У х в а л а

іменем україни

30 грудня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.,

суддів: Кадєтової О.В., Кузнєцова В.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за касаційною скаргою ОСОБА_1, поданою його представником ОСОБА_2, на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 2 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, просив поновити його на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, посилаючись на те, що 3 вересня 2007 року він був прийнятий на посаду лікаря медпункту Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості.

12 червня 2013 року на підставі наказу № 76 Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості його звільнено з роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 серпня 2014 року ОСОБА_1 був поновлений на роботі і приступив до виконання обов'язків 6 лютого 2015 року. 6 квітня 2015 року він був відсутній на роботі і 08 квітня 2015 року подав заяву про надання відпустки у зв'язку зі складними сімейними обставинами.

Наказом № 02-03/53 від 7 травня 2015 року позивача було звільнено з посади за прогул без поважних причин на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

ОСОБА_1 вважав звільнення незаконним, оскільки він не вчиняв прогулу, а причини його відсутності на роботі були поважними. Крім того, при звільненні позивача не була отримана згода профспілкового комітету.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 9 жовтня 2015 року позов задоволено.

Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді лікаря-хірурга медичної лабораторії Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості з 7 травня 2015 року.

Стягнено з Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 7 травня 2015 року по 9 жовтня 2015 року у сумі 7 590,10 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у сумі 1 530,79 грн допущено до негайного виконання.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 2 грудня 2015 року рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 9 жовтня 2015 року скасовано, у позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 2 грудня 2015 року, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах його повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, у складі, визначеному цим Законом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що звільнення позивача відбулося із порушенням норм чинного законодавства.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у позові, апеляційний суд, встановивши, що профспілковим комітетом надано згоду про звільнення позивача, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність порушень чинного законодавства при звільненні позивача та відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 2 грудня 2015 рокуухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуОСОБА_1, подану його представником ОСОБА_2, відхилити.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 2 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийС.О.Карпенко
Судді: О.В.Кадєтова В.О.Кузнєцов