Справа № 212/3965/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2016 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Дехта Р.В., за участю секретаря судового засідання Більченко Ю.О.., представника позивача адвоката ОСОБА_1, представника відповідача адвоката ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, терті особи: ОСОБА_5, Жовтневий районний відділ у місті Кривий Ріг Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про усунення перешкод користування власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

11.07.2016 року до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області звернулася позивача ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_4, терті особи: ОСОБА_5, Жовтневий районний відділ у місті Кривий Ріг Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про усунення перешкод користування власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позову позивачка зазначає, що відповідно до ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» позивач ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 (назва вулиці змінено з Журналістів на ОСОБА_6), даний факт підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, видане Управлінням житлово-комунального господарства міськвиконкому 12.05.1994 року №ж 2269 та рішенням виконкому Криворізької міської ради народних депутатів «Про перейменування вулиці Журналістів на вулицю імені ОСОБА_6» від 29.05.1991 року № 147.

30 квітня 1993 року між третьою особою ОСОБА_5 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3) ОСОБА_7, яка є донькою позивачки та відповідачем ОСОБА_4 був укладений шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадського стану виконкому Жовтневої районної ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 374, даний факт підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу.

У зв'язку з тим, що донька позивача - третя особа ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_4 не мали свого житла, позивач дозволив їм зареєструватися у належній позивачу на праві власності вищевказаній квартирі.

ОСОБА_8 зазначеного шлюбу доньки позивача - третя особа ОСОБА_5 та відповідача ОСОБА_4 народилися: повнолітня донька ОСОБА_9

Михайлівна, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є онукою позивача; син ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2, який є моїм онуком позивача.

Онуки позивача також були зареєстровані у вищевказаній квартирі, даний факт підтверджується довідкою виданою Криворізькою об'єднаною міською довідково-інформаційною службою «НоваКом» від 09.06.2016 року № 2.

Після народження дітей відносини з відповідачем змінились. Між донькою позивача - третьою особою ОСОБА_5 та відповідачем постійно виникали непорозуміння і сварки, ініціатором яких був відповідач.

У 2009 році позивач перенесла інсульт, тому дуже потребувала уваги та спокою з бою близьких.З січня 2014 року під час сімейних конфліктів Відповідач допускав відносно доньки позивача - третьої особи ОСОБА_5 образи, іншим чином принижував її, навіть допускав відносно неї насильство, погрожував довести її до самогубства, відбирав особисті речі, документи, виганяв з вказаної квартири на вулицю.

Через постійні конфлікти у сім'ї доньки позивача, ініціатором, яких був завжди відповідач під час чергової сварки, яку вчинив відповідач, внаслідок чого позивач постійно відчуваю тривогу за життя та здоров'я доньки та онука, від чого позивач постійно заходжується у стресовому стані, настрій пригнічений, як наслідок у позивача стався повторно інсульт після чого потребує сторонньої допомоги, пересуваюся по квартирі зі сторонньою допомогою, даний факт підтверджується виписним епікризом № 168784 з медичної карті стаціонарного хворого від 12.11.2014 року, видана КЗ «Криворізькою міською лікарнею N 16» Дніпропетровської ОСОБА_11».

З часом дії відповідача відносно доньки позивача - третьої особи ОСОБА_5 ставали все більш агресивними - з грудня 2014 року під час ініційованих низьких конфліктів позивач став душити її за горло, приставляв при цьому їй кухонного ножа до горла аналогічне насильство підчас сварок Відповідач неодноразово застосовував до онука позивача малолітнього ОСОБА_10, так як позивач не може знаходитися осторонь в цих конфліктах, позивач ставала завжди на захист своїх близьких, тому відповідач погрожував при цьому позивачу позбавленням життя.

Так як позивач реально сприймаємо погрози відповідача та відчуваємо реальний страх боїмося за своє життя та здоров'я, донька позивача - третя особа ОСОБА_5 розірвала шлюб з відповідачем, даний факт підтверджується рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 травня 2016 року.

20 грудня 2015 року Відповідач ОСОБА_4, за допомогою онуки ОСОБА_9, забрав свої речі та виїхав з належної позивачу на праві власності вищевказаної квартири, до квартири, яка належить на праві власності онуці ОСОБА_9, що знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Вознесенського, 2/28 даний факт підтверджується актом про не проживання від 20.06.2016 року.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, послалась на обставини, що зазначенні в позові.

Відповідач ОСОБА_4, представник відповідача заперечували проти задоволення позову та зазначили, що відповідач бажає проживати в вказаній квартирі, за період 21 травня 2015 року по 05 липня 2016 року проходив військову службу у Збройних Силах України, що підтверджується матеріалами справи, а тому у вказаний час не мешкав у спірній квартирі. Бажає мешкати в квартирі, після звільнення з військової служби, приїхав проживати до квартири, всі мешканці квартири, що зареєстровані користуються пільгами, що наданні йому як учасники бойових дій, згідно законодавства.

Третя особа ОСОБА_5 суду пояснила, що позов підтримує та просить його задовольнити. Вона з ОСОБА_4 розірвала шлюб 26 травня 2016 року на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. Відповідач постійно вчиняє певні скандали, сварки. Відповідач зайняв саму більшу кімнату в квартирі та постійно вчиняє скандали, щодо перебування певних осіб у кімнаті, яку він зайняв. Вона йому постійно зазначає, що в кімнаті яку він зайняв перебувають дитячі речі, а тому син та вона постійно дути заходять, щоб брати дитячі речі. Вона разом з сином знаходяться в «прохідній» кімнаті. Спільного господарство з відповідачем не ведуть, в тому числі і ії матір.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Рішення суду повинно відповідати вимогам ст.. 213 та ст. 215 ЦПК України, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, про що також зазначено в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі».

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом було розяснено представнику позивача, відповідача, представнику відповідача, право заявляти клопотання про витребування судом доказів, якщо у сторін існують складності в їх отриманні, подавати відповідні докази, заявляти клопотання про витребування документів та призначення експертиз по справі.

В судовому засіданні під час розгляду справи встановлено наступне, що сторони по справі не заперечують, що позивачу ОСОБА_3 на праві власності належить квартира АДРЕСА_2.

Судом в судовому засіданні встановлено, що відповідач по справі ОСОБА_4 з 30 листопада 1993 року зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується відомостями адресно довідкового підрозділу ГУДМС України в Дніпропетровській області.

В судовому засіданні судом встановлено, що сторони по справі не заперечують, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 є родичами, а саме ОСОБА_3 є матірю ОСОБА_5.

Судом в судовому засіданні встановлено, що відповідно до рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 травня 2016 року, шлюб зареєстрований між ОСОБА_5 та ОСОБА_12, 30 квітня 1993 року, актовий запис №374, розірваною

Судом встановлено, що свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що є другом сімї ОСОБА_12 та у подружжя погані відносини. З боку ОСОБА_4 постійно лунають погрози, приниження, це все розповідає син подружжя ОСОБА_10. Михайло постійно погрожує та не хоче йти з квартири.

Судом встановлено, що свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що є братом ОСОБА_5, відповідач ОСОБА_4 тримав ножа біля горла сестри та в грудні 2015 року сказав, щоб перенесли його речі на іншу квартиру.

Судом встановлено, що свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що квартира належить ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 прийшли проживати до квартири. Михайла постійно говорить, що являється центром всесвіту. Коли потрібно було ОСОБА_3 виносити до карети швидкої допомоги, то ОСОБА_4 відмовився виносити тещу. ОСОБА_8 особисто чула, що вона не бажає, щоб в квартирі проживав ОСОБА_4.

Судом встановлено, що свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що є донькою ОСОБА_4 та ОСОБА_5. Батько попросив перевести його речі до бабусі, так як батько був на військовій службі.

Судом встановлено, що свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що є тіткою відповідача ОСОБА_4. Племінник мешкає на Лисака. Коли ОСОБА_4 проходив військову службу, то невістка перенесла його всі речі. Михайло за тещою поравс, постійно їй допомагає.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік.

Відповідно до статті 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Верховним судом України у постанові від 16 листопада 2016 року по справі №6-709цс16 зазначив наступну правову позицію, що частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Враховуючи наданні докази, суд дістається висновку, що позовні вимоги позивач про визнання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, втративши право користування житловим привішенням, квартири АДРЕСА_2 підлягають задоволенню, оскільки власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час, а також судом встановлено, що позивач та відповідач по справі не є членами однієї сімї, не ведуть спільне господарство та позивач є одноосібним власником житлової нерухомості, що не оспорюється відповідачем.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 215, 218, 367 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, втративши право користування житловим привішенням, квартири АДРЕСА_2.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення усіма учасниками процесу в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 22 грудня 2016 року.

Суддя: Р. В. Дехта