233 № 233/5186/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/М о т и в о в а н е/

26 грудня 2016 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області в складі: головуючого судді Наумик О.О., за участі секретаря Сухоставець Т.А., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Костянтинівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 у поданому ним до суду позові до ОСОБА_3, уточненому в заяві від 08.12.2016 р. і підтриманому ним у судовому засіданні, просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу (заборгованість за договором позики та ін.) в розмірі 150000 грн. та 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди, пославшись на такі обставини:

В 2012 році він передав відповідачу в ремонт автомобіль, а також грошові кошти в сумі 10000 грн. як плату за ремонт. Відповідач ремонтні роботи автомобіля не виконав.

В цьому ж році він за участі ОСОБА_3 придбав автомобіль Volkswagen T4, який потребував ремонту, і ОСОБА_3 пообіцяв відремонтувати цей автомобіль за рахунок тих грошових коштів 10000 грн., які він (позивач) передав йому раніше.

Проте ніяких ремонтних робіт відповідач не виконав, а згодом запропонував йому придбати у Колесника автомобіль «Форд Скорпио», на що він (позивач) погодився, передавши ОСОБА_3 для Колесника грошові кошти в сумі 25000 грн. При цьому ОСОБА_3 запевнив його, що необхідну довіреність на право його (позивача) на автомобіль він оформив.

Через деякий час ОСОБА_3 повідомив йому, що є покупець на автомобіль «Форд Скорпио». Він погодився продати автомобіль, передавши цей автомобіль ОСОБА_3 Проте гроші за автомобіль він від ОСОБА_3 не отримав.

Грошові кошти в розмірі 10000 грн. ОСОБА_3 пообіцяв повернути в строк до 30.06.2015 р., про що 18.06.2015 р. надав власноручну розписку. За цією ж розпискою ОСОБА_3 зобовязався повернути йому грошові кошти в розмірі 25000 грн. в строк до 24.06.2015 р.

24.11.2016 р. в ході позасудового врегулювання спору вони з відповідачем узгодили загальну суму боргу, і порядок його погашення. Однак, всупереч письмово укладеній угоді до виконання боргових зобовязань відповідач не приступив.

Представник позивача за довіреністю ОСОБА_2 у судовому засіданні позов підтримав за аналогічних викладеним його довірителем підстав.

Відповідач, повідомлений про час та місце слухання справи належним чином, в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність та з посиланням на визнання позову.

Дослідивши докази у справі, суд дістає таких висновків:

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з вимогами ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною першою ст.1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду такої самої якості, що були передані йому) у строк та в порядку, що встановлюється договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахуванням грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

За положеннями ст.1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням.

Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу).

Відповідно до вимог ст.ст.525,526,629 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно звичаїв ділового обороту та інших вимог, що ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Підтвердження виконання зобов'язання має відбуватись у спосіб, встановлений ст.545 ЦК України, у тому числі видачею кредитором на вимогу боржника розписки про одержання виконання частково або в повному обсязі, повернення кредитором боржнику боргового документу, а у разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Згідно ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено таке:

В 2012 році ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 в ремонт автомобіль, а також грошові кошти в сумі 10000 грн. як плату за ремонт. Відповідач ремонтні роботи автомобіля не виконав.

Згодом ОСОБА_1 за участі ОСОБА_3 придбав автомобіль Volkswagen T4, який потребував ремонту, і ОСОБА_3 пообіцяв відремонтувати цей автомобіль за рахунок тих грошових коштів 10000 грн., які позивач передав йому раніше.

Проте будь-яких ремонтних робіт відповідач не виконав, а згодом запропонував позивачу придбати в іншої особи автомобіль «Форд Скорпио», на що позивач погодився, передавши ОСОБА_3 для продавця автомобіля грошові кошти в сумі 25000 грн.

Через деякий час ОСОБА_3 повідомив ОСОБА_1, що є покупець на автомобіль «Форд Скорпио». Позивач погодився продати автомобіль, передавши цей автомобіль «Форд Скорпио» ОСОБА_3 Проте гроші за автомобіль ОСОБА_1 від ОСОБА_3 не отримав.

Ці обставини визнані сторонами і в силу ч.1 ст.61 ЦПК України не потребують доказування.

