Справа №223/252/16-ц
Провадження №2/223/154/2016
21 грудня 2016 року місто Вугледар
Вугледарський міський суд Донецької області в складі:
судді Луньової О.Г.
секретар Швиденко О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
Ухвалою Вугледарського міського суду Донецької області від 08.12.2016 року було визнано обовязковою явку в судове засідання 21.12.2016 року представника позивача ПАТ КБ «ПриватБанк». Однак, представник позивача в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Відповідачем до суду були подані заперечення на позов, в яких позовні вимоги вона визнала частково, просила відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення нарахованих пені та штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобовязань за договором № б/н від 08.06.2007 року.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України судом винесена ухвала про заочний розгляд справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як зазначається у ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Крім того, в п. 23, 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2 зазначено, що розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги ст. 58, 59 ЦПК України про належність і допустимість доказів. Виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.
Судом встановлено, що 08.06.2007 року ОСОБА_1 заповнила та підписала анкету-заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» про надання кредиту в сумі 800 грн. (а.с.48). Відповідач зобовязалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором, який складався з заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, і на підставі яких ПАТ КБ «ПриватБанк» надав кредит зі сплатою 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.49-54).
Відповідно до п. 3.2 Умов та правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Таким чином, банком було закладено в договорі право на зміну кредитного ліміту без згоди клієнта (а.с.50).
Пунктом 5.3. Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість банку односторонньої зміни тарифів та інших умов обслуговування рахунків. Таким чином, банком закладено в договір право на зміну розміру відсоткової ставки за кредитом за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по рахунку на умовах п. 4.9. Умов (а.с.52).
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. За положеннями ст. 1048 ЦК України проценти за договором займу (кредиту) нараховуються до дня фактичного повернення займу, якщо інше не передбачено договором.
Згідно зі ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 628, ст. 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обовязковим для виконання сторонами.
Судом встановлено, що, згідно з п.1.1 Умов та правил надання банківських послуг, договір між банком та клієнтом укладається шляхом підписання заяви, памятки клієнта, Умов та правил надання банківських послуг і тарифів (а.с.49).
Відповідач підтвердив свою згоду з умовами договору кредиту (договору про надання банківських послуг), підписавши 08.06.2007 року анкету-заяву (а.с.48).
Таким чином, судом встановлено, що анкета-заява відповідачем була підписана 08.06.2007 року, а картковий кредит ОСОБА_1 вперше отримала 08.05.2007 року. Таким чином не зрозуміло, коли було укладено кредитний договір, чи досягли сторони домовленості щодо усіх істотних умов: мети, суми і строку кредиту; умов і порядку його видачі та погашення; порядку плати за кредит.
Відповідно до наданої банком довідки дія картки ОСОБА_1 закінчилася у вересні 2016 року, включно (а.с.131).
Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною, як розяснено в листі НБУ № 18-311/878-3001 від 27.02.2009 року щодо застосування вимог законодавства, що регулють кредитні відносини між банком та його клієнтами. Зазначене підтверджено п. 5.3. Умов та правил надання банківських послуг, відповідно до яких ПАТ КБ «ПриватБанк» має право вносити зміни до Правил, а також інші умови обслуговування рахунків. При цьому ПАТ КБ «ПриватБанк», за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема, у виписці по картрахунку згідно п. 4.9 договору. Якщо протягом 7 днів ПАТ КБ «ПриватБанк» не одержав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови.
Також суд вважає, що ПАТ КБ «ПриватБанк» незаконно збільшив процентну ставку, виходячи з аналізу ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів". Закріплене в договорі право банку змінювати процентну ставку, на думку суду, містить у собі дискримінаційну умову щодо ОСОБА_1 як споживача. Відповідно, ця умова суперечить принципу добросовісності та має наслідком істотний дисбаланс договірних прав за кредитним договором, а також суперечить ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.
Як встановлено судом, листів та довідок про стан рахунку на адресу відповідача направлено не було, жодного доказу на підтвердження повідомлення відповідача про зміни відсотків суду не надано, зокрема, відсутні докази про надання відповідачу виписки по картрахунку з повідомленням про зміну процентної ставки. В умовах не зазначено з якого часу відраховується семиденний термін про повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами договору, що також свідчить про порушення принципу добросовісності.
Пунктом п. 5.3. Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших умов обслуговування рахунків. Таким чином, банком закладено в договір право на зміну розміру відсоткової ставки за кредитом за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по рахунку на умовах п. 4.9. Умов.
Відповідно до п. 6.3. Умов та правил надання банківських послуг до обовязку позичальника входить отримання виписки про стан картрахунку та про проведені операції по картрахункам.
В заяві позичальника про надання кредиту ОСОБА_1 надала згоду на регулярне ознайомлення з інформацією про стан платіжної карти по e-mail або за допомогою SMS.
Пунктом 4.9. Умов та правил надання банківських послуг передбачено обовязок банку не рідше одного разу на місяць способом, вказаним в заяві, надавати позичальнику виписки про стан картрахунку та про проведені операції по картрахункам.
Відповідно до ч. 4 ст. 1056-1 ЦК України, у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.
Таким чином ч. 4 ст. 1056-1 ЦК України закріплено обовязок кредитора, у випадку зміни процентної ставки, письмово повідомляти позичальника про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів, а не шляхом надання виписки по картрахунку клієнта.
Відповідно до положень Закону України «Про захист прав споживачів» інформування позичальника про зміну відсоткової ставки за кредитним договором має бути очевидним і здійсненне у спосіб, який би не викликав сумніву про добросовісне виконання цих приписів Закону з боку кредитора.
Крім того, кредитним договором не встановлено, з якою саме регулярністю позичальник повинен знайомитися з інформацією банку щодо зміни умов кредитного договору.
З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що відповідач не був інформований належним чином про збільшення відсотків за договором взагалі (в тому числі їх значного збільшення з 01.01.2013 року в односторонньому порядку) і тому підвищення процентної ставки за договором від 08.06.2007 року є незаконним.
Ухвалою Вугледарського міського суду Донецької області від 08.12.2016 року було визнано обовязковою явку в судове засідання 21.12.2016 року представника позивача, а також у позивача було витребувано документи, необхідні для підтвердження суми заборгованості ОСОБА_1 по кредиту. Однак представник позивача для надання особистих пояснень по справі в судове засідання не зявився і не надав суду довідку про дату останнього платежу, що здійснила ОСОБА_1 по кредитному договору № б/н від 08.06.2007 року, а тому суд позбавлений можливості розрахувати відповідачу розмір заборгованості в межах строку позовної давності.
Також суду не надано розрахунок заборгованості по процентам за користування кредитом, обґрунтованими в межах 22,80 % ставки за весь період прострочення по кредитному договору № б/н від 08.06.2007 року, та інших належних і допустимих доказів на підтвердження позовних вимог.
За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ Приватбанк ОСОБА_1 про стягнення заборгованості не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, в звязку з недоведеністю стороною позивача заявлених позовних вимог, що є підставою для відмови у задоволенні позову в повному обсязі.
Керуючись ст. 526, 527, 530, 536, 610, 1054 ЦК України, ст. 3, 4, 8, 10, 15, 60, 88, 212 215, 224-226 ЦПК України, суд,
В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити в повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Донецької області через Вугледарський міський суд Донецької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Вугледарського
міського суду Донецької області ОСОБА_2