УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Закропивного О.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Головного державного управління охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибальства в Закарпатській області, треті особи: приватне акціонерне товариство «Закарпатський рибокомбінат», ОСОБА_5, про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою товариства з додатковою відповідальністю «Закарпатський рибокомбінат» на заочне рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 9 вересня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 16 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на інформаційному сайті Закарпатдержрибоохорони (www.zakrib.com.ua) розміщено «ІНФОРМАЦІЯ_2», підписаний начальником Головного управління Закарпатдержрибоохорони ОСОБА_5, в якому останній поширив недостовірну (неправдиву) інформацію, яка принижує його честь, гідність та ділову репутацію і завдає моральної шкоди.

У цьому листі, зокрема, зазначалося, що приватне акціонерне товариство «Закарпатський рибокомбінат» (далі - ПрАТ «Закарпатський рибокомбінат»), яке він очолює, без належно оформлених документів та відповідної ліцензії займалося незаконною рибогосподарською діяльністю.

Крім того, ОСОБА_5 вказував, що під час перевірки вилову риби на водосховищі «Сільва-1» та урочищі Дубки м. Виноградова інспекторами рибоохорони зафіксовано загальний улов у 5,302 тонн, із яких 1,850 тонн склали туводні види риби (карась, окунь, плитка, інші), та якщо у той час там не було достатньої кількості інспекторів, то ОСОБА_4 просто б «прихватизував» і ті 2 тонни риби, як це він зробив на водосховищі «Форнош».

Враховуючи те, що поширена інформація порушує його особисті немайнові права, принижує честь, гідність та ділову репутацію, як керівника підприємства, і внаслідок поширення такої інформації йому було завдано моральну шкоду, просив визнати недостовірною поширену відповідачем інформацію стосовно незаконної рибогосподарської діяльності ПрАТ «Закарпатський рибокомбінат» та нього особисто, викладену у «ІНФОРМАЦІЯ_2» від ІНФОРМАЦІЯ_1, і спростувати її; стягнути з відповідача на його користь 10 тис. грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Заочним рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 9 вересня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 16 травня 2016 року, ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ТДВ «Закарпатський рибокомбінат», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій, ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій, вірно застосувавши положення ст. ст. 275, 277 ЦК України, врахувавши роз'яснення п. 12 постанови пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», оцінивши належним чином подані сторонами докази (ст. 212 ЦПК України), з дотриманням норм процесуального права, обґрунтовано виходили із відсутності правових підстав для покладення відповідальності на Головне державне управління охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибальства в Закарпатській області за поширення недостовірної інформації відносно позивача.

Колегія погоджується з такими висновками судів.

Відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров'я, право на безпечне для життя і здоров'я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості (ч. 1 ст. 270 ЦК України).

Згідно із ч. ч. 1, 4 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

У п. 12 постанови пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (п. 2 ч. 2 ст. 119 ЦПК України).

Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

Позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт поширення відповідачем відносно нього недостовірної інформації, що є його обов'язком відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України.

З урахуванням принципів змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого в ст. 11 ЦПК України, рішення є правильним і підстав для його скасування немає.

Доводи касаційної скаргиводяться до оцінки доказів, однак відповідно дост. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За таких обставин, правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суди із урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшли висновку про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю «Закарпатський рибокомбінат» відхилити.

Заочне рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 9 вересня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 16 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддіВ.І. Журавель
О.В. Закоропивний С.Ф. Хопта