Боргові зобовязання ОСОБА_3 сторони оформили розпискою відповідача від 18.06.2015 р. (а.с.32), згідно з якою останній отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 25000,00 грн., які зобовязався повернути в строк до 24.06.2015 р. Крім того, в 2012 році отримав від ОСОБА_1 в ремонт автомобіль Вольксваген Т4, а також оплату ремонту в розмірі 10000,00 грн., які зобовязався повернути в строк до 30.06.2015 р.

Зобовязання ОСОБА_3 повернути суму боргу за зазначеним договором позики від 18.06.2015 р. було замінено новим.

Так, у відповідності до угоди «про визнання боргу, порядок та строки його погашення» від 24.11.2016 р. (а.с.190) ОСОБА_1 та ОСОБА_3 досягли згоди, що боргові зобовязання ОСОБА_3 (які він мав частково виконати до 05.12.2016 р.) станом на 01.11.016 р. складаються з:

грошових зобовязань в розмірі 19140,00 грн. : 10000,00 грн. * 1,914 (індекс інфляції з 01.04.2012 р. по 01.11.2016 р.);

зобовязань повернення автомобіля «Ford Scorpio», 1991 р.в., придбаного за 25000,00 грн. в інтересах ОСОБА_1 у ОСОБА_4 або компенсації вартості аналогічного транспортного засобу (за цінами на дату підписання цієї Угоди) в розмірі 3000,00 доларів США або за офіційним курсом НБУ (на дату підписання цієї Угоди) в розмірі 76500,00 грн.;

компенсації ОСОБА_1 втраченої вигоди в розмірі 1000,00 доларів США або за офіційним курсом НБУ (на дату підписання цієї Угоди) в розмірі 25500,00 грн.;

фінансових витрат (в кримінальному та цивільному судочинстві), які були понесені ОСОБА_1 у 2015-2016 р.р. при спробах забезпечити виконання (з боку ОСОБА_3В.) раніше узятих ним на себе боргових зобовязань, всього в розмірі 28860,00 грн.

Даючи оцінку Угоді від 24.11.2016 р., суд вважає, що в частині досягнення між сторонами згоди щодо виконання ОСОБА_3 як боржником грошових зобовязань по поверненню 19140,00 грн., а також компенсації вартості транспортного засобу, аналогічного автомобілю «Ford Scorpio», 1991 р.в., в розмірі 76500,00 грн., ця Угода є заміною первісного зобовязання від 18.06.2015 р. і припиняє його, оскільки укладена між тими самими сторонами, між якими був укладений договір позики за первісним зобовязанням, заміна первісного зобовязання новим відповідає волевиявленню сторін, між первісним зобовязанням та новим (у визначеній судом частині) існує певний звязок.

Що стосується положень зобовязання компенсації втраченої вигоди та фінансових витрат за Угодою від 24.11.2016 р., стороною позивача не наведено обставин, у відповідності до яких ці положення замінюють первісні зобовязання новими, що не дає підстав суду вважати їх новацією.

Тож в цій частині позов підлягає частковому задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача 95640 грн. = 19140,00 грн. + 76500,00 грн.

Щодо вимог відшкодування моральної шкоди, суд дістає таких висновків:

Статтею 611 ЦК України встановлено, що в разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зі змісту Угоди від 24.11.2016 р. вбачається, що сторони не передбачили відшкодування моральної шкоди в разі невиконання або неналежного виконання зобов'язання.

Не передбачено відшкодування моральної шкоди за порушення договору позики й спеціальною нормою - ст.1050 ЦК України, згідно з якою, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України.

Тож, підстави для задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди відсутні.

В цій частині в задоволенні позову слід відмовити.

За наведених підстав позов підлягає частковому задоволенню.

У звязку із частковим задоволенням позову суд присуджує позивачеві з відповідача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що дорівнює 3392,40 грн. і складається з судового збору (956,40 грн.) та витрат, повязаних з розглядом справи, - витрат на правову допомогу (2436,00 грн.).

Керуючись ст.ст. 209, 212-215, 88 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 95640 (девяносто пять тисяч шістсот сорок) грн., а також судові витрати в сумі 3392 (три тисячі триста девяносто дві) грн. 40 коп.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя