Справа № 203/1149/16-ц
Провадження № 2/0203/642/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2016 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Єдаменка С.В.,

при секретарі Заярній А.Ю.,

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

встановив:

15 березня 2016 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя. В обґрунтування позову зазначено, що з 04 червня 1994 року позивачка перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який 19 травня 2015 року був розірваний. Під час перебування сторін у шлюбі ними було набуто право власності на рухоме та нерухоме майно, яке позивачка просить поділити в судовому порядку, а саме, з урахуванням змін та доповнень, стягнути з ОСОБА_5 на її користь грошові кошти в сумі 47 533,50 грн., яка є ? частиною від вартості транспортного засобу, марки ФОРД СІЄРРА 1988 року випуску, та транспортного засобу, ФОРД СІЄРРА 1987 року випуску; визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину домоволодіння № 3, розташованого на земельній ділянці площею 800 кв.м. за адресою: м. Дніпро, вул. Нахімова, 3. На вказаній земельній ділянці знаходить: А-1 житловий будинок саман.обкл.цегл. ж/пл.. 46,9 кв.м., Б, В сараї, Г-вбиральня, № 1,3-8 огорожа, № 2 водоколонка, І, ІІ, ІІІ мостіння, IV зливна яма; визнати за ОСОБА_6 право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,0809 га, розташованої за адресою: м. Дніпро, вул. Нахімова, 3; виділити ОСОБА_1 відповідно до ? частки у власності домоволодіння № 3, приміщення № 2(1-кухня, 2-житлова, 3-житлова, 4-житлова), загальною площею 29,5 кв.м.; залишити господарські будівлі та споруди за адресою м. Дніпро, вул. Нахімова, 3 (Б, В сараї, Г вбиральня, № 1,3-8 огорожа, № 2 водоколонка, І, ІІ, ІІІ мостіння, IV зливна яма) у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_3; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 60 437,00, які є компенсацією від вартості ? частини будівельних матеріалів, конструктивних елементів та обладнання, що були використанні в процесі самочинної побудови гаражу; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 2 000,00 грн., які було сплачені позивачем за проведення експертних оцінок спільного майна подружжя; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 4 093,29 грн. (а.с.а.с.2-4, 103)

Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, позов просила задовольнити. Просила замість грошової компенсації за автомобіль, визнати за нею право власності на транспортний засіб, ФОРД СІЄРРА 1987 року випуску

Позивачка в судовому засіданні з доводами представника погоджувалась, позов підтримала.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував частково. Зазначав, що земельна ділянка не є обєктом поділу, оскільки вона була приватизована відповідачем та є його особистою приватною власністю, також просив залишити за відповідачем автомобіль 1987 року випуску.

Відповідач в судовому засіданні з доводами свого представника погоджувався, позов просив задовольнити частково.

Дослідивши матеріали даної цивільної справи, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

04 червня 1994 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу виданим 04 червня 1994 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Павлоградської міської ради народних депутатів Дніпропетровської області, актовий запис № 324 (а.с.7)

Під час перебування позивача та відповідача у шлюбі ними були придбані автомобілі марки Форд Сієрра, 1987 року випуску, реєстраційний № 217 78 АН, колір сіра перлина, шасі, кузов, рама № WFOAXX6BBAHL65470 та марки Форд Сієрра, 1988 року випуску, реєстраційний № 590 65 АН, колір білий, двигун, рама, кузов № НОМЕР_1. Право власності на вказані автомобілі зареєстроване за ОСОБА_3, що підтверджується наявними фотокопіями свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів серії ЯАА № 422841 та серії ЯАА № 281294 (а.с.а.с.11, 35). Факт придбання вказаних автомобілів в період шлюбу сторони в судовому засіданні не заперечували.

11 квітня 2001 року ОСОБА_3 купив домоволодіння № 3, розташоване на земельній ділянці площею 800 кв.м., за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Нахімова, б. 3. На вказаній земельній ділянці знаходяться: А-1 житловий будинок саман.обкл.цегл., ж/пл.46,9 кв.м., Б, В сараї, Г-вбиральня, № 1,3-8 огорода, № 2 водоколонка, І, ІІ, ІІІ мостіння, ІV зливна яма. Вказане підтверджується договором купівлі продажу від 11 квітня 2001 року укладеним між ОСОБА_7 та ОСОБА_3, посвідченого 11 квітня 2001 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрованим в реєстрі за № 1-1425 (а.с.а.с.14, 80)

05 серпня 2002 року на підставі рішення Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 19.06.2002 року за № 446/2, відповідачу була передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,0809 гектарів, яка розташована на території Кіровського району м. Дніпропетровська, вул. Нахімова, б.3., яка передана для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Вказане підтверджується державним актом на право приватної власності на землю ІІІ-ДП № 009729, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 039399 (а.с.а.с.20, 79).

