Справа № 194/986/15-ц
Провадження№2/194/22/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2016 року м. Тернівка

Тернівський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Пономаренко І.П.

за участю секретаря судового засідання Сафонової А.Г.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника першого відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Тернівского міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» в особі Павлоградського відділення товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», про відшкодування шкоди внаслідок ДТП, суд,-

В С Т А Н О В И В :

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 18 листопада 2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів ОСОБА_5, державний номер НОМЕР_1, який належить йому на праві власності, та ВАЗ, державний номер НОМЕР_2, внаслідок якої автомобілю позивача було завдано механічні ушкодження та спричинено матеріальну шкоду. Винним у вчиненні ДТП визнано водія ВАЗ, державний номер НОМЕР_2 ОСОБА_4, цивільно-правова відповідальність якого застрахована ТДВ «Страхове товариство «Домінанта» в особі Павлоградського відділення товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта». Позивач зазначає, що в наслідок ДТП йому була спричинена матеріальна шкода у розмірі 43760,31 грн. , яка складається з: 26108,00 грн. - вартість ремонтних робіт, 17152,31 грн. - втрата товарної вартості, 500,00 грн. - витрати повязані з проведенням дослідження, з яких йому було відшкодовано страхувальником першого відповідача лише в розмірі 8536,66 грн. Позивач вважає, що загальна сума невідшкодованої шкоди становить 35223,65 грн., яку позивач просить стягнути з відповідачів на його користь в рахунок відшкодування пошкодження його автомобіля.

В запереченнях проти позовної заяви другий відповідач просить відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування заперечень посилається на те, що своє зобовязання по відшкодуванню матеріальної шкоди, передбачене вимогами Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ТДВ «Страхове товариство «Домінанта» перед позивачем виконало, перерахувавши позивачеві страхове відшкодування визначеної, саме у відповідності до чинного законодавства, шкоди, з урахуванням ПДВ та франшизи, в розмірі 8536,66 грн.

В письмових доповненнях до заперечень, другий відповідач, зокрема, посилається на те, що Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено солідарного обовязку страховика по відшкодуванню шкоди, а також обовязку відшкодування шкоди, повязаною з втратою товарної вартості транспортного засобу.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на вищезазначені обставини та просив суд позовні вимоги задовольнити повністю саме у редакції, викладеній в позовній заяві, на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Представник першого відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, посилаючись на їх необґрунтованість та на суперечливість доказів, якими позивач доводить правильність своїх позовних вимог. При цьому зазначила, що існуючі в позовній заяві та матеріалах справи протиріччя стороною позивача не усунено, доказів на їх усунення сторона позивача не надала. У зв»язку з чим в задоволенні позовних вимог просила відмовити.

Представник другого відповідача в судове зсідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

25 жовтня 2016 року представником другого відповідача подано через канцелярію суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, яке задоволено судом.

Суд, вислухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст.2 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом порушених або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Судом встановлено, що 18 листопада 2014 року о 07 годині 50 хвилин на вул. Дніпровській в м. Павлограді, напроти будинку № 543, ОСОБА_4, керуючи автомобілем ВАЗ, державний номер НОМЕР_2, рухаючись в лівій смузі, не переконався що це буде безпечно і не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам руху, здійснив зіткнення з автомобілем ОСОБА_5 Фе, державний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3, який рухався в попутному напрямку в правій смузі руху, чим порушив вимоги пунку 10.1 Правил дорожнього руху, в результаті чого автомобіль ОСОБА_5 Фе, державний номер НОМЕР_1, отримав механічні пошкодження.

Згідно постанови Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2014 року по справі № 185/11497/14-п водія автомобіля ВАЗ, державний номер НОМЕР_2, ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.20).

Згідно ст. 979 Цивільного кодексу України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується, у разі настання певної події (страхового випадку), виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Ст. 980 Цивільного кодексу України визначено, що предметом договору страхування можуть бути, зокрема, майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Ч. 1 ст. 8 Закону України «Про страхування», встановлено, що страховим ризиком визнається певна подія, на випадок якої проводиться страхування, і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Згідно частини другої статті 8 Закону України «Про страхування», страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля ВАЗ, державний номер НОМЕР_2, була застрахована за полісом № АІ/3260408 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ТДВ «Страхове товариство «Домінанта» в особі Павлоградського відділення товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», з 15.07.2014 року до 14.07.2015 року включно. Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну встановлено у 50000 грн., франшиза - 1000 грн. (а.с.64).

Вказана вище дорожньо-транспортна пригода визнана ТДВ «Страхове товариство «Домінанта», страховим випадком.

Позивач ОСОБА_3 звернувся до страховика ТДВ «Страхове товариство «Домінанта» із заявою про страхове відшкодування за договором ОСЦПВВНТЗ від потерпілої особи (а.с. 65-68).

