинна становити не менше 6 м.. Спірні прибудови, які відносяться до будинковолодіння №118 були побудовані раніше за новий житловий будинок №120 і причиною недотримання протипожежних розривів між цими будівлями є в даному випадку будівництво нового житлового будинку №120 ОСОБА_1. Протипожежний розрив величиною в 6 м. може бути зменшений у випадку улаштування на цьому житловому будинку будинковолодіння №120, який є вищий за прибудови будинковолодіння №118, глухої протипожежної стіни, яка б виступала над поверхнею його даху на 30-60 см.. На даний час, такої стіни немає, а конструкція даху цього нового житлового будинку №120 звисає за межі його стіни в безпосередній близості від прибудов будинковолодіння №118. Станом на час будівництва прибудови будинковолодіння №118 (сарая, хліва та літньої кухні) протипожежні норми були дотримані, так як у відповідності з будівельним паспортом на забудову земельної ділянки індивідуального забудовника від 29.09.2003 року, старий житловий будинок №120, який позначений під літерою 2, розміщувався з лівої сторони двору і відстань від цих прибудов до нього тоді перевищувала 6 м..

Враховуючи наведене, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 про задоволення зустрічних позовних вимог не підлягає задоволенню із вищезазначених підстав.

Керуючись ст.ст.307, 309, 316 ЦПК України, ст.ст.98, 99, 105, 152 ЗК України, ст.391 ЦК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тячівського районного суду від 08 грудня 2015 року про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 скасувати і в позові ОСОБА_3 відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді:

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Закарпатської області ОСОБА_5