Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Кузнєцова В.О.
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Фамільний» до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди спричиненої злочином, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк Фамільний» на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2015 року, додаткове рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2016 року, -

вс т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ПАТ «Банк Фамільний» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди спричиненої злочином, мотивуючи тим, що відповідач, у липні 2006 року маючи умисел, спрямований на використання завідомо підробленого документа, який видається підприємством, та надає права або звільняє від обов'язків, діючи умисно, знаючи, що відомості у довідці про заробітну плату на його ім'я, від 07 липня 2006 року, виданої ПП «Інтер Торг Груп», в якій було зазначено, що ОСОБА_4 працює на посаді водія-експедитора, та за період з 01 серпня 2005 року по 31 липня 2006 року отримав заробітну плату в загальній сумі 22 900 грн, не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_4 в ПП «Інтер Торг Груп» не працював, а також не був відображений у податковому розрахунку за формою № 1-ЛФ ПП «Інтер Торг Груп», за період з серпня 2005 року по 2006 рік.

ОСОБА_4, маючи умисел на незаконне отримання кредиту та отримання кредитних коштів у розмірі 10 000 грн прибув у приміщення Дніпропетровського відділення ПАТ «Банк Фамільний», надав співробітникові вищезазначеного банку необхідні для отримання кредиту документи, серед яких знаходилась вказана довідка про доходи.

На підставі наданих документів між ТОВ «Банк Фамільний» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 681 від 12 липня 2006 року про надання кредиту у розмірі 10 000 грн строком до 11 липня 2007 року.

Умисні дії ОСОБА_4, що виразилися у використанні завідомо підробленого документу, органами досудового розслідування кваліфіковані за ч. 3 ст. 358 КК України. Своїми умисними діями відповідач завдав позивачу матеріальні збитки на загальну суму 12 244,17 грн.

Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська 28 квітня 2014 року було розглянуто кримінальне провадження з обвинувальним актом відносно ОСОБА_4, і останній визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України, та винесена ухвала про звільнення відповідача від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строку притягнення до кримінальної відповідальності, передбаченого ст. 49 КК України.

У результаті протиправних дій відповідача, позивачу було завдано матеріальну шкоду, яка станом на 01 травня 2013 року складає 12 244,17 грн, у тому числі: загальна сума отриманих та непогашених на цей час кредитних коштів 6 604,34 грн, загальної суми плати за користування кредитом, яку банк мав отримати за користування кредитними коштами 5 527,98 грн, пені 111,85 грн, а тому позивач просив стягнути з відповідача зазначену суму в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2015 року в задоволенні позовних вимог ПАТ «Банк Фамільний» відмовлено.

Додатковим рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2015 року, із врахуванням ухвали про виправлення описки від 09 лютого 2016 року, стягнуто з ПАТ «Банк Фамільний» на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2016 року рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2015 року та додаткове рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Банк Фамільний» просить скасувати рішення, додаткове рішення та ухвалу судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про стягнення з відповідача матеріальних збитків від злочину.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 12 липня 2006 року між ТОВ «Банк Фамільний», правонаступником якого є позивач по справі ПАТ «Банк Фамільний», та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 681 на надання останньому кредиту у розмірі 10 000 грн на строк до 11 липня 2007 року.

Під час укладання кредитного договору, ОСОБА_4 надав представнику Банку необхідні для отримання кредиту документи, серед яких знаходилась довідка про доходи вихідний № 41 від 07 липня 2006 року, видана ПП «Інтер Горг Груп» на ім'я ОСОБА_4, із завідомо неправдивою інформацією, згідно якої ОСОБА_4 працює на посаді водія-експедитора, та за період з 01 серпня 2005 року по 31 липня 2006 року отримав заробітну плату на загальну суму 22 900 грн.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2014 року, ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 358 КК України, та кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 358 КК України, припинено у зв'язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимоги на підставі доказів сторін, та інших осіб, які беруть участь у справі.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що оскільки, звернувшись до суду, позивач просив стягнути з відповідача неповернуті за укладеним кредитним договором кошти як матеріальну шкоду в порядку ст. 1166 ЦК України, тоді як заявлена сума у розмірі 12 244,17 грн, яка складається з: суми отриманої та неповернутої суми за тілом кредиту в розмірі 6 604,34 грн, відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 5 527,98 грн, пені 111,85 грн, є грошовим боргом за договірними відносинами, тобто заборгованість відповідача перед позивачем пов'язана саме з неналежним виконанням умов укладеного кредитного договору, а тому заявлені позивачем вимоги не підлягають задоволенню з підстав, передбачених ст. 1166 ЦК України, оскільки заявлена сума не є шкодою спричиненою відповідачем в розумінні статті 1166 ЦК України, і вказана обставина не є перешкодою для позивача у зверненні до суду з позовом про стягнення заборгованості у зв'язку з порушенням відповідачем умов укладеного кредитного договору.

Крім того, судами зроблені правильні висновки щодо стягнення із позивача судового збору, оскільки фактично між сторонами виникли правовідносини з приводу неналежного виконання відповідачем умов укладеного кредитного договору, що не дає підстав позивачу для звільнення від сплати судового збору.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Фамільний» відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2015 року, додаткове рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова
В.О. Кузнєцов