У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Гримич М.К., Висоцької В.С., Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до прокуратури Одеської області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про стягнення майнової та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 березня 2016 року, рішення апеляційного суду Одеської області від 13 червня 2016 року та додаткове рішення апеляційного суду Одеської області від 25 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 15 жовтня 2014 року до прокуратури Одеської області нею були подані заяви № № 7161, 7163, в яких вона повідомляла про вчинення кримінального правопорушення у зв'язку з невиконанням судових рішень.

Зазначала, що її заяви не були розглянуті прокуратурою Одеської області, у зв'язку з чим вона звернулась до слідчого судді Приморського району м. Одеси з відповідною скаргою.

За результатами розгляду її скарги на бездіяльність прокуратури, 19 листопада 2014 року постановлено ухвалу та зобов'язано прокурора Одеської області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості, викладені у її письмових заявах від 15 жовтня 2014 року, що надійшли до прокуратури за № № 7163, 7161, та розпочати розслідування.

Звертала увагу на те, що для звернення до прокуратури з указаним вище заявами та для розгляду її скарги слідчим суддею нею були понесенні транспортні витрати, а саме: 15 жовтня 2014 року у розмірі 57 грн 59 коп., 23 жовтня 2014 року - 46 грн 02 коп., 19 листопада 2014 року - 31 грн 60 коп., які є судовими витратами у справі № 522/14349/14.

Посилаючись на наведене та на те, що у зв'язку з бездіяльністю відповідача вона була змушена докладати додаткових зусиль для захисту своїх порушених прав, зміни звичного для нею ритму життя, просила стягнути з відповідача на скою користь майнову шкоду у розмірі 135 грн 21 коп. та 50 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02 березня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_4 1 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 13 червня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Додатковим рішенням апеляційного суду Одеської області від 25 липня 2016 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, рішення та додаткове рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення, яким залишити в силі рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, стягнути з відповідача на її користь майнову шкоду у розмірі 135 грн 21 коп. та вирішити питання про розподіл судових витрат, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача майнової шкоди, суд першої інстанції, з висновками якого в цій частині погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що вимога позивача щодо відшкодування майнової шкоди є необґрунтованою, оскільки не є шкодою в розумінні ст. 22 ЦК України, а є іншими витратами, які були сплачені під час розгляду скарги в порядку кримінального провадження, і згідно з вимогами ЦПК України не відшкодовуються.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення вимоги про відшкодування моральної шкоди та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд, правильно зазначив, що сам факт неприйняття прокуратурою процесуального рішення не свідчить про завдання особі шкоди та про наявність підстав для її відшкодування, оскільки для наявності зобов'язання по відшкодуванню шкоди відповідно до ст. ст. 1166, 1167, 1176 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу прокуратури, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв'язок між його діями та шкодою, які підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов'язком позивача (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Ухвалюючи додаткове рішення, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про стягнення зі спеціального фонду Державного бюджету України на користь прокуратури Одеської області сплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги, оскільки апеляційну скаргу прокуратури Одеської області задоволено та на підтвердження сплати судового збору за подання до суду апеляційної скарги було надано квитанцію, відтак на підставі ст. 88 ЦПК України заявник не позбавлений права на відшкодування понесених ним судових витрат.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 березня 2016 року в незмінній після апеляційного перегляду частині, рішення апеляційного суду Одеської області від 13 червня 2016 року та додаткове рішення апеляційного суду Одеської області від 25 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М.К. Гримич

В.С. Висоцька

І.М.Фаловська