Справа № 482/191/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 квітня 2016 року м. Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді - Ітріна М.В., секретаря судового засідання Пазюк І.О., за участю відповідача ОСОБА_1 і її представника ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нова Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Новоодеська міська рада Миколаївської області (далі - міська рада), про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинного будівництва, -

В С Т А Н О В И В:

11 лютого 2016 р. позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача. Обґрунтовує вимоги тим, що він та відповідач є співвласниками по ? частці житлового будинку АДРЕСА_1. Вказане домоволодіння розташоване на земельній ділянці (кадастровий номер НОМЕР_1) призначеної для обслуговування будинку, що надана його власникам у користування.

Вказує, що у квітні місяці 2013 р. відповідачкою самочинно збудовано об'єкти нерухомого майна, а саме, веранда, погріб, і сарай, про що зазначено у технічному паспорті будинку та підтверджується листом Інспекції ДАБК від 12.06.2014 р.

Такі дії порушують його права як співвласника домоволодіння і користувача земельної ділянки, а тому з посиланням на ці обставини та ч. 2 ст. 152 ЗК України і ч. 4 ст. 376 ЦК України просив суд зобов'язати відповідача за власні кошти знести вказані самочинні забудови.

У судове засідання позивач жодного разу не з'явився, але надсилав суду письмові заяви, з яких видно, що цивільний позов підтримує та просить його задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні заявлені вимоги не визнала та просила в їх задоволенні відмовити. Не заперечує, що нею прибудовано до будинку веранду, збудовано погріб під верандою та сарай, які не узаконені в установленому порядку, але ці споруди ніяким чином не порушують прав позивача, який хоча і зареєстрований, але фактично не проживає у житловому будинку, співвласником якого є і не користується земельною ділянкою, що є власністю міської ради, на якій збудовані спірні споруди.

В ході розгляду справи, 09 березня 2016 р., за ініціативою суду залучено міську раду до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Представник міської ради у судове засідання не з'явився, але надали суду письмову заяву про розгляд справи без їх участі. При цьому вказали, що цивільний позов не визнають мотивуючи тим, що відповідно до земельно-кадастрової документації та рішення виконкому міської ради № 215 від 15 грудня 1999 р. земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 значиться у користуванні ОСОБА_5 і до цього часу її розподіл в натурі (місцевості) не відбувся.

Заслухавши пояснення відповідача та її представника, дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом те, що рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 23 квітня 2013 року задоволено вимоги ОСОБА_1, тобто відповідача у цій справі, про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнано за нею і її чоловіком ОСОБА_5 право власності по ? частці на житловий будинок АДРЕСА_1 Миколаївської області з господарськими будівлями та спорудами, а також на земельну ділянку площею 0,10 га, призначену для обслуговування цього житлового будинку.

13 листопада 2014 року апеляційний суд Миколаївської області своїм рішенням скасував рішення суду першої інстанції в частині визнання права власності на земельну ділянку та ухвалив своє рішення, яким у задоволенні вимог ОСОБА_1 в цій частині відмовив. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Зі змісту рішення суду апеляційної інстанції видно, що земельна ділянка площею 0,10 га, розташована по АДРЕСА_1 перебувала у користуванні ОСОБА_5 і Державний акт на неї не видавався, а тому не може бути об'єктом поділу спільного майна подружжя.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини встановленні вказаним рішенням суду апеляційної інстанції мають преюдиційне значення для суду, що вирішує позов у цій справі.

08 червня 2013 року ОСОБА_5 і ОСОБА_3, тобто позивач у справі, уклали нотаріально посвідчений Договором дарування, за яким останній прийняв у дар ? ідеальну частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: Миколаївська область, АДРЕСА_1, безоплатно.

Таким чином, з моменту укладення цієї угоди позивач є співвласником вказаного житлового будинку і користувачем земельної ділянки, на якій розміщений житловий будинок, будівлі та споруди, а також тією земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування.

Судом з'ясовано, що відповідач (ОСОБА_1 у 2013 році разом з іншим на той час співвласником, своїм бувшим чоловіком (ОСОБА_5) самочинно прибудувала до житлового будинку веранду, а також збудувала погріб і сарай, якими до цього часу користується.

Наявність самочинно збудованих об'єктів нерухомого майна сторонами не оспорюється і підтверджується змістом постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2015 року, а також ці забудови зафіксовані у технічному паспорті спірного домоволодіння.

Виділ у натурі частки з житлового будинку до цього часу між сторонами не здійснено.

Питання самочинного будівництва та його наслідків регулює стаття 376 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно з ч. 2 ст. 376 ЦК України особа яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

За змістом частин четвертої та сьомої статті 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом.

Отже, за змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, статті 3 ЦПК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У той самий час, частиною другою статті 386 ЦК України закріплений окремий превентивний (попереджувальний) спосіб захисту права власності, який на відміну від інших способів передбачає захист права власності у випадку, коли порушення права ще не відбулося, але є підстави вважати, що воно має статися. Зміст такого захисту полягає в тому, що у передбачених законом випадках з метою попередження порушення права власності застосовуються примусові заходи без покладення на нього юридичної відповідальності.

Таким чином, виходячи зі змісту частини другої статті 386 ЦК України, позов про превентивний захист права власності може бути пред'явлений власником, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі вищевикладених норм законодавства слід зробити висновок про те, що особа має право пред'явити позов про знесення самочинного будівництва лише у випадку, коли цим будівництвом порушено її право, зокрема, якщо такий позивач має право власності чи користування щодо земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво.

Позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу та взагалі не зазначено, яким чином порушені його права здійсненими відповідачем самочинними забудовами на земельній ділянці, власником якої він не являється.

Сам лише факт самочинного будівництва не свідчить про порушення цим будівництвом прав особи, якщо не надано доказів про зворотне.

За такого, з урахуванням того, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності, у суду відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, що призначена для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 шляхом знесення самочинного будівництва, а саме, веранди за літерою а 1, площею 8,8 м. кв., погріба за літерою а п/д, площею 5,0 м. кв. і сарая за літерою ж 1, площею 21,0 м. кв., як заявлені безпідставно.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Новоодеський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий