УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

Червинської М.Є., Коротуна В.М., ПоповичО.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4, яка діє від свого імені та в інтересах ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа - Служба у справах дітей Червонозаводського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про виселення за касаційною скаргою ОСОБА_4, яка діє від свого імені та в інтересах ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 25 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з указаним позовом, у якому просив суд виселити з будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та зняти їх за вказаною адресою.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що між банком та ОСОБА_4 17 квітня 2007 року було укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 31 384,81 дол. США зі строком сплати до 16 квітня 2027 року на придбання житла за адресою: АДРЕСА_1 У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між сторонами 17 квітня 2007 року було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого ОСОБА_4 надала в іпотеку вищевказане нерухоме майно. ОСОБА_4 свої зобов'язання за кредитним договором не виконала, не повернула грошові кошти в строки передбачені договором. У зв'язку із чим банк звернувся до суду і відповідно до рішення суду було звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 Посилаючись на вказані обставини та положення ст. 40 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 ЖК України позивач просив суд виселити всіх мешканців із спірного будинку.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 25 серпня 2016 року, позов задоволено частково. Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, які зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, яка діє від свого імені та в інтересах ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-МІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність оскаржуваних судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки є підставою для виселення усіх мешканців.

Статтею 109 ЖК України передбачено, що звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому.

Так, рішенням апеляційного суду Харківської області від 19 березня 2014 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме, на житловий будинок АДРЕСА_1.

Вимогу про виселення з іпотечного будинку, яка відповідно до ч. 3 ст. 109 ЖК України, була направлена відповідачам, отримана ними 22 квітня 2014 року.

Оскільки вищевказаний будинок придбано за кредитні кошти, то правильними є висновки судів про те, що відповідачі підлягають виселенню з нього без надання іншого житлового приміщення.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 18 березня 2015 року у справі № 6-39цс15.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, яка діє від свого імені та в інтересах ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 25 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: М.Є. Червинська

В.М. Коротуна

О.В.Попович