Справа № 343/2461/15-ц
Провадження № 22-ц/779/2554/2016
Головуючий у 1 інстанції Тураш В. А.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Фединяка В.Д.

суддів: Максюти І.О.,Матківського Р.Й

секретаря Капущак С.В.

з участю ОСОБА_2 його представника ОСОБА_3

представника ОСОБА_4 ОСОБА_5

третьої особи ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про втрату права на користування житловим приміщенням, за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на рішення Долинського районного суду від 24 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищевказаним позовом і зазначав, що він є власником житлового будинку, який знаходиться в с.Оболоня по вул.Одиниця,80 Долинського району Івано-Франківської області. Право власності зареєстровано за ним Івано-Франківським ОБТІ 29.01.2003 року та записано в реєстрову книгу №1 за реєстровим №141. Згідно довідки виконкому Оболонської сільської ради за №378 від 23.04.2015 року в його житловому будинку за вказаною адресою зареєстрований та проживає він, а також зареєстровані: ОСОБА_7, невістка та ОСОБА_8, внук, які не не проживають у вказаному будинку. Його син визнаний безвісно відсутнім, а дружина ОСОБА_9 померла. Він проживає один. Посилаючись на те, що відповівдачі більше трьох років не проживають у спірному будинку, на підставі ст.405 ЦК України просив визнати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 такими, що втратили право користування житловим будинком №80 по вул. Одиниця в с. Оболоня Долинського району Івано-Франківської області.

Рішенням Долинського районного суду від 24 липня 2016 року позов задоволено. Визнано ОСОБА_7, ОСОБА_8, такими, що втратили право користування житловим будинком, який знаходиться в с.Оболоня по вул.Одиниця,80 Долинського району Івано-Франківської області.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову, вказуючи на те, що суд першої інстанції неповно зясував обставини справи, дав неправильну оцінку поданим доказам, допустив порушення норм матеріального і процесуального права й ухвалив незаконне рішення. На думку апелянта, суд не врахував, що йому належить ? житлового будинку в с.Оболоня по вул.Одиниця,80 Долинського району Івано-Франківської області, так як він постійно проживав та був зареєстрований у вказаному будинку на день смерті власниці ОСОБА_10, а тому вважається таким, що прийняв спадщину.

У судовому засіданні ОСОБА_8підтримав доводи апеляційної скарги, просить задовольнити цю скаргу.

Представник ОСОБА_4 апеляційну скаргу не визнав, вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 303 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 на праві приватної власності на момент звернення до суду з даним позовом, належало домоволодіння яке розташоване в с.Оболоня, вул.Одиниця,80, Долинського району,Івано-Франківської області на підставі свідоцтва про право власності від 28.01.2003 року. Відповідач ОСОБА_8, він же представник відповідачки ОСОБА_7 як члени сімї власника будинку, понад рік без поважних причин не проживають у вищевказаному будинку, а їх реєстрація у спірному домоволодінні перешкоджала позивачу у здійсненні права власності, так як він не може розпорядитись належним на праві власності майном на власний розсуд тільки через те, що за реєстрацією у належному йому домоволодінні значаться відповідачі.

З висновком суду повністю погодитись не можна.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Судом встановлено, ОСОБА_4 на праві приватної власності на момент звернення до суду з даним позовом, належало домоволодіння яке розташоване в с.Оболоня, вул.Одиниця,80, Долинського району,Івано-Франківської області на підставі свідоцтва про право власності від 28.01.2003р. (а.с.6).

Згідно довідки №377 від 23.04.2015р., виданої виконавчим комітетом Оболонської сільської ради (а.с.7),господарство згідно господарської книг №12 за 2011-2015 роки за адресою вул. Одиниця, 80, числиться за ОСОБА_4

Згідно довідки №378 від 23.04.2015 року виданої виконавчим комітетом Оболонської сільської ради ОСОБА_4 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1. Склад його сімї: ОСОБА_7,1962р.н., ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_4 за адресою с.Оболоня, вул. Одиниця, 80 проживає один. Інші особи - ОСОБА_8,ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7, 12.11.1962 р.н.з 2011 року не проживають, що не заперечується сторонами. Зазначені обставини підтверджуються даними, які містяться в акті від 20.08.2014 року (а.с.9), акті від 24.09.2015р. (а.с.10), акті обстеження матеріально-побутових умов та сімейних обставин ОСОБА_4, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4 від 25.11.2015р., (а.с.11), акті обстеження матеріально-побутових умов та сімейних обставин від 29.09.2016р.(а.с.69).

Установлено, що 14 липня 2016 року між ОСОБА_4 як продавцем та ОСОБА_6 як покупцем укладено договір купівлі- продажу згідно якого продавець передав, а покупець прийняв домоволодіння яке розташоване в с.Оболоня, вул.Одиниця,80 Долинського району Івано-Франківської області, яке належало продавцю праві власності (а.с.70).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником житлового будинку з господарськими будівлями, яке розташоване в с.Оболоня, вул.Одиниця,80 Долинського району Івано-Франківської області є ОСОБА_6 (а.с.71).

Також установлено, що ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_11 не є членами сімї ОСОБА_6.

Ухвалою Долинського районного суду від 17 листопада 2016 року , за клопотанням представника позивача до участі у розгляді справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про втрату права на користування житловим приміщенням, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на строні позивача притягнуто ОСОБА_6.

Згідно ч.1ст.34 ЦПК України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення судового розгляду, пред'явивши позов до однієї чи обох сторін. Ці особи мають усі процесуальні права і обов'язки позивача.

Щодо вступу до участі у розгляді справи як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_6 клопотання не подавав.

Вирішуючи даний спір і постановляючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції не врахував вимог частини першої статті 383 ст.ст. 391,405 ЦК України та не звернув уваги на те, що ОСОБА_4 не є власником домоволодіння, яке розташоване в с.Оболоня, вул.Одиниця,80 Долинського району Івано-Франківської області, а власник зазначеного домоволодіння ОСОБА_6, відповідано ч.1ст.34 ЦПК України не ставив самостійні вимоги щодо предмета спору.

За правилами п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення судом норм матеріального і процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить висновку, що вирішуючи даний спір суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, допустив порушення норм матеріального і процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з підстав встановлених п.п.1,4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмові ОСОБА_4 у задоволенні позову.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити частково. Рішення Долинського районного суду від 24 листопада 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_4 у задоволенні позову до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про втрату права на користування житловим будинком №80 по вул.Одиниця у с.Оболоня Долинського району Івано-Франківської області за недоведеністю позивних вимог.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з часу набрання законної сили.

Судді: В.Д.Фединяк

ОСОБА_12

ОСОБА_13