Справа № 755/2677/16-ц
Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" квітня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Гаврилової О.В.,

при секретарі Неділько Л.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву ОСОБА_1, учасник третейського розгляду - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про скасування рішення третейського суду, -

ВСТАНОВИВ:

29.01.2016р. до Дніпровського районного суду м. Києва звернулась ОСОБА_1 із заявою, в якій просить скасувати рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 17.12.2014 року по третейській справі №1923/14.

Заява обґрунтована тим, що 17.12.2014р. Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків було винесено рішення по справі №1923/14 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, яким стягнуто з останньої заборгованість за по договору відновлювальної лінії №06-10/177 від 07.06.2007 року в сумі 2966110,34 грн. та за договором кредиту №410/80/08-Пі від 24.04.2008 р. в сумі 448494,74грн. та третейський збір у розмірі 25500,00грн. Справа розглядалась третейським судом без участі відповідача, яка не була належним чином повідомлена, ухвала про порушення провадження у справі заявнику не надсилалась, тому вважає, що третейським судом вирішив питання про її права та обов'язки, як особи, яка не брала участь у справі. Також заявник посилається на те, що надання кредиту є фінансовою послугою, заявник є споживачем послуг банку. На дату винесення рішення третейським судом Закон України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку, отже справа не була підвідомча третейському суду. Заявник копію оскаржуваного рішення отримала 03.11.2015р., що є підставою для поновлення строку, про що подане відповідне клопотання.

Заявник та її представник в судове засідання не заявилися, представник заявника подав заяву про розгляд заяви за відсутності представника, просив задовольнити заявлені вимоги.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» в судове засідання не заявилась, подала заяву про розгляд заяви за відсутності представника та письмові заперечення на заяву, в яких просила у задоволенні заяви відмовити з тих підстав, що відсутні підстави для скасування рішення, оскільки банк не є споживачем в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів». Оскільки третейським судом вирішувалось питання про стягнення заборгованості за позовом банку, дана справа не належить до категорії справ у спорах щодо захисту прав споживачів. Третейським судом слухалась справа за участю споживача, а не щодо захисту прав споживачів. Заявником не надано жодних доказів наявності законних підстав для скасування рішення третейського суду. Крім того, представником ПАТ «Укрсоцбанк» подано заяву про залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду, оскільки строк на оскарження рішення третейського суду закінчився 17.03.2015р.

Відповідно до ч. 2 ст. 389-4 ЦПК України, неявка осіб, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, дослідивши матеріали третейської справи №1923/14, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно ст. 5 Закону України «Про третейські суди», спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 17.12.2014 року по справі № 1923/14 позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по договору відновлювальної кредитної лінії №06-10/177 від 04.06.2007 року в сумі 2966110,34 грн., по Договору кредиту №410/80/08-Пі від 24.04.2008 року в сумі 448494,74 грн. та 25500,00грн. третейського збору.

Судом встановлено, що рішення третейського суду постановлене на підставі: укладеного Договору відновлювальної кредитної лінії №06-10/177 від 04.06.2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1, за умовами якого кредитор зобов'язався надати позивальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, надання якого буде здійснюватись окремими частинами - траншами, зі сплатою 10,7% річних за кредитом та комісій, в розмірі та в порядку, визначеному тарифами на послуги по наданню кредитів, в межах максимального ліміту заборгованості позичальника за кредитом в сумі 130000,00 швейцарських франків, з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 15.05.2012р., кредит наданий позичальнику на поточні потреби та погашення іншого кредиту; укладеного Договору кредиту №410/80/08-Пі від 24.04.2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1, за умовами якого кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 56000,00 доларів США, зі сплатою 14% річних, з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 23.04.2015 року, з цільовим призначенням кредиту - на поточні потреби з встановленням іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про третейські суди», юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Спір може бути переданий на розгляд Третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам Закону України «Про третейські суди».

Частиною 1 ст. 12 цього Закону визначено, що третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Частинами 4, 5 ст. 12 Закону визначено, що третейська угода укладається в письмовій формі та має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце та дату укладення угоди.

Відповідно до п. 6.2 Договору відновлювальної кредитної лінії №06-10/177 від 04.06.2007р., у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись ст. 5 Закону України «Про третейські суди», домовляючись про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошовцем В.М. Постійного діючого Третейського суду при Асоціації українських банків. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею, спір розглядається третейським суддею Мороз О.А. або Білоконем Ю.М. у порядку черговості, вказаному у даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеними у даному пункту суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у відповідності до чинного регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків.

Аналогічна домовленість викладена в п.6.2 Договору кредиту №410/80/08-Пі від 24.04.2008 року.

Отже, зазначені договори містять третейське застереження про вирішення спору між сторонами Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків згідно регламенту даного третейського суду.

Із загального змісту Закону України «Про третейські суди» вбачається, що оскарження рішення можливе у вигляді його скасування за формальними ознаками та у виключних випадках, перелік яких встановлений у ст. 51 Закону України «Про третейські суди» і розширеному тлумаченню не підлягає.

Статтею 51 Закону України «Про третейські суди» та ст. 389-5 ЦПК України передбачений вичерпний перелік підстав для скасування рішення третейського суду, а саме: справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; третейську угоду визнано судом недійсною; склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

Посилання заявника на наявність підстав, передбачених п.5 ч.2 ст. 389-5 ЦПК України, для скасування рішення третейського суду, є безпідставними, оскільки цією нормою закону визначено підставою можливого скасування рішення суду - вирішення третейським судом питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі. При цьому, учасниками третейського розгляду, згідно ст. 34 Закону України «Про третейські суди» є сторони та їх представники. ОСОБА_1 була відповідачем у справі №1923/14, розглянутій третейським судом, тобто стороною у справі. При цьому неналежне повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи третейським судом, її відсутність в судовому засіданні, не є визначеними ч.2 ст. 389-5 ЦПК України підставами для скасування рішення третейського суду.

Разом з тим, однією з підстав для скасування рішення третейського в заяві зазначено, що справа, в якій прийнято оспорюване рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду.

Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких третейськими судами заборонений.

Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Зазначений Закон набрав чинності 12 березня 2011 року.

Рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків, про скасування якого просить заявник, ухвалено 17.12.2014 року, тобто після внесення зазначених змін до Закону.

Як убачається з матеріалів третейської справи №1923/14, ОСОБА_1 копію оскаржуваного рішення, надіслану поштовим відправленням, не отримувала (третейська справа №1923/14 а.т.с.68), копія рішення третейського суду отримана заявником 03.11.2015р. (а.с.23), з даною заявою про скасування рішення третейського суду заявника звернулась до суду 29.01.2016р., тому строк звернення до суду із заявою про скасування рішення третейського суду не пропущено.

Оскільки ОСОБА_1 є споживачем послуг банку, а спір виник щодо заборгованості за кредитом, третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» така справа не підвідомча.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 02.09.2015р. у справі № 6-856цс15, яка у відповідності до ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та для всіх судів України, відповідно до пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину 1 статті 6 Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Рішення третейського суду, про скасування якого просив заявник, ухвалено після внесення зазначених змін до Закону.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 04.11.2015р. у справі № 6-2074цс15, положення пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», які містять заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної установи), поширюються на правовідносини з питань виконання, зміни, розірвання договору споживчого кредиту. Отже, суди дійшли помилкового висновку про те, що заборона на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів не поширюється на спори про захист прав банківських установ, тобто спори, в яких позивачем є банківська установа, а відповідачем - споживач.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 27.01.2016р. у справі № 6-2892цс15, оскільки заявник є споживачем послуг банку, спір виник щодо заборгованості за кредитом, третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» така справа не підвідомча.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1, учасник третейського розгляду - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 17.12.2014 року по третейській справі №1923/14 підлягає задоволенню, оскільки відносини, що виникли між сторонами спору та були предметом розгляду в третейському суді, пов'язані з виконанням зобов'язань за кредитними договорами, кредити за якими надавалися на споживчі потреби, враховуючи той факт, що на час ухвалення Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків оскаржуваного рішення - 17.12.2014 року, діяла редакція Закону України «Про третейські суди», якою передбачена заборона на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), справа, у якій прийнято оскаржуване рішення третейського суду, у відповідності до вимог п.14 ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди» не була підвідомча третейському суду відповідно до Закону.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 2, 5, 6, 51, 55, 57 Закону України «Про третейські суди», ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 2, 210, 389-4, 389-5, 389-6 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1, учасник третейського розгляду - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про скасування рішення третейського суду - задовольнити.

Скасувати рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 17.12.2014 року по справі № 1923/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було проголошено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя