Справа №591/5596/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1784/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ільченко О. Ю.,

суддів - Рибалки В. Г. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль»

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 10 жовтня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» про зобовязання вчинити дії

та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» до ОСОБА_4, ОСОБА_4 ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

05 серпня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з зазначеним позовом, який обгрунтовував тим, що згідно умов кредитного договору від 12 квітня 2007 року отримав кредит у ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» у розмірі 40 400 доларів США зі сплатою 12,85 % річних та у період з 2007 по 2015 рік відповідно до умов договору сплачував кредитні кошти. 29 січня 2015 року від відповідача надійшло два варіанта пропозиції щодо перегляду умов кредитування та позичальником обрано другий варіант пропозиції, що підтверджується листом надісланого на адресу Банку. При цьому вважає, що сторони в січні 2015 року дійшли письмової згоди щодо зміні істотних умов договору, а саме внесення змін до статей, які регулюють розмір оплати щомісячних платежів (зміна курсу валюти кредиту у розмірі 11 грн. за 1 долар США) та розмір процентної річної ставки (зміна з 13 % на 17 % без пролонгації). Однак в кінці січня 2015 року він дізнався від представників банку, що відповідач не бажає здійснювати реструктуризацію за кредитним договором. Тому, посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_4 просив суд зобовязати відповідача вчинити дії щодо рефінансування (внесення змін) до кредитного договору № 014/0999/81/72269 від 12 квітня 2007 року згідно письмової пропозиції за спеціальним курсом (курс переведення 11 гривень) та новою відсотковою ставкою 17% річних, без пролонгації.

28 серпня 2015 року ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» звернувся до суду із зустрічним позовом (а.с. 32 36, 195 т. 1), який обґрунтовував тим, що ОСОБА_3 умови кредитного договору від 12 квітня 2007 року виконав належним чином, надавши ОСОБА_4 кредитні кошти. 31 серпня 2009 року до кредитного договору укладено додаткову угоду, якою тимчасово зменшено розмір щомісячного платежу та викладено у новій редакції Графік погашення заборгованості. Однак, позичальник не виконує умови договору, не сплачуючи щомісячну оплату кредиту, у звязку з чим станом на 20 серпня 2015 року утворилась заборгованість по кредиту у розмірі 33174,97 доларів США, у тому числі 481,21 доларів - прострочена заборгованість. Крім того, відповідачем не виконуються умови договору щодо сплати відсотків, у звязку з чим станом на 20 серпня 2015 року заборгованість позичальника зі сплати відсотків становить 1845,26 доларів. Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_3 просив суд достроково стягнути з ОСОБА_4 та з солідарних боржників ОСОБА_4 ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 як поручителів за договором поруки від 12 квітня 2007 року, заборгованість за кредитним договором у розмірі 35901,18 доларів США, що за курсом НБУ становить 792201,66 грн., з яких 33174,97 доларів - заборгованість за кредитом, 1845,26 доларів заборгованість зі сплати відсотків, 880,95 доларів пеня за несвоєчасну сплату кредиту та судовий збір.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 10 жовтня 2016 року позовні вимоги Банку до ОСОБА_8 залишено без розгляду, у звязку зі смертю поручителя (а.с. 60 т. 2).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 10 жовтня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено. Зобовязано ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» вчинити дії щодо рефінансування (внесення змін) до кредитного договору № 014/0999/81/72269 від 12 квітня 2007 року, укладеного між ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» та ОСОБА_4, згідно письмової пропозиції від 29 січня 2015 року за спеціальним курсом (курс переведення 11 гривень) та новою відсотковою ставкою 17% річних, без пролонгації.

Позовні вимоги ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/0999/81/72269 від 12 квітня 2007 року, укладеним між ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» та ОСОБА_4, що складається з: простроченої заборгованості в сумі 481,21 доларів США, що еквівалентно відповідно до курсу НБУ 10618,46 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 1845,26 доларів США, що еквівалентно відповідно до курсу НБУ 40717,83 грн.; пені за прострочення сплати відсотків в сумі 1944 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» судові витрати в сумі 551,20 грн.

Стягнуто з ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» на користь держави судові витрати в сумі 551,20 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «ОСОБА_3 Аваль», посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, а зустрічні позовні вимоги Банку задовольнити у повному обсязі. При цьому вказує, що лист повідомлення Банку щодо перегляду умов кредитування, який позичальник помилково вважав договором (офертою), не містить всіх істотних умов договору. Зазначає, що лист вимогу кредитор направляв на адресу позичальника, яку він сам зазначив для направлення письмових повідомлень при укладенні кредитного договору, тому вважає, що ОСОБА_3 належним чином повідомляв боржника про необхідність усунення допущених порушень у зобовязанні та надав позичальнику термін для сплати боргу за кредитом. Вимогу про дострокове виконання зобовязання за кредитним договором направлено ОСОБА_4 та ОСОБА_7, проте кошти не були сплачені Банку. Вважає, що суд першої інстанції не дослідив докази надані Банком, тому неправомірно вважав, що договори поруки від 10 квітня 2007 року не укладені в забезпечення виконання зобовязань до кредитного договору від 12 квітня 2007 року. Крім того вказує, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 31 серпня 2009 року уклали додаткову угоду до кредитного договору відповідно до якої сторони домовились про збільшення суми заборгованості на суму заборгованості за процентами, у звязку з чим відбулася зміна строку погашення заборгованості, тимчасово на період з 31 серпня 2009 року до 28 лютого 2010 року сторони домовились зменшити розмір щомісячного платежу. Поручителі погодили зміни укладені в додатковій угоді від 31 серпня 2009 року до кредитного договору від 12 квітня 2007 року, надавши згоду на проведення реструктуризації, чим фактично визнали себе поручителями по кредитному договору від 12 квітня 2007 року, а не 10 квітня 2007 року, що у договорах поруки зазначено помилково. Вказаного суд першої інстанції не врахував, тому просить скасувати рішення суду, а позов Банку задоволити.

Заслухавши пояснення представника Банку, який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що його право на вільне волевиявлення щодо внесення змін до кредитного договору порушене, тому підлягає захисту, оскільки після прийняття позивачем пропозиції кредитора про зміну умов кредитного договору, відповідач безпідставно відмовився вносити відповідні зміни в договір щодо його рефінансування.

Крім того, суд, вирішуючи зустрічні позовні вимоги Банку вважав, що його позов підлягає частковому задоволенню в частині стягнення простроченої заборгованості з ОСОБА_4 у сумі 481,21 доларів США та заборгованості по відсоткам за користування кредитом у сумі 1845 доларів США, оскільки Банком не надано доказів того, що вимога про дострокове погашення заборгованості до позичальника була предявлена належним чином та, що договори поруки укладені 10 квітня 2007 року в забезпечення виконання зобовязань саме за кредитним договором від 12 квітня 2007 року, оскільки зобовязання за договором поруки є похідними від зобовязань за кредитним договором. Також, суд вважав, що вимога про дострокове повернення суми позики можлива в разі предявлення вимоги про розірвання договору, а ОСОБА_3 такої вимоги не заявляв та, що пеня стягується у національній валюті, а не у доларах США, як просив ОСОБА_3.

Колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

За статтею 213 ЦПК України рішення є законним, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства ухвалив його на основі повно та всебічно зясованих обставин.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Перевіряючи доводи сторін, встановлено, що на виконання умов кредитного договору № 014/0999/81/72269 від 12 квітня 2007 року ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» надав ОСОБА_4 кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 40400 доларів США зі сплатою 12,85 % річних за користування кредитом строком по 10 квітня 2027 року (включно) згідно графіку надання кредиту (а.с. 99 101 т. 1).

Згідно з п. 1 кредитного договору погашення кредиту, в залежності від обраної програми кредитування, може здійснюватись наступним чином: відповідно до графіку погашення кредиту (додаток 2) в розмірі 1/240 від суми ліміту отриманого кредиту згідно п. 1.1. договору, погашення відсотків здійснюється щомісяця; або здійснення щомісячних фіксованих (ануїтетних платежів) протягом всього строку дії договору згідно графіку погашення кредиту. За рахунок кожного ануїтетного платежу здійснюється погашення щомісячних процентів за користування кредитом та погашення частини кредиту.

