АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1118/16 Головуючий 1 інст. - Проценко Л.Г.
Справа № 642/245/15-ц Доповідач - Кісь П.В.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2016 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого, судді - Кіся П.В.,

суддів: - Хорошевського О.М.,

- Шаповал Н.М.,

за участю секретаря - Сементовської О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

17 січня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, який уточнив 27.04.2015 року і просив стягнути заборгованість у зв'язку з невиконанням відповідачами зобов'язань за договором позики, з урахуванням ст.625 ЦК України, з ОСОБА_6 - 838 756 грн., а з ОСОБА_3 - 1 539 111 грн. (т.1 а.с.136-140)

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_4 вказував, що ОСОБА_6 за період з 08.07.2011 року позичила у нього грошові кошти у розмірі 31000 доларів США, а ОСОБА_3 за період з 01.07.2014 року по 17.02.2014 року позичив у нього грошові кошти у розмірі 52000 доларів США і 3500 євро, однак отримані від нього в борг гроші, незважаючи на його вимоги, не повертають.

В уточненій позовні заяві від 27.04.2015 року ОСОБА_4 просив стягнути з ОСОБА_6 заборгованість у розмірі 838756,53 грн., а з ОСОБА_3 - 54000 доларів США, 3500 євро та відсотки за користування чужими грошима, що всього становить -1 539 111 грн. 58 коп. (т.1 а.с 136-140).

Як на доказ обґрунтованості позовних вимог, ОСОБА_4 посилався на розписки про отримання відповідачами вказаних у позовній заяві грошових коштів.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 04 червня 2015р. за заявою ОСОБА_4 закрито провадження щодо його вимог до ОСОБА_6 у зв'язку з добровільним виконанням зобов'язань. (т.1 а.с.236,238).

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 задоволено частково.

Суд вирішив стягнути з ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 1 491 085 грн. 08 коп. та 3654 грн. у якості судового збору. (т.4 а.с.55-60).

Ухвалою суду від 14 грудня 2015 року заява ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просив скасувати заочне рішення, вважаючи його незаконним, необґрунтованим, постановленим при невідповідності висновків суду обставинам справи та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Обґрунтовуючи скаргу, ОСОБА_3 вказував, що отримані у борг гроші він повернув ОСОБА_4, а надані позивачем суду розписки схожі на фотокопії оригіналів. Суд першої інстанції не перевірив його доводи про повернення ним боргу ОСОБА_4, про фальшивість наданих позивачем боргових розписок, не призначив експертизу, розгляд справи закінчив без участі відповідача, ухвалив заочне рішення про задоволення позову за відсутністю належних для цього доказів.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу і просив задовольнити, пояснивши, що дійсно брав у борг у ОСОБА_4 грошові кошти, оскільки він і його дружина тривалий час співпрацювали з позивачем у сфері торгівлі взуттям, однак борг повернув. Відповідач просив призначити судову почеркознавчу та технічну експертизи дослідження письмових доказів - боргових розписок, вказуючи, що отримані від ОСОБА_4 на розвиток свого бізнесу грошові кошти позивачу повертав і кожного разу під час повернення боргу ОСОБА_4 у його присутності знищував відповідну боргову розписку, тому вважає, що для суду у якості письмових доказів ОСОБА_4 надав не оригінали розписок, а їх копії. Відповідач стверджував, що надані позивачем розписки про отримання позики мають ознаки їх виготовлені за допомогою комп'ютерної техніки, виготовлені з наслідуванням його почерку. Вважає, що в розписах мається лише зображення підпису від його імені, мають зовнішньо різний вигляд, лінії на підписі виконано нерівно, невпевнено. Також маються ознаки дописування частини тексту до вже готової розписки, виправлення, зміну первісного змісту.

ОСОБА_3 та його представник посилалися на те, що в суді першої інстанції ОСОБА_4 не надавали оригінали розписок, а потім суд залучив розписки, однак справу розглянув без їх участі, позбавивши можливості приймати участь у дослідженні цих доказів.

Забезпечуючи дотримання засад змагальності та диспозитивності, апеляційним судом клопотання ОСОБА_3 та його представника були задоволені, призначені експертизи, проведення яких було доручено ХНДІСЕ ім.засл.професора М.С.Бокаріуса.

За клопотанням експертів апеляційним судом було поновлення провадження з метою отримання для експертного дослідження вільних, умовно-вільних та експериментальних зразків підпису та почерку ОСОБА_8 Ознайомившись зі змістом клопотання експертів та роз'ясненнями суду щодо процесуальних прав і обов'язків та правових наслідків їх здійснення, ОСОБА_8 надав певну кількість зразків почерку та підпису, повідомивши, що вказаний обсяг є вичерпним та що надати у більшому обсязі вільні та умовно-вільні зразки свого почерку та підпису він не має можливості через протиправну поведінку позивача та його синів, оскільки під час розгляду справи в суді першої інстанції він змушений був продати на вимогу позивача свій будинок, у якому залишилися документи, в тому числі і такі, що могли би бути використані у якості вільних та умовно-вільних зразків його почерку і підпису. При цьому позивач та його прибічники здійснювали на нього тиск і з цього приводу за його зверненням органами досудового слідства здійснюється кримінальне провадження.

Згідно наданих ХНДІСЕ повідомлення №4080/4081 від 19.07.2016 року про неможливість надання висновку судової почеркознавчої експертизи вільні зразки підпису та почерку ОСОБА_8, надані у якості порівняльного матеріалу, різняться між собою та з іншими зразками підпису та почерку ОСОБА_8, які мітяться в матеріалах справи, а тому неможливо зробити висновок з наданням відповідей на поставлені за ініціативою відповідача питання. Оригінал розписки від 10.01.2015 року не надано.

Згідно висновку судової технічної експертизи №4079 від 18.11.2016 року надані для дослідження розписки ОСОБА_3 від 01.07.2013р., 15.07.2013р., 08.08.2013р., 20.11.2013р. та 17.02.2014р. виконані пастами для кулькових ручок і не мають ознак їх виготовлення шляхом монтажу окремих їх частин за допомогою комп'ютерної або копіювально-розмножувальної техніки. Відповідного висновку щодо виготовлення розписки ОСОБА_3, датованої 10.01.2015р., не надалось можливості здійснити у зв'язку з тим, що оригінал не надано, а наявна в матеріалах справи розписка від 10.01.2015 року є електрографічною копією.

Відповідач ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав і просив задовольнити, стверджуючи, що він зобов'язання виконав, вказані в розписках грошові кошти, отримані в борг, повністю повернув позичальнику ОСОБА_4, що ОСОБА_4 намагається повторно отримати від нього гроші, а суд першої інстанції розглянув справу однобічно, висновки суду не відповідають дійсності, підтвердженням фальшивості розписок є висновки ХНДІСЕ.

Позивач ОСОБА_4 та його представник надали оригінал розписки від 10.01.2015 року і просили апеляційну скаргу відхилити. Висновки ХНДІСЕ вважають такими, що не підтверджують доводи відповідача ОСОБА_3 та не спростовують їх доводи, оскільки розписка від 10.01.2015 року дійсно знаходилась у них на руках, суду дійсно надавали її електрографічну копію, виходячи з того, що борговими розписками у прямому розумінні цього визначення є оригінали наданих ними суду першої інстанції розписки ОСОБА_3 від 01.07.2013р., 15.07.2013р., 08.08.2013р., 20.11.2013р. та 17.02.2014р. про отримання ним від позивача ОСОБА_4 вказаних у їх тексті певних сум позики, а розписка ОСОБА_3 від 10.01.2015 року фактично за своїм змістом є письмовим зобов'язання ОСОБА_3 офіційно оформити договори займу в частині повернення раніше отриманих грошових коштів.

Посилання відповідача на порушення судом першої інстанції норм процесуального закону, про розгляд справи без відповідача і не проведення експертизи, представник позивача вважав безпідставними, вказуючи, що відповідач ОСОБА_3 ухилявся від явки в судові засідання, без його участі в судове засідання, а відтак і без надання ним зразків підпису суд не мав підстав для призначення експертиз.

Також вважав надуманими доводи ОСОБА_3 про те, що, начебто, через неправомірні дії позивача та відчуження будинку він був позбавлений доступу до свого майна та документів, оскільки будинок відповідача продав не позивачу, а сторонній особі і ніхто не обмежував ОСОБА_3 у володінні та розпорядження його майном, документами, не перешкоджав у наданні доказів на підтвердження його доводів про виконання ним зобов'язань за договорами позики, в тому числі і щодо подання зразків почерку та підпису.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дослідивши нові докази, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, а сторонами не заперечується, що в період з 08 липня 2011 року по 28.02.2012 року між ОСОБА_6 і ОСОБА_4 укладалися договори позики, в порядку виконання яких ОСОБА_4 передавав ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі 31000 доларів США, а в період з 01.07.2013 року по 17.02.2014 року ОСОБА_3, який на той час перебував у шлюбі з ОСОБА_6 за договорами позики отримав від ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 52000 доларів США та 3500 євро. Відповідачі зобов'язалися повернути вказані грошові кошти кредитору ОСОБА_4 за першою його вимогою. На підтвердження вказаних обставин ОСОБА_6 та ОСОБА_3 надали ОСОБА_4 відповідні розписки. У зв'язку з невиконанням позичальниками взятих зобов'язань ОСОБА_4 звернувся 17.01.2015 року до суду з позовом до ОСОБА_6 і ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договорами позики та відсотків від суми боргу у зв'язку простроченням виконання грошового зобов'язання у відповідності до вимог ст.ст.1049, 1050 та ч.2 ст.625 ЦК України.

В процесі розгляду справи ухвалою місцевого суду від 04.06.2015 року провадження у справі в частині позову ОСОБА_4 до ОСОБА_6 закрито за п.3 ч.1 ст.205 ЦПК України за заявою ОСОБА_4 про відмову від позову до ОСОБА_9 у зв'язку з тим, що вона виконала свої грошові зобов'язання і повернула йому отримані за договором позики гроші кошти. (т.1 а.с.236-238)

Наступні п'ять місяців суд першої інстанції неодноразово призначав розгляд справи, направляв судові повістки з викликами відповідача та оголошував перерви у звязку з його неявкою, а 05 листопада 2015 року розглянув справу за відсутністю відповідача і ухвалив заочне рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнив частково відкладав його у зв'язку з неявкою

Постановляючи 05.11.2015 року заочне рішення про часткове задоволення позову і стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованості у розмірі 1491085 грн.08 коп., (яка складається з 52000 доларів США, що станом на 27.04.2015р. становило 1167484,76 грн. та 3500 євро, що станом на 27.04.2015р. становило 85055,75 грн., та процентів за користування чужими грошима у розмірі 238544,57 грн.), а також 3654 грн. судових витрат, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено викладені в позовних заявах обставини щодо укладення ним з ОСОБА_3 договорів позики, за якими він передав останньому 52000 доларів США і 3500 євро під зобов'язання їх повернення за першою вимогою, доведено ухилення відповідача від виконання взятих зобов'язань і невиконання його вимоги про повернення позики.

Апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції, так як суд виконав всі вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно із законом. Рішення судом ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів відхиляє доводи ОСОБА_3 про виконання ним зобов'язань щодо повернення ОСОБА_4 позичених у нього грошових коштів, оскільки вказані ним обставини про повернення боргу ним не доведені. Розписок ОСОБА_4 про отримання ним від ОСОБА_3 грошових коштів суду відповідачем не надано, а надані позивачем ОСОБА_4 розписки ОСОБА_3 підтверджують обставини, на які ОСОБА_4 посилається як на підставу своїх позовних вимог. (ст.ст. 513, 545 ЦК України).

Апеляційний суд відхиляє доводи ОСОБА_3 щодо написання ним останньої розписки про зобов'язання під тиском з боку позивача та його рідних чи друзів, а також про створення позивачем перешкоди у наданні зразків почерку та підпису шляхом примусу до відчуження будинку в якому могли бути документи, які б можна було використати у якості зразків почерку та підпису, оскільки відповідачем не надано доказів на підтвердження цих доводів.

Довготривале безрезультатне знаходження кримінального провадження за зверненням ОСОБА_3 про неправомірні дії ОСОБА_4. в органах досудового слідства також свідчить про обґрунтовані сумніви у правдивості доводів ОСОБА_3

Крім того, будинок, у якому проживав ОСОБА_3 і в якому могли знаходитися документи, які можна було б використати у якості вільних зразків почерку та підпису ОСОБА_3, вибув з його власності і володіння з його волі. Відповідачем не надано, а матеріали справи не містять доказів, які б свідчили, що під час відчуження будинку позивач або інші особи перешкоджали ОСОБА_3 забрати з нього особисті речі та документи.

Також апеляційний суд відхиляє доводи ОСОБА_3 щодо розгляду справи місцевим судом без його участі та обмеження його у праві на участь у розгляді справи, доведенні обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень, оскільки суд першої інстанції забезпечив сторонам та їх представникам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, однак ОСОБА_3 не скористався правом, ухилявся від виконання процесуальних зобов'язань, передбачених ст.ст.10, 27, 60, 131 ЦПК України, в письмових запереченнях вказував інші підстави для відмови у позові.

Згідно наявних у матеріалах справи заяв та клопотань відповідачів та їх представників ними створювалися певні ускладнення у розгляді і вирішенні справи в межах строку, передбаченого законом. (т.1 а.с.38, 79, 80, 84, 89, 91,93, 97127-129,143,146, 192,197, 207-208, 211, 212,219, )

Цим діям відповідача та його представника суд першої інстанції надав належну правову оцінку в ухвалі від 14.12.2015 року про залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення.

Заявлену позивачем суму заборгованості та надані ним розрахунки відповідач та його представник не оспорюють, їх доводи зведені до заперечення взагалі невиконаного зобов'язання.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу ОСОБА_3 і залишає рішення без змін, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.397, ст.ст.308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: О.М. Хорошевський

Н.М. Шаповал