АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Наконечної Альони Вікторівни в інтересах публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 травня 2016 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення депозитного вкладу.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (надалі - ПАТ КБ«ПриватБанк») про стягнення депозитного вкладу за строковим договором банківського вкладу № SAMDNWFD500 у розмірі 2 321,73 дол. США.

Зазначала, що 19 грудня 2013 року між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений договір банківського строкового депозитного вкладу в доларах США «Стандарт» № SAMDNWFD500, за умовами якого було відкрито банківський рахунок, на який було зараховано банківський вклад, у сумі 300 дол. США, та наступні поповнення вкладу на суми 680 дол. США, 1 100 дол. США, 81,18 дол. США, 85,75 дол. США, 74,80 дол. США, тобто загальна сума вкладу становить 2 321,73 дол. США, строком по 19 грудня 2014 року включно.

Даним договором передбачена можливість дострокового повернення вкладу, у зв'язку з чим позивачка 12 травня 2014 року та 24 червня 2014 року зверталась до банку з вимогою повернути банківський вклад, однак їй було відмовлено.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05 травня 2016 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Колегія суддів, заслухавши представника позивачки, який просив апеляційну скаргу відхилити, представника відповідача, який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню частково, з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи, 19 грудня 2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений договір банківського строкового депозитного вкладу «Стандарт» № SAMDNWFD500, за умовами якого на ім'я позивачки було відкрито банківський рахунок, який містив вклад, у сумі 300 дол. США, з правом щомісячного поповнення.

Відповідно до п. 5, п. 6 договору № SAMDNWFD500 від 19 грудня 2013 року і у позивача, і у банку є право дострокового розірвання даного договору, повідомивши про це одне одного за два банківських дні до дати розірвання договору. Якщо позивач вимагає розірвати договір, а строк вкладу ще не закінчився, позивачу в такому випадку повертається сума вкладу.

Задовольняючи заявлений по справі ОСОБА_2 позов, районний суд виходив з доведеності підстав до його задоволення.

Разом з тим, з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитися неможливо.

За правилами статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Висновки щодо правильного застосування статей 1058-1060 ЦК України з урахуванням норм пункту 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, пунктів 1.8, 1.10 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, пункту 8 глави 2 «Приймання банком готівки» розділу ІІІ «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337 (Інструкція втратила чинність згідно з постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174 про затвердження нової Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні), зводяться до наступного.

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Договір банківського вкладу є нікчемним, якщо не додержано письмової форми. Така форма вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Матеріалами справи доведено, що 19 грудня 2013 року між сторонами в особі Кримського РУ ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір банківського вкладу № SAMDNWFD500, вклад «Стандарт», за умовами якого на ім'я позивачки відкрито банківський рахунок, який містив залишок по вкладу, в сумі 300 дол. США, зі строком дії до 19 грудня 2014 року включно, зі сплатою 10 % річних, а також умовами договору було передбачено право його щомісячного поповнення (а.с.6).

Судом апеляційної інстанції досліджено оригінал договору банківського вкладу, а також квитанції, копії яких долучено до матеріалів справи.

Встановлено, що договір банківського вкладу був оформлений у вигляді заяви, між тим, за своїм змістом, зазначена заява містить всі істотні умови договору, на ній міститься підпис посадової особи банку та відбиток печатки Кримського РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», а тому суд першої інстанції обґрунтовано визнав доведеним існування між сторонами договірних відносин.

На підтвердження внесення грошових коштів на відкритий рахунок, ОСОБА_2 долучено до справи квитанції, згідно яких відділеннями Кримського РУ банку від позивачки отримано кошти на суми: 300 дол. США, 680 дол. США, 1 100 дол. США, 81,18 дол. США, 85,75 дол. США та 74,80 дол. США (а.с.7-12).

Районний суд визнав доведеним внесення ОСОБА_2 зазначених сум грошових коштів у відповідності до умов договору банківського вкладу й стягнув їх з відповідача, проте залишив поза увагою наступне.

Згідно з пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 червня 2011 року за № 790/19528, яка прийнята на заміну Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337, банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що підтверджує внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що підтверджує внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Між тим, як свідчать матеріали справи, внесення ОСОБА_2 готівки на відкритий на її ім'я рахунок лише на суму 85,75 дол. США було оформлено у відповідності до Інструкції про ведення касових операцій : квитанція містить найменування банку : відділення 77 Кримського РУ, час та дату здійснення операції - о 13-46 10 лютого 2014 року, квитанцію засвідчено підписом касира банку, який прийняв готівку, а також скріплено відбитком печатки банку (а.с.9).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про визнання доведеним внесення позивачкою на виконання умов договору банківського вкладу 85,75 дол. США, оформлена належним чином квитанція є беззаперечним доказом внесення зазначеної суми на рахунок банку.

Між тим, в копіях квитанцій про внесення коштів на депозитний рахунок на суми 300 дол. США, 81,18 дол. США, 74,80 дол. США, 1100 дол. США, 680 дол. США має місце відсутність дотримання вимог закону щодо документа, який підтверджує внесення готівки у відповідній платіжній системі : квитанції не містять засвідчення підпису працівника банку електронним підписом САБ чи відбитку печатки банку.

Неможливо погодитися з висновками районного суду і в частині стягнення з відповідача внесеної позивачкою суми вкладу у іноземній валюті.

Відповідно до положень частини другої статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок та правила використання іноземної валюти на території України встановлені Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), Правилами використання готівкової іноземної валюти на території України, затвердженими постановою Правління Національного банку України від 30 травня 2007 року № 200, Положенням про порядок здійснення операцій з чеками в іноземній валюті на території України, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2000 року № 520, та іншими документами.

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Разом з тим незалежно від фіксації еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, згідно з частинами першою та другою статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року № 6-1286цс16, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Отже, районний суд, ухвалюючи рішення, дійшов помилкових висновків про стягнення на користь ОСОБА_2 суми банківського вкладу, в розмірі 85,75 дол. США, в грошовому еквіваленті іноземної валюти, а не в гривнях, визначених за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Відповідно до офіційного курсу Національного банку України на 05 травня 2016 року 1 дол. США відповідав 25,1953 грн., на користь позивачки підлягала до стягнення сума в розмірі 2160 грн. 50 коп., а не кошти в іноземній валюті.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК).

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла до висновку про скасування рішення районного суду, як постановленого з неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалення по справі рішення нового змісту про стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 2160 грн. 50 коп. в рахунок стягнення заборгованості за строковим договором банківського вкладу № SAMDNWFD500 від 19 грудня 2013 року.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з ПАТ КБ «ПриватБанк» в дохід держави підлягає стягненню судовий збір, в сумі 1378 грн.

У задоволенні позову в іншій частині слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313 - 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Наконечної Альони Вікторівни в інтересах публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 травня 2016 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 2160 грн. 50 коп. в рахунок стягнення заборгованості за строковим договором банківського вкладу № SAMDNWFD500 від 19 грудня 2013 року.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» в дохід держави 1378 грн. судового збору.

У задоволенні позову у іншій частині відмовити.

Рішення набирає чинності негайно, проте може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 753/18070/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/14231/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Колесника О.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.