АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Бреславського О. Г., Перепелюк І. Б.,

секретар Окармус О. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 14 квітня 2016 року,

встановила:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

У квітні 2016 року він подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на будинок, що належить відповідачеві й знаходиться у м. Чернівці по вул. Жванецька, 2А.

Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 14 квітня 2016 року вказану заяву повернуто позивачу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначену ухвалу скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Посилається на порушення норм процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про повернення заяви про забезпечення позову позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що заява не відповідає вимогам ч. 2 ст. 151 ЦПК України: позивачем не обґрунтовано необхідності застосування відповідного виду забезпечення, не зазначено доказів можливості вчинення відповідачем дій щодо відчуження будинку, не доведено співмірності забезпечення позову із заявленими вимогами, не зазначено вартості майна, на яке позивач просить накласти арешт.

З таким висновком погодитися не можна, оскільки суд дійшов його внаслідок порушення норм процесуального права, порядку вирішення питання прийняття заяви про забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено:

1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов;

2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч. 8 ст. 153 ЦПК України, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, суд повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

За змістом указаних норм права повернення заяви про забезпечення позову може мати місце лише у разі не зазначення відомостей, вказаних у ч. 2 ст. 151 ЦПК України, перелік яких є вичерпним.

Зі змісту заяви позивача про забезпечення позову вбачається, що у ній позивач вказав причину забезпечення позову можливість утруднення чи неможливість виконання можливого рішення суду про задоволення позову, вид забезпечення позову з коротким обґрунтування його необхідності, до заяви додав відомості про будинок, на який просить накласти арешт у рахунок забезпечення позову.

Наведеного до уваги суд першої інстанції не взяв та дійшов помилкового висновку про наявність перешкод для розгляду заяви про забезпечення позову по суті.

Суд першої інстанції на стадії прийняття заяви про забезпечення позову також вдався до оцінки доказів, співмірності заявленого виду забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, що має враховуватися на стадії розгляду заяви про забезпечення позову по суті, а не на стадії прийняття заяви.

Саме під час розгляду такої заяви суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Про це йдеться у п. 4 постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Отже, вирішуючи питання про прийняття заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції порушив норми процесуального права, порядок вирішення питання прийняття заяви, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі наведеного та керуючись ст. 307, п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 14 квітня 2016 року скасувати.

Передати питання прийняття та вирішення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: О. Г. Бреславський

ОСОБА_3