У х в а л а

іменем україни

30 грудня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., Висоцької В.С., Гримич М.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та державного акта на земельну ділянку, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Сумської області від 04 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, у якому, з урахуванням уточнень позовних вимог, просила визнати недійсними та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом від 13 березня 1998 року, державний акт від 09 червня 2008 року та від 14 липня 2008 року про право власності на земельну ділянку площею 0,0586 га, розташовану по АДРЕСА_1, видані на ім'я ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а також просила визнати недійсним та скасувати державну реєстрацію договору дарування від 14 липня 2008 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначала, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 березня 1998 року ОСОБА_5 09 червня 2008 року було видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0586 га по АДРЕСА_1, а також 14 липня 2008 року видано державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,0586 га по АДРЕСА_2, співвласником у вказаний державний акт вписано ОСОБА_7 з розміром частки - Ѕ частини вказаної земельної ділянки.

Посилаючись на те, земельні ділянки, на які видано обидва державні акти мають один кадастровий номер, крім того в державному акті від 14 липня 2008 року зазначена адреса належної їй земельної ділянки, просила позов задовольнити.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25 березня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 04 липня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 13 березня 1998 року видане на ім'я ОСОБА_5 після смерті батька ОСОБА_8 та скасовано його державну реєстрацію.

Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині рішення районного суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду в частині залишення без змін рішення районного суду, справу в цій частині направити на новий апеляційний розгляд, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Судове рішення в іншій частині не оскаржується, а тому відповідно до ст. 335 ЦПК України не переглядається.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги , колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Залишаючи без змін рішення районного суду в частині позовних вимог ОСОБА_4 про визнання недійсним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, апеляційний суд правильно виходив з того, що позивач не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_5 порушила її права отриманням державного акта на право власності на земельну ділянку площею 0,0586 га, розташовану по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішення суду апеляційної інстанції в оскаржуваній частині ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення без змін.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 04 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

В.С.Висоцька

М.К. Гримич