Справа № 285/4579/15-ц
провадження у справі № 2/0285/253/16
РІШЕННЯ

Іменем України

21 вересня 2016 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді………………Літвин О.О.

секретаря………...........................ОСОБА_1

за участю сторін:

позивача………………………….ГорбатенкаО.Ю.

представника позивача..………. ОСОБА_2

ІІІ ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу

за позовом ОСОБА_4

до ОСОБА_5

ІІІ особи: державний нотаріус Новоград-Волинської державної нотаріальної контори,

ОСОБА_6

про встановлення факту прийняття спадщини,

визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки, в якому просив визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 02.04.2014 року та визнати за ним право на обовязкову частку в спадковому майні.

У квітні 2016 року позивачем було подано збільшений уточнений позов /а.с.55-57/, в якому він просить встановити факт прийняття ним спадщини після смерті його батька ОСОБА_7, померлого 01.10.2013 року; визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 02.04.2014 року на імя відповідачки в частині, що складає 1/3 ідеальних часток житлового будинку по вул. 1 Травня, 43 в м. Новоград-Волинський, та визнати за ним право власності на 1/3 частку вказаного будинку.

Ухвалою суду від 12.09.2016 року за заявою представника позивача було закрито провадження по справі в частині позовних вимог про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину.

Уточнений позов мотивовано тим, що після смерті батька ОСОБА_7, який помер 01.10.2013 року, відкрилась спадщина, що складалась з будинку по вул. 1 Травня, 43 в м. Новоград-Волинський (далі Будинок). Спадкоємцями за законом є він, його брат ОСОБА_6 та дружина батька ОСОБА_5, відповідачка по справі. Оскільки постійно проживав разом з батьком в Будинку, а після його смерті продовжував володіти та користуватись цим спадковим майном, думав, що фактично спадщину прийняв. Окрім того, є інвалідом ІІ групи і як непрацездатний син спадкодавця має право на обовязкову частку у спадковому майні. У звязку з відсутністю у нього факту прийняття спадщини після смерті батька, позбавлений права на спадкування Будинку.

Ухвалою суду від 16.03.2016 року до участі у справі, в якості ІІІ особи, був залучений інший спадкоємець померлого ОСОБА_7, його син та рідний брат позивача ОСОБА_6 /а.с.43/.

Позивач та його представник в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Відповідачка в судове засідання не прибула, в письмовій заяві до суду від 05.06.2016 року просила справу слухати за її відсутності, свою позицію щодо позовних вимог не висловила.

ІІІ особа ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримав уточнений позов свого брата ОСОБА_4, просив його задовольнити.

Державний нотаріус в судове засідання не прибув, в письмовій заяві просив справу розглядати без його участі.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 01.10.2013 року помер ОСОБА_7. Його спадкоємцями за законом першої черги є два сина: ОСОБА_4 позивач, ОСОБА_7 ІІІ особа та дружина ОСОБА_5, відповідачка по справі.

Спадкове майно, окрім іншого, складається з Будинку.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

З довідки, виданої комунальним підприємством «Новоград-Волинськжитлосервіс» від 23.10.2015 року, та копії будинкової книги на Будинок від 18.01.1990 року слідує, що спадкодавець ОСОБА_7 та його спадкоємці ОСОБА_4 і ОСОБА_6 зареєстровані за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судовому засіданні було оглянуто спадкову справу № 79/2014 і з довідки Новороманівської сільської ради Новоград-Волинського району від 03.10.2013 року вбачається, що померлий ОСОБА_7 до дня своєї смерті проживав в ІНФОРМАЦІЯ_2 без реєстрації разом з дружиною ОСОБА_5, відповідачкою по справі. Остання, звернувшись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний термін, 02.04.2014 року отримала свідоцтво про право на спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_7 на вклад з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією в філії Державного ощадного банку України.

Позивач та його брат, ІІІ особа, також виявили бажання прийняти спадщину померлого батька, подавши 21.10.2015 року відповідну заяву до нотаріуса, однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.10.2015 року їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 у зв'язку з відсутністю факту прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Згідно абз. 3 п. 3 розяснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» (далі Пленум) місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. В п. 23 Пленуму зазначено, що будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач прийняв спадщину померлого батька, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, а тому вказана його вимога підлягає до задоволення.

Разом з тим, вимога про визнання право власності на спадкове майно задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Главою 86 ЦК України а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат» (далі Закон), підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів.

Відповідно до ст. 67 Законусвідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

За ст. 49 Закону на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов'язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження.

Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду (ст. 50 Закону).

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Згідно із ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо у складі спадщини є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України).

П. 23 Пленуму зазначає про обов`язкову необхідність отримання позивачем відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину до звернення до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування.

Необхідність відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування до звернення з позовом до суду обумовлена як необхідністю використання усіх засобів досудового врегулювання спадкового спору, так і тими обставинами, що нотаріус після заведення спадкової справи повинен отримати інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстру прав власності на нерухоме майно та з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та обовязково зясувати наявність всіх спадкоємців і залучити їх до спадкової справи.

За наявності умов у спадкоємця для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину позовні вимоги про визнання права на спадщину задоволенню не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, зокрема в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину (Ухвала ВССУ від 22 липня 2015 року в справі N 6-1264св15).

Позивач не надав суду докази на підтвердження того, що постановою нотаріуса йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Будинок.

Суд, розглядаючи справу, не вправі підміняти собою інші органи, до компетенції яких віднесено здійснення певних дій і видача документів, зокрема не вправі перебирати на себе повноваження і функції нотаріуса по видачі свідоцтва про право на спадщину щодо конкретного майна у разі відсутності будь-якого спору з цього приводу. Таким чином, права позивача не порушені, і не підлягають судовому захисту.

Крім того, позивачем конкретно не вказано, на захист якого свого субєктивного матеріального права або законного інтересу заявлено вимогу про визнання права власності на спадкове майно та у чому конкретно полягає порушення такого права чи законного інтересу позивача з боку відповідачки.

Керуючись статтями 10, 11, 57-60, 209, 212-215 ЦПК України, - суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_4, що відкрилась після смерті його батькаОСОБА_7, померлого 01.10.2013 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя О.О. Літвин