З розрахунку заборгованості вбачається, що планове погашення кредитних коштів повинно відбуватись щомісячно по 15 число в розмірі 451,03 доларів США, визначеному графіком погашення кредиту (а.с. 37 т. 1, 148 149 т. 2).

Відповідно до п. 10 договору за порушення строків повернення суми кредиту позичальник сплачує кредитору пеню у розмірі 5 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочки (а.с. 101 т. 1).

В забезпечення повернення кредитних коштів, 10 квітня 2010 року ОСОБА_3 укладає чотири окремі договори поруки з поручителями ОСОБА_4 ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на виконання зобовязань по сплаті кредитних коштів за кредитним договором № 014/0999/81/72269 від 10 квітня 2007 року (а.с. 105 112 т. 1).

Крім того, 31 серпня 2009 року ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» та ОСОБА_4 уклали додаткову угоду до вказаного кредитного договору (а.с 102 103 т. 1).

Згідно з п.п. 2, 3 додаткової угоди тимчасово, на період з 31 серпня 2009 року по 28 лютого 2010 року сторони домовились зменшити розмір щомісячного платежу по сплаті суми кредиту та змінити строк його сплати відповідно до графіку повернення кредиту. З 31 серпня 2009 року погашення заборгованості здійснюється шляхом здійснення щомісячних ануїтетних платежів (щомісячний рівними частинами платіж, який включає в себе погашення частини заборгованості за кредитом та процентів) відповідно до графіку погашення кредиту.

Поручителі ОСОБА_4 ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 своїми підписами на додатковій угоді засвідчили надання згоди на зміну умов кредитного договору відповідно до додаткової угоди та підтвердили, що їх зобовязання як поручителів відповідно до договорів поруки від 10 квітня 2007 року зберігаються та забезпечують виконання зобовязань позичальника за кредитним договором від 12 квітня 2007 року із врахуванням внесених змін.

Таким чином, сторонами узгоджені умови по забезпеченню виконання зобовязань по кредитному договору від 12 квітня 2007 року, а не 10 квітня 2007 року. Проте суд вказаного не врахував.

Із розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що позичальник 13 березня 2015 року здійснив останній платіж за кредитом у розмірі 123,06 доларів та процентами у розмірі 328,82 доларів. Після вказаної дати у квітні серпні 2015 року, тобто на протязі наступних пяти місяців перед зверненням Банку до суду, проплати по кредиту не здійснювались (а.с. 39 т. 1).

В обґрунтування своїх позовних вимог щодо рефінансування умов кредитного договору ОСОБА_4 посилається на ті обставини, що відповідно до листа повідомлення (пропозиції) кредитор запропонував, а позичальник погодився сплачувати борг за кредитом по курсу 11 грн. за 1 долар США та сплачувати проценти за річною ставкою 17 % без пролонгації, що вбачається з листа повідомлення від 29 січня 2015 року щодо перегляду умов кредитування, що підписаний ОСОБА_4 у присутності працівника Банку ОСОБА_9 (а.с. 194 т. 1).

Відповідно до пп. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За нормами ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 ст. 641 ЦК України передбачено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Відповідно до ч. 1 ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Згідно з ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Статтею 654 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

За умовами п. 12 кредитного договору зміни в договір оформлюються додатковими угодами, які стають невідємною частиною договору.

З огляду на зміст листа повідомлення щодо перегляду умов кредитування, його не можна вважати пропозицією Банку укласти договір (офертою), оскільки вказана пропозиція кредитора не відповідає умовам, які повинна містити оферта, зокрема, вона не містить всіх істотних умов договору, на листі відсутній підпис уповноваженої особи Банку на укладення правочину, вбачається, що його підписано лише позичальником - ОСОБА_4 в присутності працівника Банку ОСОБА_9, а зміст листа однозначно не виражає намір кредитора в майбутньому внести зміни до кредитного договору, шляхом укладення додаткової угоди відповідно до умов п. 12 кредитного договору.

Таким чином, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що відповідно до листа-повідомлення сторони в січні 2015 року дійшли письмової згоди, щодо зміни істотних умов існуючого кредитного договору, а саме його рефінансування, та що відповідач безпідставно відмовився вносити відповідні зміни в договір.

При цьому колегія суддів враховує і ту обставину, що ОСОБА_4 з січня 2015 року по березень 2015 року здійснено три платежі по погашенню заборгованості за кредитом та відсотками за відсотковою ставкою 12,85 %, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 37 39 т. 1).

Отже, відсутні правові підстави для задоволення позову ОСОБА_4 про зобовязання Банка вчинити дії щодо рефінансування (внесення змін) до кредитного договору № 014/0999/81/72269 від 12 квітня 2007 року, укладеного між ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» та ОСОБА_4, згідно письмової пропозиції від 29 січня 2015 року за спеціальним курсом (курс переведення 11 гривень) та новою відсотковою ставкою 17% річних, без пролонгації, тому рішення суду у вказаній частині підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у позові ОСОБА_4

Крім того, колегія суддів не може погодитись з рішенням суду в частині вирішення зустрічного позову Банку про стягнення кредитних коштів у заявленому розмірі як з боржника, так і з поручителів.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

За п. 6.5 кредитного договору кредитор має право вимагати дострокового погашення позичальником заборгованості за кредитом, нарахованих процентів, неустойки, відшкодування збитків у випадках невиконання позичальником умов цього договору. Дострокове погашення повинно бути здійснене позичальником не пізніше 30 календарного дня з надіслання позичальнику відповідного повідомлення від кредитора з вимогою дострокового погашення.

З розрахунку заборгованості вбачається, що позичальник порушував взяті на себе зобовязання щодо своєчасної сплати чергових платежів по кредиту, зокрема, останній платіж по погашенню заборгованості здійснений ним у березні 2015 року, з квітня по серпень 2015 року, тобто наступні пять місяців, щомісячні платежі не вносились, що стало підставою для звернення Банку з позовом у серпні 2015 року.

Таким чином, кредитор скористався своїм правом достроково вимагати погашення заборгованості позичальника за кредитом, включаючи відсотки за користування кредитом та пеню, предявивши вимоги до позичальника та поручителів.

У вересні 2015 року ОСОБА_3 направляв на адреси позичальника та поручителів вимоги рекомендованими листами про дострокове виконання зобовязань за кредитним договором, в яких зазначав розмір простроченої заборгованості (481,21 доларів прострочений кредит та 1786,86 доларів заборгованість за процентами) та вимагав протягом не більше 60 календарних днів здійснити дострокове погашення заборгованості зі сплатою пені (33174,97 доларів - заборгованість за кредитом, 1786,86 доларів заборгованість зі сплати відсотків та розраховану пеню), проте вказані вимоги повернулися не врученими, у звязку з закінченням терміну зберігання (а.с. 85 99).

З огляду на викладене, не можна погодитись із запереченнями представника відповідача про те, що позивач в порушення вимог п. 6.5 кредитного договору передчасно звернувся до суду з позовом про дострокове стягнення кредитної заборгованості та висновком суду про те, що Банком не надано доказів про направлення відповідачам вимоги про дострокове погашення кредитних коштів та, що дострокове повернення коштів можливе тільки за умови предявлення вимог про розірвання кредитного договору.

Така позиція ґрунтується на розясненнях п. 29 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин № 5 від 30 березня 2012 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При цьому, не можна взяти до уваги висновок суду першої інстанції про те, що договори поруки від 10 квітня 2007 року укладені в забезпечення зобовязань за кредитним договором від 10 квітня 2007 року, а позов Банку предявлений про стягнення заборгованості за кредитним договором від 12 квітня 2007 року.

Із змісту договорів поруки від 10 квітня 2007 року укладених між ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» та ОСОБА_4 ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 вбачається, що відповідачі взяли на себе зобовязання боржника ОСОБА_4, які виникають з умов кредитного договору № 014/0999/81/72269 від 12 квітня 2007 року (а.с. 105 110 т. 1).

Згідно додаткової угоди до вказаного кредитного договору від 31 серпня 2009 року ОСОБА_4 ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 підтвердили, що їх зобовязання як поручителів відповідно до договорів поруки від 10 квітня 2007 року зберігаються та забезпечують виконання зобовязань позичальника за кредитним договором № 014/0999/81/72269 від 12 квітня 2007 року із врахуванням внесених змін (а.с. 102 104). Таким чином, поручителі підтвердили факт виконання кредитного договору від 12 квітня 2007 року, а не 10 квітня 2007 року.

Вимоги про визнання недійсними договорів поруки поручителями не заявлялись.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до п. 4.1 договорів поруки договір вступає в силу після підписання сторонами та втрачає свою дію з моменту закінчення забезпеченого зобовязання. Також порука припиняється, якщо кредитор в межах трирічного терміну з дня настання строку основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя (ч. 4 ст. 559 ЦК України).

За таких обставин у ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» виникло право пред'явити вимогу до поручителів про виконання порушеного зобов'язання боржника ОСОБА_4 щодо сплати заборгованості по кредитному договору № 014/0999/81/72269 від 12 квітня 2007 року.

Вимоги до поручителів про стягнення кредитної заборгованості предявлені Банком до суду 28 серпня 2015 року, через пять місяців після здійснення позичальником останнього щомісячного платежу у березні 2015 року, тобто в межах строку, визначеного п. 4.1 договорів поруки та ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Із розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість за кредитним договором складає 35901,18 доларів США, що за курсом НБУ становить 792201,66 грн., з яких 33174,97 доларів - заборгованість за кредитом, 1845,26 доларів заборгованість зі сплати відсотків, 880,95 доларів пеня за несвоєчасну сплату кредиту.

При цьому розрахунок заборгованості не спростовується відповідачами.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання, не може перевищувати один рік, що вбачається з п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно п. 12 кредитного договору строк позовної давності до всіх правовідносин, повязаних з укладанням та виконанням договору становить три роки (ст.ст. 257, 259 ЦК України).

За розрахунком позивача розмір пені в межах трьох років позовної давності нарахований за період з 27 серпня 2011 року по 20 серпня 2015 року складає 19439 грн.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань»).

Таким чином, максимальний розмір пені повязаний із розміром облікової ставки Національного банку України; оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України гривні.

Враховуючи, що у звязку з порушення позичальником зобовязань щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів, ОСОБА_3 несе збитки та, що умовами п. 10 договору передбачена відповідальність позичальника за порушення строків повернення суми кредиту у вигляді сплати пені, то колегія суддів вважає, що на користь Банку підлягає стягненню пеня у розмірі 19439,20 грн.

За викладених обставин, рішення суду в частині вирішення зустрічних позовних вимог ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» підлягає зміні, а позов Банку задоволенню.

Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню у солідарному порядку з ОСОБА_4, ОСОБА_4 ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 заборгованість за кредитом у розмірі 35020,23 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку 20 серпня 2015 року еквівалентно 772762,45 грн., яка складається з 33174,97 доларів - заборгованості за тілом кредиту, 1845,26 доларів заборгованості зі сплати відсотків та пені у розмірі 19439,20 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає зміні рішення суду в частині стягнення судових витрат, пропорційно до задоволених вимог Банку слід стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_4 ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 судовий збір на користь Банку за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 3654 грн., тобто по 913,50 грн. з кожного та за апеляційний перегляд справи 4019,4 грн., тобто по 1004,85 грн. з кожного

Керуючись ст.ст. 88, 307 ч.1 п.2; 309 ч.1 п.п. 1, 4; 314 ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» задовольнити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 10 жовтня 2016 року в частині вирішення первісного позову ОСОБА_4 скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про зобовязання вчинити дії по рефінансуванню кредитного договору.

Рішення суду в частині вирішення зустрічного позову Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» змінити.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_4 ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/0999/81/72269 від 12 квітня 2007 року в розмірі 35020,23 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку 20 серпня 2015 року еквівалентно 772762,45 грн., яка складається з 33174,97 доларів - заборгованості за тілом кредиту, 1845,26 доларів заборгованості зі сплати відсотків та пені у розмірі 19439,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_4 ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 судовий збір на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» у розмірі 7673,4 грн., тобто по 1918,35 грн. з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -