Провадження № 2/200/4054/16
У Х В А Л А

22 листопада 2016 року суддя Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Шевцова Т.В., розглянувши уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшла вищевказана позовна заява, відповідно якої ОСОБА_1 просить встановити факт, що має юридичне значення: що скасування ЗУ «Про національну поліцію» пільг по сплаті комунальних послуг, встановлених ЗУ «Про міліцію», в порушення ст.22 Конституції України, є нікчемним правочином з дня прийняття закону, так само як застосування цього закону відповідачем з жовтня 2015 року по листопад 2016 року по відношенню до позивача; зобов'язати відповідача повернути йому 4046,50 грн. та здійснювати в подальшому нарахування щодо наданих послуг з теплопостачання в опалювальному сезоні 2016/2017 рр. в розмірі 50%.

Згідно ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до п.1 ст.13 Закону України «Про Конституційний Суд», Конституційний Суд України приймає рішення та дає висновки у справах щодо конституційності законів та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим. Згідно ст. 14 цього Закону, до повноважень Конституційного Суду України не належать питання щодо законності актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування, а також інші питання, віднесені до компетенції судів загальної юрисдикції. Згідно ст.15 цього Закону, підставами для прийняття Конституційним Судом України рішення щодо неконституційності правових актів повністю чи в їх окремих частинах є: невідповідність Конституції України; порушення встановленої Конституцією України процедури їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності; перевищення конституційних повноважень при їх прийнятті.

Таким чином, надання висновку щодо конституційності окремих положень закону не відноситься до компетенції суду загальної цивільної юрисдикції.

Згідно ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до ч.4 цієї статті, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Відповідно до ч.4 ст.122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Згідно ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Підстави недійсності чи нікчемності правочинів встановлені у главі 16 розділі 4 ЦК України.

Вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту, що скасування Законом України «Про національну поліцію» пільг по сплаті комунальних послуг, встановлених Законом України «Про міліцію», в порушення ст.22 Конституції України, є нікчемним правочином з дня прийняття закону, так само як застосування цього закону відповідачем з жовтня 2015 року по листопад 2016 року по відношенню до позивача, не кореспондуються зі ст.256 ЦПК України, більш того, свідчать про незгоду з обмеженням/скасуванням прав осіб, які мали право на пільги згідно Закону України «Про міліцію», тлумачення позивачем норм Закону України «Про національну поліцію».

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року N9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК ( 435-15 ) суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Отже, вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту нікчемності правочину, який полягає у скасуванні Законом України «Про національну поліцію» пільг по сплаті комунальних послуг, встановлених Законом України «Про міліцію», в порушення ст.22 Конституції України, з дня прийняття закону, так само як застосування цього закону відповідачем з жовтня 2015 року по листопад 2016 року по відношенню до позивача - не відносяться до фактів, що мають юридичне значення, встановлення яких можливе в порядку ст.256 ЦПК України за визначеним переліком, у зв'язку з чим, в цій частині позовних вимог слід відмовити у відкритті провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст. 256, ст.122 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

У відкритті провадження за позовними вимогами ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовити.

В решті позовних вимог про зобов'язання вчинити певні дії продовжити судовий розгляд.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Т.В.Шевцова