АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 609/1413/15-ц Головуючий у 1-й інстанції Ящук Т.М.
Провадження № 22-ц/789/1228/16 Доповідач - Хома М.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2016 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючої - Хоми М.В.

суддів - Кузьма Р. М., Загорський О. О.,

секретар - Танцюра О.В.

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю Лізингова компанія Еталон на рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 21 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю Лізингова компаніяЕталон про визнання договору недійсним, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд із вказаним позовом. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що маючи на меті придбати трактор, 20.10.2015 року уклав з відповідачем договір фінансового лізингу №003102. Представник відповідача перед укладення договору свідомо ввела позивач в оману. Укладаючи договір, представник ТОВ Лізингова компаніяЕталон повідомила вартість трактора 70 000 грн. та запевнила, що техніку йому поставлять протягом 2 днів після сплати 50% коштів. Проте, після сплати ним 44 000 грн. техніка не була поставлена. Ознайомившись після цього із текстом договору в домашніх умовах, позивач зрозумів, що був обманутий. Додатків до договору перед його укладенням позивачу не було надано, тому і на момент звернення до суду йому не відомо, яка ж ціна предмету лізингу зазначена у договорі. З додатків до аналогічних договорів інших клієнтів йому стало відомо, що ціна у таких договорах фінансового лізингу у десятки разів перевищує ціну, обумовлену сторонами в усному порядку перед укладенням договору. Крім цього, до умов договору (п.8.2.1) під видом лізингових платежів безпідставно включено платежі, які не є лізинговими, окрім комісії за організацію. У договорі відсутні індивідуальні ознаки предмета лізингу. Спірний договір суперечить вимогам Законів України Про фінансовий лізинг, Про захист прав споживачів. Позивач просив визнати договір недійсним, стягнути сплачені ним відповідачу 44 000 грн., а також 10 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Шумського районного суду Тернопільської області від 21 квітня 2016 року позов задоволено частково. Визнати частково недійсним договір № 003102 фінансового лізингу від 20 жовтня 2015 року , укладений між ТОВ ЛК Еталон та ОСОБА_1 , а саме п.п.а п.8.2.1 ст.8 Лізингові платежі, амортизація, щодо того, що перший лізинговий платіж складається із комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням договору, яка розраховується у додатку № 1 до даного договору. Стягнуто із ТОВ ЛК Еталон в користь ОСОБА_1 44000 грн., сплачених 20 жовтня 2015 року по квитанції № 73 на користь ТОВ ЛК Еталон. В решті позовних вимог відмовлено.

ТОВ ЛК Еталон, не погоджуючись із висновком суду про визнання недійсним п.п.а п.8.2.1 укладеного між сторонами договору, в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким повністю відмовити в задоволенні позову. Вказує, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки висновок суду про введення позивача в оману не відповідає дійсності, так як ОСОБА_1 погодився з умовами та самостійно підписав договір, обрав на власний розсуд предмет лізингу, про що зазначив письмовій заяві від 20.10.2015 року. Твердження позивача щодо відсутності у договорі індивідуальних ознак предмета лізингу є безпідставним, оскільки в Додатку №3 від 20.10.2015 року до Договору зазначена марка та модель предмета лізингу. Висновок суду щодо незаконності Комісії за організацію та Авансу ціни предмета лізингу є помилковим, так як комісія за організацію відноситься до інших витрат, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу, які передбачені підпунктом г п.2 ст.16 Закону України Про фінансовий лізинг. Судом не зазначено, в чому полягало порушення умов добросовісності.

Заслухавши пояснення позивача, який вважає рішення суду законним та обґрунтованим, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Визнаючи недійсним п.п.а п.8.2.1 укладеного між сторонами договору фінансового лізингу, суд першої інстанції дійшов висновку, що Законом України Про фінансовий лізинг не передбачено такий лізинговий платіж, як комісія за організацію , і відповідач не мав права її включити в договір. Крім цього, відповідач умисно в п.п. а п.8.2.1 ст. 8 договору не визначив суми в грошовому виразі, ні в процентному відношенні , яка буде складати комісію за організацію , а лише в додатку № 1 прописав, що це 10% від вартості предмету лізингу, щоб обманним шляхом заволодіти такою сумою грошей позивача і до того ж зразу ж, не відтягуючи, не розстрочуючи її на частини. При укладенні договору відповідач не розяснив позивачу, що 44 000 грн. це комісія за послуги, не вказано, які саме послуги. Для позивача сума 44 000 грн. є дуже велика і сприймалася ним як ціла вартість міні-трактора, який він бажав придбати.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги.

Оскільки ОСОБА_1 рішення суду не оскаржує, тому перевіряються доводи апеляційної скарги щодо законності рішення суду в частині визнання недійсним п.п. а п.8.2.1 ст. 8 укладеного між сторонами договору фінансового лізингу.

Встановлено, що 20.10.2015 року між ТОВ ЛК Еталон та ОСОБА_1 укладено договір фінансового лізингу №003102, відповідно до якого лізингодавець зобов'язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно - предмет лізингу, визначений у п. 3.1. договору, згідно з яким предметом лізингу є міні- трактор Branson 3520R, а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору.

Статтею 8 договору сторонами визначено лізингові платежі, амортизацію, зокрема, п.8.2.1 цієї статті визначено, що перший лізинговий платіж складається із комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням договору (надалі - комісія за організацію), яка розраховується в додатку № 1 договору.

Згідно Додатку №1 до договору фінансового лізингу №003102 від 20.10.2015 року, предметом лізингу є міні трактор Branson 3520R та передбачено комісію за організацію 10% - 44 000 грн. при вартості трактора 440 000 грн.

В цей же день позивач здійснив оплату на рахунок відповідача 44 000 грн., про що свідчить квитанція від 20.10.2015 року, видана філією- Волинське обласне управління № 10002 .

Визнаючи недійсною умову договору щодо включення до лізингового платежу комісійної винагороди, яка розраховується у додатку №1, суд прийшов до помилкового висновку про введення позивача в оману стосовно того, що являє собою комісія, не розяснив, за що позивач платить 44 000 грн.

Суд не врахував, що як договір у цілому, так і додаток №1, який є невідємною частиною договору, підписаний ОСОБА_1 У додатку №1 чітко вказана інформація щодо вартості предмета лізингу 440 000 грн., комісія за організацію 10% - 44 000 грн.

Та обставина, що сума 44 000 грн. є дуже великою для позивача і сприйнялася ним як вартість трактора, не може бути доказом введення позивача в оману.

Підписанням договору, в тому числі і додатку №1, ОСОБА_1 підтвердив ознайомлення та згоду з його умовами.

Отже, факт введення позивача в оману за обставин, наведених у позовній заяві, відсутній.

Також помилковим є висновок про те, що Законом України Про фінансовий лізинг не передбачено такий лізинговий платіж, як комісія за організацію, і відповідач не мав права включати її в договір.

Згідно з положеннями ст.16 Закону України Про фінансовий лізинг лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Тобто, перелік лізингових платежів не є вичерпним.

Також, застосовуючи Закон України "Про захист прав споживачів", суд першої інстанції не вказав, на підставі яких ознак, зазначених у ч. 2 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", кваліфікував умову договору, а саме п.п. а п. 8.2.1 ст. 8 Договору несправедливою.

Для констатації істотного дисбалансу прав та обовязків сторін договору необхідно провести системний аналіз умов договору в цілому, однак взяв до уваги лише один пункт договору.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, рішення суду в частині визнання недійсним п.п.а п.8.2.1 укладеного між сторонами договору фінансового лізингу з відстав введення позивача в оману слід скасувати з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову.

В решті рішення слід залишити без змін.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Лізингова компанія Еталон задовольнити частково.

Рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 21 квітня 2016 року в частині задоволення позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2