Справа №585/2907/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1873/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

16 грудня 2016 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Лузан Л. В. , Рибалки В. Г. ,

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 29 вересня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Роменської виправної колонії УДПтСУ в Сумській області (№ 56) про зобовязання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

Звернувшись до суду із позовом про захист честі та гідності, ОСОБА_3 просив зобовязати відповідача вилучити з його особової справи письмові пояснення засудженого ОСОБА_4 від 25.10.2010 року, як такі, що зберігаються в цій справі без законних підстав, порушують його немайнове право і стягнути у відшкодування моральної шкоди 8000,00 грн., завданої внаслідок створення, зберігання та поширення недостовірної інформації, викладеної у письмових поясненнях засудженого ОСОБА_4

Свої вимоги мотивує тим, що він засуджений до довічного позбавлення волі і відбуває покарання у Роменській виправній колонії УДПтСУ в Сумській області (№ 56) з 04.05.2005 року. 28.10.2010 року відповідач притягнув його до відповідальності. 25.01.2013 року відповідач надав суду дві довідки, за змістом яких стягнення на нього було накладено на підставі матеріалів, що зберігаються в особовій справі, зокрема пояснень ОСОБА_4 Ознайомившись з ними, він виявив письмові пояснення ОСОБА_4 про розмову когось із засуджених з начальником відділення на підвищених тонах. Він вважає, що інформація в поясненнях є недостовірною, тому оскаржував її в суді, однак рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від18.12.2013 року у задоволенні позову йому було відмовлено, оскільки вказані пояснення не містять його прізвища. Вказані пояснення безпідставно зберігаються в особові справі, відповідач з їх змістом його не знайомив. 25.10.2010 року, 27.05.2016 року ОСОБА_3 звертався до адміністрації виправної колонії з проханням вилучити з матеріалів його особової справи письмові пояснення ОСОБА_4, однак йому було відмовлено. Вважає, що зберігання в особові справі вказаного документу, який містить недостовірну інформацію і на підставі якої його притягнули до відповідальності є протиправним, створює для нього негативні наслідки бо призводить до упередженого ставлення як до засудженого під час відбуття покарання, завдає йому моральні страждання.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 29.09.2016 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення, постановивши нове про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд безпідставно відмовив у задоволенні позову, оскільки оскаржувані пояснення ОСОБА_4 містяться в його особовій справі без законних підстав, так як в цьому документі не зазначено його персональних даних, які б його ідентифікували як особу.

Зазначає, що суд не сприяв процесуальній рівності сторін по справі, оскільки клопотання позивача про витребування документів були відхиленні. Крім того, судом не було направлено ОСОБА_3 копії ухвал про відмову у задоволенні його клопотань про витребування доказів, що є порушенням його процесуальних прав.

Вказує, що рішеннями Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24.03.2016 року та від 26.04.2016 року було задоволеного позовні вимоги ОСОБА_3 про зобовязання вилучити з його особової справи письмові пояснення засуджених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 25.10.2010 року та стягнуто з Роменської ВК № 56 моральну шкоду. Вказані рішення містять аналогічні обставини, що і в даній справі, тому мають преюдиційне значення.

Позивач доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити, оскільки пояснення ОСОБА_4 містять негативну інформацію, яка впливає на формування характеристики про нього як засудженого під час процесу відбуття покарання.

Адміністрація виправної колонії свого представника в судове засідання, яке відбувалося в режимі відеоконференції з приміщення установи не направило, але про час та місце його проведення було повідомлена належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 не довів того, що наявністю в його особовій справі пояснень ОСОБА_4 йому завдано моральної шкоди притому, хоча ці пояснення не містять прізвища позивача, проте узгоджуються з поясненнями інших вказаних засуджених щодо часу, місця, події порушення і були враховані як непрямий доказ нетактовної поведінки засудженого ОСОБА_3

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами цивільної справи, що ОСОБА_3 засуджений до довічного позбавлення волі відбуває покарання у Роменській виправній колонії УДПтСУ в Сумській області № 56, де на нього заведена особова справа, яка є основним обліковим документом, в якій відображається процес відбуття покарання засудженою особою ( а.с. 19).

У письмових поясненнях ОСОБА_4, які зберігаються у особовій справі, викладено обставини, які відбулись 25.10.2010 року близько 15 години 30 хвилин під час обходу начальником відділення камер, коли засуджений (без зазначення прізвища) з камери напроти чи десь поблизу, розмовляв на підвищених тонах з начальником відділення. (а.с. 55, 73).

За допущене порушення режиму тримання, а саме нетактовну поведінку, засудженому ОСОБА_3 28.10.2010 року оголошено «Попередження» начальником відділення соціально-психологічної служби ОСОБА_7 (а.с. 21,47), яке не оскаржено.

Рішення про вжиття заходів стягнення було прийнято із врахуванням рапортів працівників виправної колонії та пояснень засуджених ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_4 ОСОБА_10, які відбувають покарання в одній виправній колонії разом з позивачем (а. с. 54-77).

Отже, заявляючи вимоги про захист порушеного немайнового права шляхом вилучення із його особової справи пояснень ОСОБА_4, позивач не довід яким чином їх створення та збереження у справі, як одного з документів на підставі яких вирішено питання про вжиття заходів стягнення відбувається без законних підстав та є поширенням проти нього недостовірної інформації, як такої, що може бути використана у подальшому при формуванні характеристики засудженого під час відбуття покарання, внаслідок чого йому завдана моральна шкода.

Як підтвердив представник виправної колонії в судовому засіданні місцевого суду пояснення ОСОБА_4 враховані як непрямий доказ нетактовної поведінки позивача, за що йому було оголошено «Попередження».

Відповідно до пп.4.1 Інструкції про роботу відділів ( груп, секторів, старших інспекторів) установ виконання покарань та слідчих ізоляторів по контролю за виконанням судових рішень, затвердженої наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 11.01.2008 р. №1, зареєстрованої Міністерством юстиції України 08.02.2008 р. за № 109/1480, яка діяла на час вирішення питання про вжиття заходів стягнення (далі Інструкція), особова справа є основним обліковим документом засудженого, яка комплектується документами, що засвідчують особу та підтверджують законність тримання її в установі, звільнення з неї, а також відображають процес її тримання в установі.

Особова справи формується з двох частини і до другої частини справи засудженого долучаються документи, які відображають процес відбуття засудженим покарання в установі, а також інші документи, які мають відношення до конкретної особи.

Цієї Інструкцією врегульовано порядок зберігання особових справ засуджених під час відбуття покарання у виправній установі, ознайомлення з нею самих засуджених, інших службових осіб установи та для тимчасового користування персоналу оперативної служби установи, надіслання до суду, органів прокуратури.

Діючою на даний час Інструкцією про роботу відділів( груп, секторів, старших інспекторів) контролю за виконанням судових рішень установ виконання покарань та слідчих ізоляторів, затвердженої наказом Міністерством юстиції України 08.06.2012р. № 847/5, зареєстрованої Міністерством юстиції України 14.06.2012 за № 957/21269 викладений порядок зберігання долучених до особової справи засудженого документів та ознайомлення із її матеріалами збережено.

Згідно з ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до Конституції України фізична особа має право на недоторканість особистого життя, повагу до гідності та честі (ч. 1 ст. 270 ЦК України).

Відповідно до частин 1,3 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа яка поширила, не доведене протилежного.

Згідно з ст. 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

У відповідності до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Представником виправної колонії в судовому засіданні місцевого суду доведено, що пояснення засудженого ОСОБА_4 долучені до особової справи як один з документів матеріалу на підставі якого відносно засудженого ОСОБА_3 було вжито заходи стягнення, бо є доказом прояви ним 25.10.2010 р. нетактовної поведінки, згідно резолюції на довідці начальника відділення СПС ДУ ОСОБА_7 про порушення ОСОБА_3 режиму тримання у виправній установі та оголошення йому попередження (а.с. 64).

Доводи апеляційної скарги про те, що документи створено і зберігаються без законних підстав спростовуються викладеними приписами Інструкції.

Щодо преюдиційності рішень Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24.03.2016 року та від 26.04.2016 року, колегія вважає, що обставини встановлені цими рішеннями стосуються пояснень інших засуджених ОСОБА_5Є та ОСОБА_6 і не мають преюдиційного значення для вирішення даного спору.

Доводи апеляційної скарги про те, що клопотання позивача про витребування документів були відхиленні та не направлено ОСОБА_3 копії ухвал про відмову у задоволенні його клопотань про витребування доказів спростовуються матеріалам справи.

Згідно журналу судового засідання від 29.09.2016 р. клопотання позивача вирішувалися під час проведення судового засідання шляхом постановлення протокольних ухвал, які занесені до журналу судового засідання. Письмові клопотання щодо долучення до справи судових рішень було відхилено через неможливість їх прочитати та відсутності даних про набрання ними законної сили. Інших клопотань позивачем не заявлялось.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки прикладів того, що матеріали особової справи засудженого на підставі яких вирішено питання вжиття заходів стягнення були створені, зберігаються або були поширені у не визначений Інструкцією порядок позивачем не доведено і їх знаходження у особовій справі відбувається у порядку встановленому Інструкцією, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про не доведеність позивачем про порушення його немайнового права через створення та зберігання в його особовій справі пояснень ОСОБА_4

Позивачем не доведено та в матеріалах справи відсутні докази про поширення відомостей, що містяться в письмових пояснень засудженого ОСОБА_4 від 25.10.2010 року, та про настання у звязку з цим негативних наслідків, а саме завдання моральних страждань, тому суд на законних підставах відмовив у задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Суд першої інстанції всебічно і повно зясував, обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Судом постановлено обґрунтоване рішення з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування немає.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, тому до уваги не приймаються.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 29 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді -