Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є.,
суддів: Завгородньої І.М., Писаної Т.О.,Коротуна В.М., Попович О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Кам'янка-Бузької міської ради Львівської області про визнання права власності в порядку спадкування на будівельні матеріали та право забудовника на будинок, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Рахівського районного суду Львівської області від 21 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 29 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_6 звернулась до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що після смерті її чоловіка вона фактично прийняла спадщину, однак з підстав незавершеності будівництва житлового будинку по АДРЕСА_2 та відсутності правовстановлюючих документів нотаріус не видала свідоцтво про право на спадщину на вказане незавершене будівництво.

З урахуванням вказаного позивач просила суд визнати за нею у порядку спадкування за заповітом після смерті її чоловіка - ОСОБА_8, право власності на спадкове майно, а саме: будівельні матеріали та право забудовника на недобудований житловий будинок АДРЕСА_1

Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 21 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 29 червня 2016 року, позов ОСОБА_6 задоволено.

Визнано за ОСОБА_6 у порядку спадкування після смерті її чоловіка ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, право власності на спадкове майно, а саме: будівельні матеріали та право забудовника на недобудований житловий будинок АДРЕСА_1 який позначений в технічній документації під літ. «А-1» і складається з трьох житлових кімнат загальною площею 57,2 кв. м, коридору - 25,1 кв. м, кухні - 12,2 кв. м, кладової - 6,1 кв. м, санвузла - 3,9 кв. м та балкону - 2,0 кв. м.

У касаційній скарзі ОСОБА_7,посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК Українипід час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_6 є єдиною спадкоємицею за заповітом після смерті чоловіка - ОСОБА_8, та фактично прийняла спадщину, а тому відповідно до положень ст. ст. 331, 1218, 1223 ЦК України є підстави для визнання за нею права власності на спадкове майно - будівельні матеріали та право забудовника на спірний недобудований житловий будинок.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції. При цьому відхилив доводи ОСОБА_7 - доньки ОСОБА_8, яка оскаржила рішення районного суду, вказуючи про те, що її права не порушено, оскільки вона не є спадкоємицею після смерті батька. Єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_8 суд визначив позивача як спадкоємця за заповітом.

Колегія суддів касаційної інстанції не може погодитись з такими висновками судів попередніх інстанцій, оскільки вони зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер чоловік ОСОБА_6 - ОСОБА_8 (а. с. 10).

Згідно з заповітом, посвідченим 16 березня 2011 року приватним нотаріусом Кам'янка-Бузького районного нотаріального округу Робак Л.A. за реєстровим № 774, ОСОБА_8 заповів усе належне йому день смерті майно ОСОБА_6 (а. с. 11).

20 вересня 2011 року приватним нотаріусом Кам'янка-Бузького районного нотаріального округу Львівської області Робак Л.A. після смерті ОСОБА_8 було заведено спадкову справу № 70/2011.

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим 02 червня 2015 року за реєстровим № 1920 ОСОБА_6 успадкувала 1/5 частини квартири АДРЕСА_1, яка належала спадкодавцеві (а. с.13).

Крім того, судом встановлено, згідно з рішенням виконкому Кам'янка-Бузької міської ради від 12 квітня1984 року № 89 «Про надання земельних ділянок у безстрокове користування для будівництва індивідуальних житлових будинків по АДРЕСА_3 ОСОБА_8 було надано у безстрокове користування земельну ділянку з земель міської забудови АДРЕСА_1, площею 592 кв. м для будівництва індивідуального двоповерхового житлового будинку по проекту № ОБ-1-3/1 житловою площею 59,0 кв. м, загальною площею 81,8 кв. м та господарської будівлі по проекту ГБ-5-77 (а. с. 16).

Після отримання необхідних дозволів ОСОБА_6 разом з ОСОБА_8 розпочали будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1, однак, не виготовили будівельного паспорта, у зв'язку з чим не змогли завершити оформлення будівництва. На даний час процент готовності будинку становить 72 %.

Судами також встановлено, що донька ОСОБА_8 - ОСОБА_7 є спадкоємцем за законом, тому саме вона а не Кам'янка-Бузької міської ради Львівської області є відповідачем у цьому спорі.

Так Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, що суди відкривають провадження у справі про прийняття спадщини у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (ч. 2 ст. 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Крім того, суди не звернули увагу, що ОСОБА_7 оскаржує встановлені судом обставини щодо віднесення спірного майна до спадкової маси. Оскільки спірне майно не оформлено в установленому законом порядку за спадкодавцем, належність йому цього майна підлягає доведенню у загальному порядку.

Однак суд, встановивши наявність спору з приводу спадкового майна, на зазначене вище уваги не звернув, усупереч вимогам ч. 4 ст. 10, 130 ЦПК України, підстав позовних вимог не уточнив, до участі у справі спадкоємців, чиїх прав та інтересів стосується виниклий спір не залучив, передбачених законом заходів для правильного вирішення спору не вжив.

Залишивши рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд допущені судом порушення норм процесуального закону не усунув, чим порушив вимоги ст. ст. 303, 315 ЦПК України.

За таких обставин судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК Українищодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, тому вони не можуть залишатися в силі та відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Рахівського районного суду Львівської області від 21 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 29 червня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді: І.М. Завгородня
В.М. Коротун
Т.О. Писана
О.В. Попович