Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/2537/16-ц
Провадження №: 2-о/332/55/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2016 р. Заводський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого судді Ретинської Ю.І., за участю секретаря Іванової Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи Перша Запорізька державна нотаріальна контора, Заводський районний у місті Запоріжжя відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України в порядку ст. 257-1 ЦПК України,-

ВСТАНОВИВ:

01 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеною заявою. В обґрунтування поданої заяви зазначив, що вона є донькою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. 20 листопада 2014 року остання померла, місце смерті: село Мисове, Ленінський район, тимчасово окупована територія України ОСОБА_3 Крим. У звязку із тим, що зазначене місце смерті на даний час відноситься до тимчасово окупованих територій, тому вона не в змозі отримати належно посвідчені документи на підтвердження смерті, а також зареєструвати факт смерті ОСОБА_1 в органах державної реєстрації актів цивільного стану і в подальшому оформити спадщину.

ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала заяву з підстав, наведених у ній.

Представники заінтересованої особи - Перша Запорізька державна нотаріальна контора, Заводський районний у місті Запоріжжя відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області у судове засідання не зявилися, про час і місце слухання справи були повідомлені судом своєчасно і належним чином, надали суду письмові пояснення щодо заяви про встановлення факту смерті, відповідно до яких просили суд розглядати справу без їх участі, проти задоволення заяви не заперечував.

За таких обставин, відповідно до ст.169 ЦПК України суд вважає, що неявка представників заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи.

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснили, що вони є рідними сестрами померлої ОСОБА_2 і рідними тітками заявниці ОСОБА_1 По суті справи пояснили, що ОСОБА_2 проживала у ІНФОРМАЦІЯ_2 АРК. 20 листопада 2014 року вона померла через серцево-судинну недостатність. На поховання вони їздили разом із заявницею та сином померлої. На території АРК їм видали довіку про причину смерті та свідоцтво про смерть. На підставі цих документів ОСОБА_1 зверталась до нотаріуса з метою оформити спадок на території України, проти отримала відмову через невідповідність документів.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

У відповідності з ч.2 ст.234 ЦПК України в порядку окремого провадження суд розглядає, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно зі ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів родинних відносин між фізичними особами; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст.257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. У рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Копія судового рішення видається особам, які брали участь у справі, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 3 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» сухопутна територія Автономної ОСОБА_3 Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визнана тимчасово окупованою територією. Згідно положень ч.3 ст.9 Закону будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Відповідно до лікарської довідки про причину смерті №47, виданої 20.11.2014 року лікарем Ленінської центральної районної лікарні, ОСОБА_2 померла 20 листопада 2014 року у віці 75 років (а.с. 10). Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_2 місцем смерті є с. Мисове, Ленінський район, Республіка Крим Російська Федерація (а.с. 9).

ОСОБА_1 є донькою померлої ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 13). Зміна прізвища підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 14).

Відповідно до ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті; державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану.

Згідно з ч.1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Відповідно до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2010 року №52/5 (з відповідними змінами та доповненнями) підставою для проведення державної реєстрації смерті є, зокрема, лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 року №545, рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час.

У судовому засіданні встановлено, що надане заявницею лікарську довідку про причину смерті та свідоцтво про смерть видане закладами, що знаходиться на окупованій території, не відповідають затвердженій в установленому законодавством порядку формі.

Оцінюючи вказані документи, видані установами, що розташовані на тимчасово окупованій території, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну і виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав.

Відповідно до ст.ст.3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обовязком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справах «Кіпр проти Туреччини» і «Мозер проти ОСОБА_3 Молдови та Росії» констатував, що зобовязання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Європейський суд з прав людини, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Враховуючи викладену практику Європейського суду з прав людини, суд вважає за необхідне взяти до уваги документ про смерть особи, виданий закладами, що знаходяться на окупованій території, оцінити їх разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозвязку, оскільки можливість збору доказів смерті особи на окупованій території може бути істотно обмеженою, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

У звязку із викладеним, оскільки у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, дійсно померла 20 листопада 2014 року у селі Мисове, Ленінський район, Автономна Республіка Крим, що є на даний час тимчасово окупованою територією, суд вважає за необхідне встановити факт її смерті в судовому порядку.

Керуючись ст.ст.60, 169, 213-215, 234, 256, 257-1, 259 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи Перша Запорізька державна нотаріальна контора, Заводський районний у місті Запоріжжя відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України в порядку ст. 257-1 ЦПК України - задовольнити повністю.

Встановити факт смерті 20 листопада 2014 року у селі Мисове, Ленінський район, тимчасово окупована територія України, ОСОБА_3 Крим, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка м. Вітебськ, що мешкала та була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, тимчасово окупована територія України, ОСОБА_3 Крим.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Запорізької області через Заводський районний суд міста Запоріжжя протягом десяти днів, з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засідання під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений 02 серпня 2016 року.

Суддя Ю.І. Ретинська