Єдиний унікальний номер 243/4856/16-ц Номер провадження 22-ц/775/1512/2016
Головуючий в I інстанції: Кузнецов Р.В.
Доповідач: Тимченко О.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2016 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Тимченко О.О.,

суддів: Курило В.П., Осипчук О.В.,

за участю секретаря Чуряєва В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмут апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 05 липня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особи орган опіки та піклування Словянської міської ради, про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька та надання дозволу на оформлення документів,-

В С Т А Н О В И В:

В липні 2016 року позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послалась на те, що з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 02 вересня 2000 року, від шлюбу мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 27 вересня 2007 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. Після розірвання шлюбу, донька постійно проживає з нею та перебуває на її утриманні. Вона має намір поїхати на відпочинок та оздоровлення дитини до Болгарії. Відповідач безпідставно не надає згоди на виїзд дитини. Наслідком ігнорування відповідачем інтересів дитини, є відсутність згоди відповідача на виготовлення документів на виїзд, та виїзд дитини ОСОБА_3 за кордон України. Просила суд визнавати відмову ОСОБА_1 на тимчасовий виїзд на кордом неповнолітньої дитини, безпідставною. Надати дозвіл ОСОБА_4 без згоди батька ОСОБА_1, оформити документи на виїзд дитини за межі України в Болгарію з 15 липня 2016 року до 30 серпня 2016 року, включно. Допустити негайне виконання рішення.

Рішенням Словянського міськорайонного суду Донецької області від 05 липня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково: надано дозвіл ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, на виготовлення та оформлення всіх документів, пов'язаних з одноразовим тимчасовим виїздом та вїздом за кордон неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, у супроводі з матір'ю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди батька ОСОБА_1, у період з 15 липня 2016 року по 30 серпня 2016 року включно до Болгарії. Стягнуто з ОСОБА_1, на користь держави судовий збір у розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) гривня 20 копійок. В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

З зазначеним рішенням не погодився відповідач, подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в задоволені позовних вимог, посилаючись на порушення судом норма матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд безпідставно звільнив позивачка від сплати судового забору, не врахував, що позивачка не надала доказів на підтвердження того, що зверталась до нього з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, крім того, матеріали справи не містять жодного доказу, куди та в який час вона має намір виїхали з неповнолітньої дитиною.

Позивачка в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про що свідчить телефонограма № 3508 від 27.07.2016 року ( а.с49).

Відповідач в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить телефонограма № 3506 від 27.07.2016 року ( а.с.50).

Представник третьої особи органу опіки та піклування Словянської міської ради в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить телефонограма № 3507 від 27.07.2016 року ( а.с.49).

Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін, що не зявились, оскільки відповідно до вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до п. 15 постанови Пленум Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Рішення суду в частині позовних вимог, в задоволені яких було відмовлено, сторонами не оскаржуєтся, тому апеляційним судом не перевіряється.

Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 з 02 вересня 2000 року.

На підставі рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 27 вересня 2007 року по цивільній справі №2-5507-2007, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був розірваний, що підтверджується копією рішення (а.с. 4).

Від цього шлюбу сторони мають спільну дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, копія Свідоцтва про народження серії І-НО №212890, зареєстроване 25.05.2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Словянського міського управління юстиції. Актовий запис № 365 (а.с. 5).

Після розірвання шлюбу, донька постійно проживає з позивачкою, що підтверджується Довідкою з місця проживання про склад сім'ї від 25.05.2016 року за №10 (а.с. 6).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що бажання позивачки отримати дозвіл на тимчасове вивезення дитини за кордон на відпочинок, узгоджується з її правами та обовязками, покладеними на неї СК України. Жодних обставин, що обмежують згідно з законодавством право виїзду дитини за кордон не вбачається, надання такого дозволу буде відповідати інтересам дитини. Будь - яких обмежень для реалізації права на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітньої дитини не встановлено.

Такий висновок суду є вірним та ґрунтується на вимогах діючого законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 150, ч. 1 ст. 155 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Згідно ч. 1 ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини не можуть бути обмежені.

Відповідно до ч.7,8 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав,встановлених Конституцією України,Конвенцією про права дитини ,іншими договорами України,згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права пересування лише у випадках, встановлених законом.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що надають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків.

За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 4 Правил перетинання державного кордону громадяни України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, у разі пред'явлення документів або нотаріально засвідчених копій : рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Згідно з Конвенцією про права дітей, ратифікованою Верховною Радою України за № 789 від 27 лютого 1991 року ,в усіх діях,щодо дітей ,незалежно від того,здійснюються вони державними або приватними установами,що займаються питанням соціального забезпечення,судами,адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

У відповідності до ст.ст. 7, 155 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачкою не надано доказів на підтвердження того, що позивачка зверталась до нього з проханням надити дозвіл на виїзд дитини у Болгарію, є безпідставними.

Як вбачається із матеріла справи позивачка звернулась до суду з позовом 15 червня 2016 року, рішення по справі було ухвалено 05 липня 2016 року, проте відповідач не вжив жодного заходу, щодо надання дозволу на виїзд дитини на відпочинок до Болгарії, що свідчить про його небажання надавати зазначений дозвіл.

Звертаючись до суду з позовом , ОСОБА_2 зазначала, що бажає вивести дитину на відпочинок до Болгарію у період з 15 липня 2016 року по 30 серпня 2016 року, термін цій є незначним, припадає саме на літні канікули дитини, що свідчить про намір матері оздоровити дитину у період канікул, а не бажання батька надати такий дозвіл суперечить в першу чергу інтересам саме дитини.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом дослідження у суді першої інстанції, на правильність висновків суду вони не впливають.

Таким чином, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені правовідносини, що склалися між сторонами і їм надана належна оцінка, в судовому рішенні повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Враховуючи вищенаведене, а також, те, що апеляційним судом не встановлено порушень судом першої інстанції при розгляді цієї справи вимог матеріального чи процесуального законів або неправильної оцінки досліджених по справі доказів, то підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення немає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 05 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді: В.П.Курило

ОСОБА_5