Справа № 465/1300/15 Головуючий у 1 інстанції: Лозинський Б.М.
Провадження № 22-ц/783/227/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Бермеса І.В.,

при секретарі: Жукровській Х.І.,

за участю: позивача ОСОБА_2 та його представників ОСОБА_3, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 19 червня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

В лютому 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки в якому, просив стягнути з відповідача матеріальні збитки, спричинені пошкодженням автомобіля в сумі 23562,07 грн., витрати на лікування в сумі 5585,97 грн. та судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що ОСОБА_4 17.10.2013 року керуючи технічно справним автомобілем НОМЕР_1 , і рухаючись автодорогою "Яворів-Судова Вишня" у напрямку м. Судова Вишня, на перехресті автодоріг "Львів-Шегині" (головна дорога) та Яворів-Судова Вишня (другорядна дорога) при виїзді з другорядної дороги на головну автодорогу, порушуючи вимоги пункту 16.11 Правил дорожнього руху України, не надав переваги у русі транспортному засобу марки "ЗАЗ", д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, що рухався по головній дорозі, внаслідок чого відбулося зіткнення вказаних транспортних засобів. Згідно висновку товарознавчого дослідження, вартість завданого йому матеріального збитку становить 23562,07 грн. Також зазначає, що ним було понесено витрати на лікування, обстеження, транспортування з місця ДТП, розмір яких становить 5585,97 грн. Добровільно відшкодувати витрати відповідач не погоджується.

В червні 2015 року позивач уточнив позовні вимоги, збільшивши їх та просив стягнути з ОСОБА_4 в його користь 5589,97 грн. матеріальних збитків за лікування, 49860 грн. за пошкодження транспортного засобу марки ЗАЗ, реєстраційний №ВС321381, судові витрати за сплату судового збору в розмірі 611,50 грн., витрати за надані юридичні послуги в розмірі 3000 грн. та моральну шкоду в розмірі 10000 грн. покликаючись на зміну вартості автомобіля аналогічному його який був пошкоджений в ДТП, а також понесенням ним додаткових витрат.

Оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 матеріальні збитки за пошкодження автомобіля в розмірі 23562,07 грн., збитки за лікування в розмірі 5585,97 грн., витрати на правову допомогу 1500 грн.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що згідно висновку експертного товарознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку №313 від 29.12.2013 року, вартість завданого матеріального збитку становить 23 562 грн. 07 коп. однак даний висновок є передчасним, оскільки він не відповідає Закону України "Про судову експертизу". Крім того, задовольняючи вимоги в частині стягнення витрат на лікування, обстеження, транспортування з місця ДТП суд визначив суму 5 585 грн. 97 коп., проте позивачем не було надано жодних доказів в підтвердження понесення ним витрат саме на таку суму. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у позові відмовити.

Апелянт в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, а тому відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи у його відсутності. На думку колегії суддів матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представників, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення із наступних підстав.

Згідно ст.10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, вироком Мостиського районного суду Львівської області від 01.08.2014 року визнано ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України та призначено йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 4250 грн. без позбавлення права керувати транспортними засобами. Встановлено, що 17.10.2013 року керуючи технічно справним автомобілем НОМЕР_1, і рухаючись автодорогою "Яворів-Судова Вишня" у напрямку м. Судова Вишня, на перехресті автодоріг "Львів-Шегині" (головна дорога) та Яворів-Судова Вишня (другорядна дорога) при виїзді з другорядної дороги на головну автодорогу, порушуючи вимоги пункту 16.11 Правил дорожнього руху України, не надав переваги у русі транспортному засобу марки "ЗАЗ", д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, що рухався по головній дорозі, внаслідок чого відбулося зіткнення вказаних транспортних засобів.

Відповідно до висновку №313 експертного товарознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку від 29 грудня 2013 року, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля НОМЕР_3 становить 23652,07 грн.

Згідно виписки №10154-2013р. із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, внаслідок ДТП позивачу заподіяно закриту черепно-мозкову травму, забійну травму голови.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що вартість витрат на лікування понесених позивачем становить 585,97 грн. (а.с. 14)

Також, згідно наявної копії корінця квитанції №20 від 22 квітня 2015 року ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_2 1500 грн. за цивільну справу.

Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 19.06.2015 року про задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, вирішено стягнути зі ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2:

1)матеріальні збитки за пошкодження автомобіля в розмірі 23562,07 грн.;

2)збитки на лікування в розмірі 5585,97 грн.

3)витрати на правову допомогу в розмірі 1500,00 грн.

4)судовий збір в розмірі 487,2 грн.

Водночас, судом не вирішено питання щодо вимог, стосовно яких сторони подавали пояснення і докази, а саме уточнялися позовні вимоги, зокрема щодо:

1)стягнення моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн.;

2)судового збору за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 124,30 грн.;

3)витрати на правову допомогу в розмірі 1500,00 грн.;

4)збитків за пошкодження транспортного засобу в розмірі 49860,00 грн..

27 квітня 2016 року судом ухвалено додаткове рішення, яким стягнуто з знак ОСОБА_5 в користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 10000 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановляючи оскаржуване рішення Франківського районного суду міста Львова від 19 червня 2015 року, суд виходив з тих обставин, що внаслідок згаданого ДТП позивач з вини відповідача зазнав матеріальних збитків на суму 23356,07 грн., поніс витрати на лікування в розмірі 5585,97 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 1500 грн.

Колегія суддів з висновками про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача матеріальних збитків в розмірі 23356,07 грн., понесених витрат на лікування погоджується, однак не погоджується з розміром витрат на лікування.

Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

За п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.1992 року № 6 (із змінами та доповненнями), під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Колегія суддів вважає, що вирішуючи спір, суд першої інстанції беручи до уваги

висновок №313 експертного товарознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку від 29 грудня 2013 року, прийшов до обгрунтованого висновку, що з вини відповідача ОСОБА_4 позивачу було завдано матеріальних збитків на суму 23652,07 грн.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, такі не містять жодних доказів, що ОСОБА_2 у звязку з діями ОСОБА_4, які стали причиною ДТП, понесено витрати на лікування саме в розмірі 5585,97 грн., в той час як матеріали справи містять відомості, що вартість витрат на лікування понесених позивачем становить 585,97 грн., в звязку з чим така вартість підлягає зменшенню до фактично понесених витрат, а саме з 5585,97 грн. до 585,97 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Частиною 1 ст. 79 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України витрати на правову допомогу належать до судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

Статтею 84 ЦПК України передбачено, що витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків ненадання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Колегія суддів вважає, що витрати на правову допомогу в цивільно процесуальному законодавстві, виходячи із змісту ст.ст. 40, 42, 84, 88 ЦПК України це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, повязані з наданням цій стороні правової допомоги під час вирішення цивільної справи.

Статтею 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що є видами адвокатської діяльності.

Статтею 30 згаданого закону передбачено, що гонорар є форма винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо, визначається в договорі про надання правової допомоги.

Угоду №12 про надання правової допомоги укладеної між ОСОБА_2 та адвокатом ОСОБА_3 (дата угоди неможливо встановити у звязку з низькою якістю надрукованої угоди).

Згідно п. 3.1.3 угоди передбачено, що за надану правову допомогу клієнт оплачує гонорар адвокату у порядку та в терміни визначені додатком до цієї угоди.

Як вбачається із квитанції № 20 від 22 квітня 2015 року ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 здійснено оплату за надання правової допомоги в розмір 1500 грн., а відтак колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо стягнення вказаної суми судових витрат із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування рішення Франківського районного суду міста Львова від 19 червня 2015 року з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2., однак такі дають підстави для його зміни.

Відповідно до ч.2 ст.314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

Проаналізувавши зазначені вище обставини по справі в їх сукупності, колегія суддів вважає, що рішення суду слід змінити та викласти абзац другий резолютивної частини оскаржуваного рішення в наступній редакції:

"Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 матеріальні збитки за пошкодження автомобіля в розмірі 23562,07 грн., збитки за лікування в розмірі 585,97 грн."

Керуючись ст. 303, п.3 ч.1 ст. 307, ст. ст. 309, 313, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 19 червня 2015 року змінити, зменшивши розмір стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 збитків на лікування з 5585,97 грн. до 585,97 грн. та виклавши абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції: "Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 матеріальні збитки за пошкодження автомобіля в розмірі 23562,07 грн., збитки за лікування в розмірі 585,97 грн."

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : О.М. Ванівський

Судді: М.Я. Богонюк

ОСОБА_6

з