РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/14787/15-ц

пр. № 2/759/723/16

06 вересня 2016 року Святошинський районний суд м. Києва

в складі: головуючого Морозова М.О.

при секретарі Самчик І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, Житлово-будівельний кооператив «Авіатор-17» про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, Житлово-будівельний кооператив «Авіатор-17» про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням та вселення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання втратившою право користування житлом в квартирі АДРЕСА_1.

При цьому, посилається на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1, з грудня 2012 р., де й зареєстрований. В квартирі зареєстровані також його дружина ОСОБА_4 та його донька ОСОБА_2, яка є відповідачем по справі. В квартирі ОСОБА_3 була зареєстрована як член сім'ї в 1993 р. після народження. Після розірвання шлюбу з першою дружиною в червні 1999 р. вона разом з їх семирічною донькою, відповідачем по справі, добровільно, зібравши речі, залишила квартиру. ОСОБА_2, досягнувши повноліття, в спірній квартирі не проживає, не несе витрати по сплаті комунальних послуг та інших платежів, хоча їй ніколи перешкод не чинилося у проживанні.

В судовому засіданні ОСОБА_1 і його представник позов підтримали.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала, подала зустрічний позов до ОСОБА_1 про усунення їй перешкод у користуванні жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1, шляхом вселення до вказаної квартири. При цьому, посилається на те, що вона має право проживати в спірній квартирі як член сім'ї власника, бо її мати ОСОБА_3 є співвласником ? частини спірної квартири, що підтверджено рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12.12.2006 р. Питання несплати нею комунальних послуг та плати за квартиру ніколи не піднімалось між нею та позивачем по справі, бо такої угоди між ними не укладалось і позивач по справі такі вимоги перед нею не ставив. Після розлучення батьків вона періодично бувала в квартирі та завжди мала намір там проживати, але такої можливості була позбавлена, так як навчалась і знаходилась на утриманні матері, а батько лише сплачував аліменти та більше на мав наміру втручатись в її життя і її проблемами не цікавився. Після закінчення навчання вона неодноразово намагалася повернутись в квартиру, в якій зареєстрована та має право проживати, з метою подальшого проживання в ній, але кожного разу батько перешкоджав їй це зробити, чим порушував її права як члена сім'ї власника. Останній раз в серпні 2015 р. вона звернулась до позивача з приводу надання їй можливості проживання в квартирі, але їй в черговий раз було відмовлено, після чого вона вимушена була звернутися до дільничного інспектора міліції, і згідно висновку дільничного інспектора від 29.08.2015 р. було встановлено, що ОСОБА_1 не дає їй ключі від спірної квартири та заперечує проти її проживання за місцем реєстрації, та отримала рекомендацію звернутися до суду, що вона і зробила.

Притягнута до участі в справі в якості третьої особи ОСОБА_3 проти задоволення основного позову заперечує, не заперечує проти задоволення зустрічного позову, пояснивши, що ОСОБА_1 своїми діями перешкоджав їй у набутті права співвласника на спірну квартиру, оформивши право власності на квартиру тільки на себе, а також в проживанні в квартирі їх доньки ОСОБА_2, мешкаючи при цьому в квартирі разом з своєю дружиною, яка також не допускала ОСОБА_2 до квартири.

Притягнута до участі в справі в якості третьої особи ОСОБА_4 проти задоволення основного позову не заперечує, заперечує проти задоволення зустрічного позову, пояснивши, що її чоловік ОСОБА_1 ніколи не перешкоджав своїй донці ОСОБА_2 приходити до квартири, але остання цього не робила, крім випадку в серпні 2015 р., коли з'явилась до спірної квартири, влаштувала сварку, зі зверненням до органу міліції, між тим реального наміру проживання в квартирі вказана особа не має, та постійно проживає в іншому місці. Вселення ОСОБА_2 в спірну квартиру призведе до нових складнощів у взаємовідносинах сторін та створить нові проблеми для всіх учасників правовідносин.

Представник притягнутого до участі в справі в якості третьої особи Житлово-будівельного кооперативу «Авіатор-17» в судове засідання не з'явився, належним чином про час, місце слухання справи повідомлялась третя особа, подала заяву про слухання справи без її представника, тому суд, враховуючи думку учасників судового розгляду, матеріали та обставини справи, вважає за можливе вирішити спір без участі представника третьої особи.

Суд, вислухавши пояснення сторін, представника позивача, третіх осіб, з'ясувавши обставини справи, заслухавши показання свідків, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що основний та зустрічний позов не підлягають задоволенню з слідуючих підстав.

Судом встановлено, що спірним жилим приміщенням є однокімнатна квартира №146 житловою площею 18, 00 кв. м, загальною площею 42, 70 кв.м, яка розташована на 6-му поверсі 16-ти поверхового будинку АДРЕСА_1. Будинок перебуває на утриманні Житлово-будівельного кооперативу «Авіатор-17». Співвласниками квартири в рівних частках є позивач по справі ОСОБА_1 і його колишня дружина, третя особа по справі ОСОБА_3 В спірній квартирі зареєстровані сторони по справі та дружина позивача по основному позову, третя особа по справі ОСОБА_4 Відповідач по справі ОСОБА_2 зареєстрована в квартирі в 1993 р., не проживала в спірній квартирі з 1999 р., коли її мати ОСОБА_3 разом з нею залишили спірну квартиру після припинення сімейно-шлюбних відносин з позивачем по справі (а.с.4-6).

Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Згідно ст. 161 ЖК України особи, що вселились в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування приміщенням, якщо при їх вселенні між цими особами, наймодавцем, наймачем та членами його сім'ї, які проживають разом з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Згідно ч.2 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджатися своїм майном.

Згідно ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилої квартири може бути виселено лише у випадах, передбачених ч.1 ст. 116 ЖК України, відповідно до якої якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультативними, виселення винних провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Згідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

ОСОБА_2 була зареєстрована та проживала в кооперативній квартирі АДРЕСА_1 як член сім'ї її батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 1993 р., доки в 1999 р. з матір'ю не виїхали з вказаної квартири після припинення її батьками сімейно-шлюбних відносин, залишаючись в ній зареєстрованою. Офіційно шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано 10.01.2007 р. (а.с.11).

Факт непроживання ОСОБА_2 в квартирі, крім пояснень сторін, третіх осіб, підтверджується актом про непроживання ЖБК «Авіатор-17» м. Києва від 09.09.2015 р., показаннями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5 (а.с.7).

Позовна заява подана до суду 11.09.2015 р. Відповідач ОСОБА_2, будучи зареєстрованою в спірній квартирі з 1993 р., в ній не проживала на момент подачі позову, проживаючи разом з матір'ю по іншій адресі. 18.08.2015 р. вона прийшла до спірної квартири з наміром потрапити в квартиру, але її батько ОСОБА_2 відмовився надати їй ключі від квартири, після чого 27.08.2015 р. ОСОБА_2 звернулася із заявою до Святошинського РУГУ МВС України в м. Києві і після перевірки був винесений висновок дільничного інспектора органу міліції про закінчення перевірки та зняття матеріалів ЖЄОЗП №44441 від 27.08.2015 р. з контролю, з рекомендацією подавачу заяви звернутися до суду для вирішення цивільно-правових відносин (а.с. 24, 47, 59).

Наміром ОСОБА_2 вселитися до спірної квартири переривається строк, який враховується як строк непроживання в квартирі, визначений ст. 405 ЦК України, достатній для визнання особи втратившою право користування житловим приміщенням.

Співвласник спірної квартири ОСОБА_3 категорично заперечує проти позбавлення її доньки, відповідача по справі, права користування жилим приміщенням, що є її правом відповідно до положень ст. 405 ЦК України. Тобто, згоди іншого співвласника квартири на позбавлення права користування члена сім'ї власника квартира жилим приміщенням, не має, тому відсутні правові підстави для задоволення основного позову, який ґрунтується саме на ст. 405 ЦК України. Положення ст.ст. 116, 157 ЖК України для визнання ОСОБА_2 втратившою право користування жилим приміщенням не можуть застосовуватись, оскільки в позові викладені інші підстави та фактичні обставини справи.

Той факт, що ОСОБА_2 не приймала участі в оплаті житлово-комунальних послуг, не може бути однією з безумовних підстав для задоволення основного позову, бо такої підстави для визнання особи втратившою право користування житловим приміщенням юридично не існує, а угоди сторін по справі по оплаті за квартиру та комунальні послуги не було укладено і домовленість така між ними була відсутня, виходячи з положень ст. 162 ЖК України.

Як встановлено в ході розгляду справи, ОСОБА_2 не втрачала інтересу до спірної квартири. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12.12.2006 р. було визнано право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 за матір'ю відповідача по справі, ОСОБА_3 Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 02.12.2015 р. було скасовано відомості про об'єкт нерухомого майна на квартиру АДРЕСА_1, що зареєстровано за ОСОБА_1, з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.23, 25, 29, 48, 50, 79).

Отже, законних підстав для визнання ОСОБА_2 втратившою право користування спірним житловим приміщенням не має.

Між тим, не може бути задоволений зустрічний позов ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням шляхом вселення до квартири.

Квартира належить батькам ОСОБА_2 на праві власності в рівних частинах. Мати ОСОБА_2, будучи співвласником квартири, спроб жити в квартирі, вселитись в квартиру не приймала, в ній не живе. ОСОБА_2 у серпні 2015 р. намагалась отримати ключі від квартири у свого батька ОСОБА_1, але їй було відмовлено в цьому. Тобто, був лише факт спроби отримання ключей від квартири, а не наявність спроби вселитись в квартиру, і вказані дії між собою не є тотожні. Співвласник квартири ОСОБА_3 не позбавлена права забезпечити практичне вселення в квартиру та проживання в квартирі своєї доньки ОСОБА_2, між тим до цього часу таких реальних кроків зроблено не було, крім відновлення права власності щодо квартири в судовому порядку. В подальшому, при наявності перешкод з боку ОСОБА_1 у проживанні його доньки в спірній квартирі,вона може вимагати від останнього усунення перешкод у користуванні квартирою, в тому числі шляхом вселення до квартири.

Отже, виходячи з вищевказаного, позови як основний, так і зустрічний, не можуть бути задоволені.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 29, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 116, 157, 161, 162 ЖК України, ст.ст.3, 10, 60, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні: основного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, Житлово-будівельний кооператив «Авіатор-17» про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, та зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, Житлово-будівельний кооператив «Авіатор-17» про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням та вселення.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у розгляді справи, але були відсутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційні скарги протягом десяти днів з дня отримання копій цього рішення.

Суддя