15.09.2016 Справа № 756/4086/16-ц
Унікальний № 756/4086/16-ц
Справа № 2/756/3059/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

15 вересня 2016 року Оболонський районний суд м. Києва

у складі: головуючого - судді Васалатія К.А.

при секретарі Івченко В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, що діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Реєстраційної служби ГТУЮ в м. Києві про визнання права власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання право власності, обґрунтовуючи позовні вимоги наступним. 28.08.2014 р. позивач ОСОБА_1, яка також діяла в інтересах свого чоловіка як законний опікун та своєї доньки на підставі нотаріально посвідченої довіреності, отримала відмову Державного реєстратори - Реєстраційної служби ГТУЮ у м. Києві в реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме житлової квартири АДРЕСА_1.

Як вказує позивач, підставою відмови в реєстрації права власності було вказано, позивач ОСОБА_1 надала державному реєстратору архівну копію правовстановлюючого документу, а саме договору купівлі - продажу від 10.12.1996 р. При цьому позивач надала державному реєстратору архівну копію документа через втрату оригіналу, після втрати оригінала розпочала дії по отриманню дублікату, і в процесі цих дій було встановлено, що отримати дублікат у організації, що видавала договір купівлі - продажу, а саме Товарна біржа «Українська біржа десятинна» є неможливим, оскільки вона перестала існувати, а копію договору можна отримати в державному архіві м. Києва, проте як стало відомо з офіційної відповіді державного архіву м. Києва, він не видає дублікатів документів а лише архівні копії, беручи до уваги, що такий вид документу не сприймається державним реєстратором як належний документ.

При цьому позивач надала інформаційною довідкою виданою Київським МБТІ та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна від 10.02.2014 р.

Тому позивач просить суд визнати за позивачами право власності на нерухоме майно, а саме АДРЕСА_1 в рівних долях та зобов'язати Реєстраційну службу ГТУЮ у м. Києві, зареєструвати право власності на нерухоме майно за позивачами.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи та давши оцінку доказам в їх сукупності, встановив наступне.

Судом встановлено, що 28.08.2014 р. позивач ОСОБА_1, яка діє в інтересах свого чоловіка ОСОБА_2, як законний опікун та представника своєї доньки на підставі нотаріально посвідченої довіреності, отримала відмову Державного реєстратори в реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме житлової АДРЕСА_1, так як надала державному реєстратору архівну копію правовстановлюючого документу, а саме договору купівлі - продажу від 10.12.1996 р. посвідченого Товарною біржею «Українська біржа десятинна», яка на даний час не існує.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо ї прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатись своєю власністю.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його на власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою, а також у втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як з'ясовано судом, позивачем також було отримано інформаційну довідку видану Київським МБТІ та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна від 10.02.2014 р., в якій вказано, що згідно даних самого бюро, спірна АДРЕСА_1 дійсно на праві власності зареєстрована за позивачем, її чоловіком - недієздатним ОСОБА_2 та їх донькою - ОСОБА_3 в рівних долях на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого Товарною біржею «Українська біржа десятинна» від 10.12.1996 р.

Тому суд приходить до висновку, що позовна вимога позивача щодо визнання за нею та її довірителями в інтересах яких вона діє право власності на АДРЕСА_1, так як не зважаючи на встановлене право власності із інформаційної довідки Київського МБТІ від 10.02.2014 р., державний реєстратор - працівник відповідача по справі вважав, що такого права не існує за позивачем, а тому відмовився визнати його, підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання Реєстраційну службу ГТУЮ у м. Києві, зареєструвати право власності на нерухоме майно за позивачами, то суд відмовляє у її задоволенні, так як при задоволенні позовної вимоги про визнання права власності усі державні органи зобов`язані виконувати рішення суду.

На підставі викладеного та керуючись ст. 10, 11, 15, 60, 61, 169, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, ст. 16, 328, 331, 392 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, що діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3 в рівних долях право власності на АДРЕСА_1.

В іншій частині позову - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя К.А. Васалатій