Ухвала

іменем україни

14 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., ЖуравельВ.І., Закропивного О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про визнання кредитного договору та договору застави недійсними за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником - ОСОБА_5, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 7 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 3 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 28 грудня 2011 року між нею та товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі - ТОВ «Порше Мобіліті») було укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 118 918 грн, що еквівалентно 14 800 доларів США зі сплатою 9,9 % річних строком на 60 місяців. Цільове призначення кредиту - придбання автомобіля Volkswagen Polo Sedan, 2011 року випуску. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 28 грудня 2011 року між нею та відповідачем 10 січня 2012 року було укладено договір застави вказаного автомобіля. Згідно графіку погашення кредиту, який є додатком до вказаного кредитного договору, встановлено суму платежу за розрахунковий період у розмірі 2 520 грн 82 коп. щомісячно. Проте розмір щомісячного платежу безпідставно збільшувався з урахуванням збільшення курсу долара, який не є валютою кредиту, відповідач вимагав від неї, як споживача, нести валютні ризики за кредитом, отриманим у гривнях. 15 січня 2013 року між нею ТОВ «Порше Мобіліті» було укладено договір про внесення змін /додаткову угоду № 1 до кредитного договору та складено новий графік погашення платежів у доларах США. За умовами цієї додаткової угоди відповідач зобов'язався надати їй додаткову суму кредиту у сумі, еквівалентній 3 774 долари США в українських гривнях та встановлено, що на дату укладення цієї угоди еквівалент суми додаткового кредиту в іноземній валюті, дорівнює 30 758 грн 10 коп. Вважала, що такі умови кредитного договору про збільшення розміру платежів є незаконними та порушують її права та гарантії, як споживача кредитних послуг та суперечать нормам ст. ст. 203, 215 ЦК України, п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Зазначала, що на даний період платежів відповідач виставляє їй вимогу до сплати у розмірі яки збільшено на 4 851 грн 84 коп., ніж передбачений кредитним договором. Несправедливими вважала умови кредитного договору щодо погашення кредиту і сплати відсотків за користування кредитом в доларах США, що є способом зловживання правом, коли усі ризики знецінення національної валюти України шляхом порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач переводить на не, що є порушенням ч. 3 ст. 13 ЦК України.

Ураховуючи наведене, позивач просила визнати кредитний договір від 28 грудня 2011 року та договір застави від 10 січня 2012 року недійсними, вилучити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис про обтяження рухомого майна - вказаного автомобіля від 13 січня 2012 року.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 7 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 3 червня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі представника - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що підстав для визнання умов кредитного договору по ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 203, 215 ЦК України недійсними немає, позивач їх не довела, що є її процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України), а договір укладено згідно вимог закону, з дотриманням положень ст. ст. 6, 627 ЦК України.

Крім того, суди вірно зазначили, що підписуючи кредитний договір, позивач погодилась з усіма його умовами, а, отже, і з валютними ризиками, які виникають через застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку. Саме при підписанні договору позивач була попереджена про такі ризики.

Також суди, урахувавши положення ст. 533 ЦК України про те, що грошове зобов'язання має виконане у гривнях, вірно виходили із того, що положення чинного законодавства не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземні валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни Національним банком України курсу валюти України по відношенню до іноземної валюти.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 7 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 3 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

В.І.Журавель

О.В. Закропивний