Дата документу 03.10.2016
Провадження № 2/320/686/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2016 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Бахаєва І.М.,

при секретарі: Фурсовій Л.І.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1,

представника позивача - адвоката Цокало О.І.,

відповідача: ОСОБА_3,

представника третьої особи органу опіки та піклування - виконавчого комітету Мелітопольської міської ради: Гнєдашової Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа орган опіки та піклування - виконавчого комітету Мелітопольської міської ради про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради, про позбавлення батьківських прав відносно сина ОСОБА_5, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, що 27 січня 2006 року був зареєстрований шлюб між нею ОСОБА_1 та ОСОБА_3. ІНФОРМАЦІЯ_2 у позивачки та відповідача народився син ОСОБА_5. 6 лютого 2008 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано. З травня 2007 року відповідач не проживає з ОСОБА_1 та неповнолітнім сином, не приймає ніякої участі в утриманні сина, ухиляється від сплати аліментів. Починаючи з травня 2007 року по даний час склалася сума заборгованості по аліментам. Весь цей час відповідач не надає ніякої іншої допомоги на утримання сина, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не спілкується з сином належним чином, тобто не дбає про його нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, не цікавиться належним чином його життям, станом здоров'я, взагалі не відвідував його в дитячому дошкільному закладі, у Мелітопольському навчально-виховному комплексі №16. Може раз у рік всього лише одну годину побути з сином и все. Весь вказаний час ОСОБА_1 самостійно утримує та виховує неповнолітнього сина, дбаю про його фізичний, емоційний та духовний розвиток.

У якості нормативного обґрунтування позивачка посилається на ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 164-166 Сімейного кодексу України, Постанову Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав».

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1, та її представник, Цокало О.І., який діє на підставі угоди про надання правової допомого та про представництво інтересів від 07.12.2015 року, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити.

В судовому засіданні, відповідач ОСОБА_3 з позовом позивачці ОСОБА_1 не погодився та пояснив, те що він піклується про сина в міру власних можливостей, заборгованість по аліментам погашається. Не нечасті зустрічі з сином бувають у зв'язку з тим, що ОСОБА_3 часто та по довгу знаходиться на роботах в Російської Федерації.

В судовому засідання представник третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Гнєдашова Н.Г. вважає поки недоцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_3.

Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, заслухавши пояснення осіб, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об'єктивному та всебічному з'ясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, виходячи із принципу діспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків передбачених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відкриваючи провадження у справі суд попередив сторони про те, що відповідно до ч.1 ст. 131 ЦПК України, вони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті.

Виходячи зі змісту положень статті 60 ЦПК України суд розглядає справу на підставі доказів, які подані сторонами до початку безпосереднього судового розгляду.

Судом встановлено наступні обставини.

27 січня 2006 року був зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_1 від 27.01.2006р. актовий запис №35 та паспортом НОМЕР_2 виданий Мелітопольським МВ УМВС 11.03.2006р., (а.с.18).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у позивачки з відповідачем народився син ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_3 від 12.09.2006р. актовий запис №1115 від 12.09.2006р., (а.с.7).

6 лютого 2008 року шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано на підставі свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_4 від 6.02.2008р. актовий запис №59 від 6.02.2008р., (а.с.8).

В ході розгляду справи встановлено, що відповідач перестав проживати разом з ОСОБА_1 та неповнолітнім сином ОСОБА_5 з травня 2007 року, не приймає необхідної участі в утриманні сина, систематично створював накопичування заборгованості по аліментах на утримання сина, що підтверджується розрахунками заборгованості боржника по аліментам ВДВС Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області від 9 грудня 2015 року та від 19 липня 2016 року, (а.с.9).

Відповідач не надає іншої допомоги на утримання сина, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не спілкується з сином належним чином, тобто не дбає про його нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей.

Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню неповнолітнього сина, не цікавиться належним чином його життям, станом здоров'я, не відвідував сина в дитячому дошкільному закладі, у Мелітопольському навчально-виховному комплексі №16. Відповідач бачиться з сином раз на пів року по однієї годині, що підтверджується наступними письмовими доказами: довідкою Мелітопольського навчально-виховного комплексу №16 від 9.10.2015р. №696, довідкою Мелітопольського навчально-виховного комплексу №16 від 7.12.2015р. №94, довідкою КУ Первинної санітарної допомоги №2 від 9.12.2015р., довідкою Мелітопольського тенісного клуба «Єйс» від 7.12.2015р., довідкою центру розвитку дітей «Почемучка» від 7.12.2015р., довідкою дошкільного навчального закладу №44 «Веселка» комбінованого типу Управління освіти Мелітопольської міської Ради №357 від 7.12.2015р., контрактом на навчання учня 4-Б класу у госпрозрахунковій групі продовженого дня Мелітопольського навчально-виховного комплексу від 1.09.2015р., характеристикою від 8.12.2015р. старшої по будинку АДРЕСА_1, (а.с.10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17).

Вказані обставин підтвердили свідки ОСОБА_7 вчитель Мелітопольського навчально-виховного комплексу №16 класний керівник неповнолітнього ОСОБА_5, ОСОБА_8 бабуся неповнолітнього ОСОБА_5.

Крім того, відповідно до інформаційного листа директора та психолога Мелітопольського навчально-виховного комплексу №16 від 26 квітня 2016 року в ході проведення проективних методик щодо участі батька ОСОБА_3 в житті дитини ОСОБА_5 з'ясовано те, що ОСОБА_5 на непрямі питання про сім'ю жодного разу не згадав батька. По результатам проективних методик образ батька відсутній. При обговоренні його малюнків ОСОБА_5 також не згадував про батька, що може бути зумовлено мінімізацією спілкування батька з сином або являтися захисною реакцією внаслідок психотравмуючих обставин.

Суд критично ставиться до пояснень відповідача стосовно неможливості частого спілкування з сином, у зв'язку з тим, що ОСОБА_3 часто та по довгу знаходиться на роботах в Російської Федерації. Вказані обставини спростовані листом Державної прикордонної служби України від 2.08.2016р. (а.с. 84) відповідно якого відомостей про перетинання відповідачем державного кордону України у період з 1 січня 2013 року по теперішній час не виявлено, т.т. в Російську Федерацію відповідач в указаний термін часу не виїжджав.

Суд також критично ставиться до довідки заступника директора Мелітопольського НВК №16 ОСОБА_9 та директора С.В.Ковпак, оскільки вона складна родичем відповідача, як про це вказано у самої довідці, т.т. зацікавленою особою. Відомості викладені у довідці суперечать раніше виданої довідки Мелітопольського НВК №16 від 9.10.2015р. №696, листом Мелітопольського НВК №16 від 26.04.2016р., показаннями ОСОБА_7, вчителя Мелітопольського НВК №16 класний керівник ОСОБА_5, яка пояснила що ОСОБА_9 жодного разу не цікавився учнем ОСОБА_5 та про те, що це не входить до його службових обов'язків у Мелітопольському НВК №16.

Відповідно до ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого заставі охорони здоров'я без поважної заподій і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Відповідно до ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, у сім'ї якої проживає дитина, застава охорони здоров'я або навчальний застава, у якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; утрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тихнув майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати в разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди в разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» факт ухилення від виховання може бути підтверджено наведеними доказами.

Згідно ч.ч.1-5 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України та ч. 2 п. 16 Пленуму Верховного суду від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкуються з дитиною, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти.

Відповідно до ст.ст. 8,11 Закону України „Про охорону дитинства " кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки, або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя тощо.

Відповідно до статей 25, 27, 29 Конвенції про Права дитини, ратифікованої Постановою ВР 27.02.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці визнають права дитини, яка віддана компетентними органами на піклування з метою догляду за нею, її захисту або фізичного чи психічного лікування, на періодичну оцінку лікування, наданого дитині, і всіх інших умов, пов'язаних з таким піклуванням про дитину. Держави-учасниці погоджуються щодо того, що освіта дитини має бути спрямована на: розвиток особи, талантів, розумових і фізичних здібностей дитини в найповнішому обсязі; виховання поваги до прав людини та основних свобод, а також принципів, проголошених у Статуті Організації Об'єднаних Націй; виховання поваги до батьків дитини, її культурної самобутності, мови і національних цінностей країни, в якій дитина проживає, країни її походження та до цивілізацій, відмінних від її власної; підготовку дитини до свідомого життя у вільному суспільстві в дусі розуміння, миру, терпимості, рівноправності чоловіків і жінок та дружби між усіма народами, етнічними, національними і релігійними групами, а також особами з корінного населення.

Враховуючи вищевикладене, суд, вважає, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі та вважає необхідним позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно його сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 за тими підставами, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до неповнолітнього сина, взагалі з ним не спілкується, не проявляє до нього батьківської турботи, постійної матеріальної допомоги не надає, байдуже ставиться до виховання та його долею не цікавиться.

У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України витрати понесені позивачем у зв'язку із зверненням до суду покладаються на відповідачів.

На підставі викладеного, керуючись до статей 25, 27, 29 Конвенції про Права дитини, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212, 215 ЦПК України, ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 164-166 Сімейного кодексу України, Постанову Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа орган опіки та піклування - виконавчого комітету Мелітопольської міської ради про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав відносно його сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований АДРЕСА_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрована АДРЕСА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: І.М. БАХАЄВ