Справа №442/1104/16-ц
Провадження №2/442/594/2016
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 березня 2016 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:
головуючого судді Крамар О.В.
при секретарі - Малик О.Я.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дрогобич цивільну справу за позовом Державного підприємства «Підприємство Дрогобицької виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби у Львівській області №40» до ОСОБА_1 про стягнення коштів,-
Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просить позов задоволити.
Відповідач в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.
При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у її відсутності, провівши заочний розгляд справи.
Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України.
Зясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов слід задоволити, виходячи з наступного:
Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Частиною 1 ст. 1166 ЦК України регламентовано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч.1 ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов"язків.
Згідно п.1,2 ч.1 ст. 134 КЗпП України у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст.135-1 КЗпП України укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності та не забезпечення цілості майна та інших цінностей йому для зберігання або для інших цілей, а також одержання працівником майна та інших цінностей під звіт та разовою довіреністю або за іншими разовими документами, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному обсязі у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації.
Відповідно до ч.1,2,5 ст.135-3 КЗпП України розмір заподіяної підприємству, установі організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерсьекого обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. У разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди.
У відповідності до п.2 постанови Пленуми Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6 розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03.08.2015 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.191 КК України.

Частиною 4 ст. 61 ЦПК України визначено, що вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що в добровільному порядку шкода відповідачем не відшкодована, суд вважає позов підставним та таким, що підлягає до задоволення.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути 1378 грн. судового збору в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 214, 224-226 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Державного підприємства «Підприємство Дрогобицької виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби у Львівській області №40» 12714,65 гривень завданої матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_1 1378 гривень судового збору в дохід держави.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення з дня отримання такого.

Заочне рішення може бути переглянуте Дрогобицьким міськрайонним судом, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Крамар О.В.