19 травня 2015 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу Серія І-КИ № 211012, виданого 19 травня 2015 року Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, за відповідним актовим записом № 35. (а.с.8)

Спірні правовідносини між сторонами складись як в період чинності Кодексу про шлюб та сімю України (в період до 31 грудня 2003 року включно), так і в період чинності Сімейного кодексу України (з 01 січня 2004 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Згідно ч. 1 ст 28 Кодексу про шлюб та сімю України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Згідно з ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з ч. 1 ст. 65 Сімейного кодексу України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. 369 Цивільного кодексу України встановлено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Згідно з ст. 372 Цивільного кодексу України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

У звязку з викладеним, враховуючи, що домоволодіння № 3 по вул. Нахімова в м. Дніпрі було придбано відповідачем в період шлюбу, суд приходить до висновку, що воно є спільною сумісною власністю подружжя.

При вирішення питання щодо поділу домоволодіння, суд враховує, що відповідач в судовому засіданні проти поділу будинку в рівних частках не заперечував, а тому вважає за необхідне в порядку поділу домоволодіння № 3 по вул. Нахімова в м. Дніпрі визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину вказаного домоволодіння, яке в цілому складається з: житловий будинок літ. А-1 площею 58,8 кв.м, житлова площа 46,9 кв.м., сарай літ. Б, сарай літ. В, уборна літ. Г, огорожа № 1, 3 8, водоколонка № 2, мостіння літ. І, ІІ, ІІІ, зливна яма літ. ІV.

Разом з тим, згідно ст. 370 Цивільного кодексу України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Згідно ст. 364 Цивільного кодексу України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

При вирішенні питання щодо виділу частки в натурі в домоволодінні № 3 по вул. Нахімова в м. Дніпрі, суд враховує, що вказане домоволодіння обладнано як дві різні, окремі квартири, які мають різні входи, що підтверджується технічним паспортом на вказане домоволодіння (а.с.83-86), та приймаючи до уваги, що відповідач проти виділу в натурі заявленої позивачкою частки в вказаному домоволодінні не заперечував, суд вважає за необхідне в порядку розподілу домоволодіння № 3 по вул. Нахімова в м. Дніпрі: виділити в натурі ОСОБА_1 приміщення № 2 загальною площею 29,5 кв.м., яке в цілому складається з: 1 кухня, 2 житлова, 3 житлова, , 4 житлова. При цьому частину домоволодіння № 3, яка складається з приміщення № 1 загальною площею 29,3 кв.м., яке в цілому складається з: 1 кухня, 2 житова, 3 житлова, суд вважає за необхідне виділити в натурі ОСОБА_3

Доказів можливого самостійного використання забудов домоволодіння № 3 по вул. Нахімова в м. Дніпрі: сарай літ. Б, сарай літ. В, уборна літ. Г, огорожа № 1, 3 8, водоколонка № 2, мостіння літ. І, ІІ, ІІІ, зливна яма літ. ІV, до матеріалів справи сторонами не надано, тому суд вважає за необхідне вказані забудови залишити в спільному користуванні за позивачем та відповідачем.

Твердження відповідача про те, що вказані допоміжні забудови на цей час знесені, суд не приймає до уваги, оскільки жодних доказів цього у справі немає. Суд також враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 349 Цивільного кодексу України У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру. Оскільки допоміжні споруди є нерухомим майном відповідно до ч. 1 ст. 181 Цивільного кодексу України і право власності на них згідно ч. 1 ст. 182 Цивільного кодексу України підлягають державній реєстрації, до внесення відповідних змін до реєстру за заявою власника, у суду немає підстав вважати, що право власності на це майно припинено. Слід також відзначити, що позовні вимоги про визнання права власності на допоміжні споруди припиненим чи про внесення змін до відповідного державного реєстру сторонами не заявлялись, вони не позбавлені права заявити так вимоги в майбутньому або вирішити питання припинення права власності на знищені споруди шляхом подання відповідної заяви.

