№ 2-з/225/12/2016
225/6380/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2016 року Суддя Дзержинського міського суду Донецької області Геря О.Г., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, посилаючись на те, що в провадженні Дзержинського міського суду Донецької області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

В зв'язку з тим, що неприйняття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду, просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1. Крім цього, заявник просить накласти арешт на інше нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 на праві власності, в тому числі на частку в спільному майні подружжя, а також накласти арешт на грошові кошти, що знаходяться у банківських установах на території України та належать ОСОБА_2

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Зі змісту ч.1 ст. 152 ЦПК України вбачається, що накладення арешту на майно відповідача допускається лише за умови, що майно належить відповідачу, та є необхідність саме у цьому виді забезпечення позову.

Згідно роз'яснень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі, а п. 4 вказаної Постанови, передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п.3 зазначеної Постанови, згідно із п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або інших осіб. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів. Таким чином для прийняття рішення щодо накладення арешту на майно відповідача, позивачеві необхідно надати докази щодо права власності відповідача на вказане майно.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, як і беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що за відповідачем ОСОБА_2 зареєстроване будь-яке інше рухоме та нерухоме майно, а також грошові рахунки, відкритті на імя ОСОБА_2 в банківських установах на території України, тому вказані обставини є такими, що зумовлюють відмову у задоволенні заявленого клопотання в частині накладення арешту на інше нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 на праві власності, в тому числі на частку в спільному майні подружжя, а також накладання арешту на грошові кошти, що знаходяться у банківських установах на території України та належать ОСОБА_2

Що ж стосується клопотання в частині накладення арешту на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1, то суд вважає, що воно підлягає задоволенню, та дає підстави припускати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити, або зробити неможливим виконання рішення суду в майбутньому, одночасно з цим, суд вважає, що вид забезпечення позову, про який ставить питання позивач в своїй заяві, є співмірним із заявленими ним позовними вимогами.

На підставі викладеного, керуючись ст. 151 - 153 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву задовольнити частково.

Накласти арешт на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 22.07.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу за реєстровим номером 2036.

В іншій частині заяви - відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Виконання ухвал з питань забезпечення позову здійснюється негайно в порядку, встановленому законом для виконання судових рішень.

Ухвала з питань забезпечення позову може бути оскаржена. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: