У х в а л а

іменем україни

28 грудня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., Гримич М.К., Ткачука О.С.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа - Інспекція з питань захисту прав споживачів у Вінницькій області, про поновлення строку позовної давності, визнання недійсними кредитного договору, додаткової угоди до кредитного договору та договору іпотеки, виключення запису про іпотеку і заборону відчуження нерухомого майна, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 29 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 07 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»), у якому просив визнати недійсними кредитний договір від 22 листопада 2007 року, додаткову угоду № 1 від 23 червня 2009 року до вказаного кредитного договору та договір іпотеки від 22 листопада 2007 року, а також виключити з Реєстру іпотек та заборон відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна - земельної ділянки площею 0,1560 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 22 листопада 2007 року між ним та Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого банк надав йому кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 33 700 доларів США на термін до 21 листопада 2017 року зі сплатою 14 % річних та додаткових 2 % за перший рік.

На забезпечення належного виконання зобов'язань за вказаним договором, цього ж дня між сторонами укладено договір іпотеки, предметом якого є земельна ділянка площею 0,1560 га, розташована по АДРЕСА_1

Зазначав, що 23 червня 2009 року між сторонами також було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, згідно з умовами якої терміном з 23 червня 2009 року по 23 червня 2010 року встановлено процентну ставку у розмірі 12,5 % річних, викладено в новій редакції порядок погашення кредиту та інших платежів, а також розрахунок сукупної вартості кредиту.

Посилаючись на порушення відповідачем положень ст. ст. 11, 18, 19 ЗУ «Про захист прав споживачів», п. п. 3. 2, 3. 4, 3. 6 розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, щодо надання в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, орієнтовної сукупної вартості кредиту, а також попередження про покладення на нього тягаря валютних ризиків та на те, що умови укладених договорів, зокрема, п. п. 1. 4, 1. 7 є несправедливими, а відповідно недійсними, на підставі ст. 203 ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 216, ст. 548 ЦК України, просив задовольнити позов.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 29 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 07 липня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 19 травня 2016 року у задоволенні позовної вимоги про визнання додаткової угоди до кредитного договору недійсною відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що позивач на виконання вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України не довів обставини, на які він посилався, як на підставу своїх позовних вимог, зокрема факту порушення оспорюваними договорами його прав як споживача та неповідомлення про умови кредитування, сукупну вартість кредиту, оскільки зазначене спростовується підписом позивача на вказаних договорах, додатку до договору та графіку погашення кредиту, з якими він був ознайомлений та погодився на умови, що в них зазначені.

Крім того, судами попередніх інстанцій правильно зазначено, що позивача було попереджено про тягар валютних ризиків, про що свідчить застереження у п. п. 8. 3 оспорюваного кредитного договору.

При цьому, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена, а тому, укладаючи кредитний договір в іноземній валюті, сторона приймає на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 29 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 07 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

М.К. Гримич

О.С. Ткачук