Вирішуючи питання щодо поділу земельної ділянки суд виходить з наступного.

Земельна ділянка за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Нахімова, б. 3 була отримана відповідачем у власність 05 серпня 2002 року на підставі рішення Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 19.06.2002 року за № 446/2, тобто в період чинності Земельного кодексу України 2001 року.

Згідно п. в) ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України 2001 року громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі приватизації земельних ділянок, що раніше ним були надані в користування.

Згідно ст. 116 Земельного кодексу України 2001 року громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян

Як зазначено в п. 182 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (з наступними змінами та доповненнями) Відповідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 3К, 377 ЦК.

Оскільки спірна земельна ділянка була приватизована відповідачем, суд приходить до висновку, що вона є його особистою приватною власністю і не відноситься до спільного майна подружжя.

Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Згідно ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Оскільки судом було прийнято рішення про визнання за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину домоволодіння № 3 по вул. Нахімова в м. Дніпрі, суд вважає за необхідне пропорційно до цього виділити за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0809 га по вул. Нахімова, 3 в м. Дніпрі.

Посилання відповідача та його представника на те, що ст. 120 Земельного кодексу України набула чинності після придбання домоволодіння № 3 по вул. Нахімова в м. Дніпрі суд не приймає до уваги, оскільки виділення частини земельної ділянки відбувається у звязку з поділом домоволодіння за рішенням суду. Крім того, згідно ч. 1 ст. 30 Земельного кодексу України 1990 року, чинного на час придбання вказаного домоволодіння, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди.

Вирішуючи питання про поділ автомобілів суд виходить з наступного.

Згідно звіту про оцінку № 15-12-02-2 від 07 грудня 2015 року, ринкова вартість колісного транспортного засобу, легкового автомобілю Ford Sierra, 1987 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_2, з урахуванням обмежувальних умов і зроблених допущень скала 46 824 грн. (а.с.12)

Згідно звіту про оцінку № 15-12-02-1 від 07 грудня 2015 року, ринкова вартість колісного транспортного засобу, легкового автомобілю Ford Sierra, 1988 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_3, з урахуванням обмежувальних умов і зроблених допущень скала 48 243 грн. (а.с.12)

В судовому засіданні позивачка просила залиши їй автомобіль 1987 року випуску.

Відповідач в судовому засіданні просив залишити йому той самий автомобіль 1987 року випуску, мотивуючи це тим, що вказаний автомобіль знаходиться в його постійному користуванні, він його постійно доглядає, також даний автомобіль більш комфортабельний для перевезення батька відповідача, який є хворою людиною та не може самостійно пересуватись.

Разом з тим, вартість вказаних вище автомобілів є різна, різниця вартості становить 1419 грн. Єдиною різницею в порядку поділу майна між сторонами є розмір частки, який був виділений в натурі, де ОСОБА_1 було виділено в натурі приміщення № 2 загальною площею 29,5 кв.м., а ОСОБА_3 було виділено приміщення № 1 загальною площею 29,3 кв.м.

Згідно звіту про оцінку від 09 листопада 2015 року ринкова вартість житлового будинку (А-1), загальною площею 58,8 кв.м., з госпбудівлями та спорудами, розташованих за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Нахімова, буд.3, з урахуванням обмежувальних умов і зроблених допущень склала 460 429 грн. (а.с.19) Враховуючи вартість часток домоволодіння, які була виділені позивачці та відповідачу, приймаючи до уваги, що вартість виділеного позивачці майна є більшою, ніж вартість майна, яке залишилось у відповідача, суд вважає за необхідне визнати за позивачкою право приватної власності на більш дешевий автомобіль Форд Сієрра, 1987 року випуску, реєстраційний № 217 78 АН, колір сіра перлина, шасі, кузов, рама № WFOAXX6BBAHL65470, припинивши право спільної сумісної власності на нього, задля забезпечення рівності поділу майна.

Вирішуючи питання щодо поділу будівельних матеріалів, конструктивних елементів та обладнання, які були використані в процесі самочинного будівництва нежитлової будівлі гаражу з оглядовою ямою домоволодіння № 3 по вул. Нахімова в м. Дніпрі суд виходить з наступного.

Позивачкою заявлені вимоги про визнання права власності на вказані будівельні матеріали, обладнання за відповідачем з виплатою їй відповідної грошової компенсації. Відповідач проти цього не заперечував.

