Справа № 209/3827/15-ц
Провадження № 2/209/118/16
РІШЕННЯ

Іменем України

06 грудня 2016 року Дніпровський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Байбари Г.А.,

при секретарі Герасимчук І.О.,

за участі представника позивача - ОСОБА_1В, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ "Дельта Банк" звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки на користь ПАТ "Дельта Банк" заборгованість за кредитним договором в сумі 171087,46 грн., з яких: 121670,40 грн. тіло кредиту, 49417,05 грн. відсотки.

На обґрунтування позову зазначено, що 18 вересня 2007 року Акціонерний комерційний банк «ТАС - Комерцбанк» та ОСОБА_3 уклали кредитний договір № 0312/0907/88-149, за умовами якого банк надав відповідачці кредитні кошти у розмірі 11000,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 12,5% річних на строк з 18 вересня 2007 року по 17 вересня 2017 року. Банк свої зобов'язання за кредитним договором повністю виконав та надав відповідачці кредитні кошти в розмірі та строки передбачені кредитним договором. Рішенням позачергових загальних зборів акціонерів від 15 жовтня 2007 року найменування АКБ «ТАС- Комерцбанк» було змінено на Відкрите акціонерне товариство «Сведбанк». 25 травня 2012 року ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» уклали договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених цим договором, ПАТ «Сведбанк» передав ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» набув прав нового кредитора за кредитним договором № 0312/0907/88-149, укладеним із ОСОБА_3 Відповідач умови кредитного договору належним чином не виконувала, в результаті чого станом на 31 липня 2015 року виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 171087,46 грн., з яких: 121670,40 грн. заборгованість за тілом кредиту, 49417,05 грн. заборгованість за відсотками.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримував, надав пояснення аналогічні його обґрунтуванню, також суду пояснив, що не може надати суду оригінали документів або належним чином посвідчені копії документів за спірним кредитним договором.

Представник відповідачки - ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала, надала пояснення, аналогічні письмовим запереченням проти позову, в яких зазначила, що 18 вересня 2007 року між АКБ 'ТАС-Комерцбанк", правонаступником якого є ПАТ "Сведбанк", та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 0312/0907/88-149, за умовами якого ОСОБА_3 отримала кредитні кошти у розмірі 11 000,00 доларів США З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань позичальником за вказаним кредитним договором 18 вересня 2007 року АКБ "ТАС-Комерцбанк" та ОСОБА_2 уклали іпотечний договір № 0312/0907/88-149-2-1, за умовами якого ОСОБА_2 надала в іпотеку належну їй квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1. Вважає, що вимоги позивача до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 18 вересня 2007 року є безпідставними, так як відповідачка не була належним чином, у відповідності до вимог статей 512, 513, 516, 517 ЦПК України, повідомлена про заміну кредитора у зобовязані і позивачем такі докази суду не надані. Також позивачем не надані докази на підтвердження відступлення ПАТ "Сведбанк" на користь ПАТ "Дельта Банк» будь-яких вимог до ОСОБА_3 чи ОСОБА_2, оскільки в тексті договору купівлі-продажу права вимоги, який 12 травня 2012 року був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, немає домовленості про передачу вимог від первісного кредитора до нового кредитора, тому цей договір купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.12 року до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вважається неукладеним у зв'язку із недотриманням нотаріальної форми правочину при оформленні переліку договорів та купівельної ціни права вимоги (додаток № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.12 року). Крім того, позивач не надав доказів про факт виникнення та розмір заборгованості за кредитом. Просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Вислухавши представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що 18 вересня 2007 року Акціонерний комерційний банк «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк», та ОСОБА_3 уклали кредитний договір № 0312/0907/88-149, за умовами якого банк надав відповідачці кредитні кошти у розмірі 11000,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 12,5% річних на строк з 18 вересня 2007 року по 17 вересня 2017 року, що підтверджується кредитним договором та Статутом ПАТ «Сведбанк», в якому вказано про перейменування АКБ «ТАС-Комерцбанк» на ПАТ «Сведбанк» (а.с. 7-13, 22).

В забезпечення виконання відповідачкою ОСОБА_3 своїх зобовязань за кредитним договором № 0312/0907/88-149, 18 вересня 2007 року Акціонерний комерційний банк «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк», та ОСОБА_2 уклали іпотечний договір № 0312/0907/88-149-2-1, за умовами якого ОСОБА_2 надала в іпотеку належну їй квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується іпотечним договором (а.с. 14-17).

В судовому засіданні представник відповідачки не заперечувала проти факту укладення вказаних вище кредитного договору та договору іпотеки та отримання відповідачкою ОСОБА_3 кредитних коштів в сумі 11000 доларів США.

Як зазначено в позові і це підтверджується наданим суду витягом з договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року, Публічне акціонерне товариство «Сведбанк», як продавець, та Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», як покупець, уклали договір купівлі-продажу прав вимоги, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 130, 1307 (а.с. 27-34).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Як передбачено ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, а боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Згідно наданої суду копії витягу із договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року, укладеному між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», продавець надав кредити позичальникам за кредитними договорами; продавець бажає продати (відступити), а покупець бажає купити (прийняти) права вимоги за винагороду та на умовах, що визначені у цьому договорі та продавець і покупець бажають встановити у цьому договорі умови, на яких продавець продає (відступає), а покупець купує та приймає права вимоги.

Пунктом 1 договору купівлі-продажу права вимоги було визначено терміни та тлумачення, із якого вбачається існування додатків до цього договору: Додаток І (перелік договорів та купівельна ціна за права вимоги), Додаток ІІ (форма повідомлення про відступлення), Додаток ІІІ (форма Акту приймання-передачі кредитних файлів) та Додаток IV (форма Акту приймання передачі прав вимоги).

При зверненні до суду позивач не надав суду належним чином посвідчену копію договору купівлі-продажу прав вимоги із усіма додатками, які є невідємною частиною договору. Позивачем було надано суду лише копію частини договору із пунктами 1.1., 1.2., 12.11. та Витяг з Додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги , із яких неможливо встановити, чи набув позивач прав вимоги до відповідачки за спірним кредитним договором № 0312/0907/88-149 від 18 вересня 2007 року.

Вказаний витяг з додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року (а.с. 40) складений юрисконсультом ОСОБА_5 в простій письмовій формі та не містить підписів і печаток представників сторін правочину, а тому, відповідно ч.2 ст. 64 ЦПК України, взагалі не може вважатися належним та допустимим доказом на підтвердження вказаних у позові обставин щодо переходу до позивача прав кредитора за кредитним договором № 0312/0907/88-149 від 18 вересня 2007 року.

Також суду не надано доказів на підтвердження письмового повідомлення боржника ОСОБА_3 про заміну кредитора у зобов'язанні. Згідно досудової вимоги (а.с. 35), позивач лише 13 серпня 2015 року направив ОСОБА_3 досудову вимогу про сплату простроченої заборгованості за кредитним договором, в якій повідомив про заміну кредитора у зобовязанні.

Не надано позивачем і доказів на підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором, оскільки доданий до позову розрахунок (а.с.6) в дійсності не є розрахунком заборгованості, а є довідкою про начеб-то наявну заборгованість на 31.07.2015 року. Цей розрахунок не є первинним бухгалтерським документом, не містить відомостей про рух грошових коштів, про суму повернутих кредитних коштів та про те, яким чином та на які прострочені платежі нараховувалися відсотки за користування кредитними коштами і за який період, що позбавляє суд можливості перевірити правильність нарахованої заборгованості за кридитним договором.

Судом неодноразово відкладався розгляд справи за клопотанням представника позивача для надання доказів, які б підтверджували перехід від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитним договором № 0312/0907/88-149 від 18 вересня 2007 року, укладеним між Акціонерний комерційний банк «ТАС - Комерцбанк» та ОСОБА_3. Проте оригінали документів або їх належно посвідчені копії, на підтвердження набуття позивачем прав кредитора за спірним кредитним договором, представником позивача не надані.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Суд вважає, що позивач, всупереч вимогам ч.3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України, не довів за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень статей 57-59 ЦПК України, зазначені ним обставини щодо набуття ПАТ «Дельта Банк» прав нового кредитора за кредитним договором № 0312/0907/88-149 від 18 вересня 2007 року, укладеним між Акціонерним комерційним банком «ТАС - Комерцбанк» та ОСОБА_3 та прав вимоги до відповідачки за вказаним кредитним договором, а також суми заборгованості за цим кредитним договором.

Керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги через суд першої інстанції, що його ухвалив.

Суддя Г.А. Байбара.