В той же час, згідно ч. 4, 5 ст. 71 Сімейного кодексу України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Вказані положення були розяснені сторонам в судовому засіданні.

Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Оскільки грошові кошти на депозит для компенсації вартості самочинного будівництва не вносились, суд приходить до висновку про неможливість задоволення вимоги про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 60 437,00, які є компенсацією від вартості ? частини будівельних матеріалів, конструктивних елементів та обладнання, що були використанні в процесі самочинної побудови гаражу.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Оскільки право власності на будівлю гаражу не зареєстровано, дозвільних документів на початок будівництва саме цієї споруди суду надано не було, суд приходить до висновку, що вказане будівництво є самочинним, не набуло правового статусу нерухомого майна чи обєкта незавершеного будівництва, а є комплексом матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього самочинного будівництва.

Разом з тим, враховуючи, що вказане майно може бути розподілено на частки, суд вважає за необхідне в порядку поділу майна визнати за кожною зі сторін право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, конструктивних елементів та обладнання, які були використані в процесі самочинного будівництва нежитлової будівлі гаражу з оглядовою ямою домоволодіння № 3 по вул. Нахімова в м. Дніпрі.

Суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки витрати на проведення оцінки майна (а.с.25)

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат розгляду справи, суд вважає за необхідне судові витрати понесені позивачем, які складаються з судового збору (а.с.1) покласти на відповідача.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 22, 28 Кодексу про шлюб та сімю України, 181, 182, 321, 331, 364, 365, 368-370, 372, 377 Цивільного кодексу України, ст.ст. 57, 60, 63, 65, 69-71 Сімейного кодексу України, ст. 81, 116, 120 Земельного кодексу України, ст.ст.10, 11, 60, 79, 88, 212, 213 - 215 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 право власності на 1/2 частину домоволодіння № 3 по вул. Нахімова в м. Дніпрі, яке в цілому складається з: житловий будинок літ. А-1 площею 58,8 кв.м, житлова площа 46,9 кв.м., сарай літ. Б, сарай літ. В, уборна літ. Г, огорожа № 1, 3 8, водоколонка № 2, мостіння літ. І, ІІ, ІІІ, зливна яма літ. ІV.

В порядку розподілу домоволодіння № 3 по вул. Нахімова в м. Дніпрі:

виділити в натурі ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 в домоволодінні № 3 по вул. Нахімова в м. Дніпрі приміщення № 2 загальною площею 29,5 кв.м., яке в цілому складається з: 1 кухня, 2 житова, 3 житлова, , 4 житлова;

виділити в натурі ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 в домоволодінні № 3 по вул. Нахімова в м. Дніпрі приміщення № 1 загальною площею 29,3 кв.м., яке в цілому складається з: 1 кухня, 2 житова, 3 житлова;

приміщення домоволодіння № 3 по вул. Нахімова в м. Дніпрі: сарай літ. Б, сарай літ. В, уборна літ. Г, огорожа № 1, 3 8, водоколонка № 2, мостіння літ. І, ІІ, ІІІ, зливна яма літ. ІV залишити в спільному користуванні за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, номер облікової картки платника податків НОМЕР_5

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0809 га по вул. Нахімова, 3 в м. Дніпрі.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 право приватної власності на автомобіль Форд Сієрра, 1987 року випуску, реєстраційний № 217 78 АН, колір сіра перлина, шасі, кузов, рама № WFOAXX6BBAHL65470, припинивши право спільної сумісної власності на нього.

В порядку поділу майна визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 право власності на 1/2 частину та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, конструктивних елементів та обладнання, які були використані в процесі самочинного будівництва нежитлової будівлі гаражу з оглядовою ямою домоволодіння № 3 по вул. Нахімова в м. Дніпрі.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, номер облікової картки платника податків НОМЕР_5, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, номер облікової картки платника податків НОМЕР_4, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 витрати з проведення оцінки майна в розмірі 2 000 (дві тисячі) грн. 00 коп., витрати по сплати судового збору в розмірі 4 093 (чотири тисячі девяносто три) грн. 29 коп., а разом 6 093 (шість тисяч девяносто три) грн. 29 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили у порядку, передбаченому статтею 223 ЦПК України, і може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 19.08.2016 року.

Суддя С.В. Єдаменко