Згідно звіту № 9888 від 05 грудня 2014 року, складеного оцінювачем ОСОБА_6 на замовлення ТДВ «Страхове товариство «Домінанта», матеріальний збиток завданий власнику транспортного засобу ОСОБА_5 Фе, державний номер НОМЕР_1, внаслідок його пошкодження, складає 11443,99 грн. (з урахуванням ПДВ), 9536,66 грн. (без урахування ПДВ) (а.с. 69-74). Вартість відновлювального ремонту, згідно ремонтної калькуляції (а.с. 75-77) складає 11443,99 грн. з ПДВ.

Оцінка була виконана у відповідності до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність».

При цьому, вказаний звіт позивачем жодним чином оскаржений не був, та на момент розгляду справи є чинним.

Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні визначені Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Відповідно до п. 9 ч. 2 статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках необхідності визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Згідно ч. 4 ст. 3 та ч. 1 ст. 12 вказаного Закону процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. У випадках самостійного проведення оцінки майна органами державної влади та органами місцевого самоврядування складається акт оцінки майна. Звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється печаткою та підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності.

У грудні 2014 року позивач звернувся до ТДВ «Страхове товариство «Домінанта» із заявою про страхове відшкодування із зазначенням власних реквізитів для перерахунку страхового відшкодування (а.с. 121).

Згідно з п. 36.2 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

25 березня 2015 року ТДВ «Страхове товариство «Домінанта», на підставі звіту № 9888 від 05 грудня 2014 року та враховуючи положення статті 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до положень якої сума страхового відшкодування зменшується на суму франшизи, також на підставі складеного страхового акту № 1201/821/ЦВ від 24 березня 2015 року (а.с. 122) було здійснено виплату страхового відшкодування на рахунок ОСОБА_3 у розмірі 8536,66 грн. (з розрахунку: вартість відновлювального ремонту 11443,99 грн. - 1907,33 грн. ПДВ - 1000,00 грн. франшизи = 8536,66 грн.), (а.с. 21).

Позивач стверджує, що сума страхового відшкодування у розмірі 8563,66 грн. є неповною, шкода, завдана йому внаслідок ДТП, яке сталося 27 листопада 2014 року, повністю не відшкодована, що змусило його звернутись до суду з цим позовом.

В обґрунтування позову, позивач надав звіт про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ № 1015 від 02 березня 2015 року, зроблений ФОП ОСОБА_7 на замовлення позивача, згідно висновків якого вартість відновлювального ремонту автомобіля ОСОБА_5 Фе, державний номер НОМЕР_1, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні, становить 33547,85 грн., втрата товарної вартості складає 17152,31 грн., загальна сума збитку складає 50700,16 грн. ( а.с. 22-28).

Ремонт автомобіля ОСОБА_5 Фе, державний номер НОМЕР_1 проведений ПП «АЕЛІТА», на підставі виставленого та оплаченого рахунку № 299 від 26 грудня 2014 року в розмірі 26108,00 грн. (а.с. 48,49), що підтверджується актом виконаних робіт № ПФ 00000009 від 20 січня 2015 року, (а.с. 52).

В позовній заяві позивач зазначає, що внаслідок ДТП йому спричинено шкоду у розмірі 43760,31 грн., яка складається з: 26108,00 грн. - вартість ремонтних робіт, 17152,31 грн. - втрата товарної вартості, 500,00 грн. витрати, повязані з проведенням дослідження, з яких, йому було відшкодовано страховиком ОСОБА_4 в сумі 8536,66 грн. Загальна різниця невідшкодованої майнової шкоди, на думку позивача, становить 35223,65 грн. (43760,31 грн. - 8536,66 грн.= 35223,65 грн.), яку позивач просить стягнути в солідарному порядку з заподіювача шкоди та його страховика.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Статтею 22 Спеціального Закону передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

За приписами статті 1194 Цивільного кодексу України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно положень частини 2 статті 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі, з вини іншої особи відшкодовується винною особою.

Суд зазначає, що за положеннями Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачають відшкодування страховиком цивільно-правової відповідальності лише оціненої шкоди, тобто вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, визначеної за результатами проведеної суб'єктом оціночної діяльності оцінки.

З огляду на викладене, суд зазначає, що належним доказом в підтвердження оціненого розміру реальної вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням значення коефіцієнту його фізичного зносу є Звіт суб'єкта оціночної діяльності про визначення вартості матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу в результаті його пошкодження в ДТП, складання якого є обов'язковим при визначенні збитків, що підлягають відшкодуванню згідно вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів».

Верховним Судом України надано узагальнення судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування, де зазначено, зокрема, що при стягненні на користь потерпілого вартості пошкодженого майна враховується зношеність пошкодженого майна. Розрахунок зношеності проводиться відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2/2092 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395.

В цих же Узагальненнях звертається увага судів на те, що страхувальником відшкодовується третій особі завдана внаслідок пошкодження транспортного засобу саме пряма шкода, в якій враховується вартість пошкоджених деталей транспортного засобу на момент ДТП, а саме з урахуванням фізичного зношення транспортного засобу, - а не вартість нових деталей.

Згідно вимог ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Позивач, який є потерпілим внаслідок ДТП подає докази, що підтверджують, зокрема, розмір завданої шкоди.

Як вже було зазначено вище, позивач в якості підтвердження своїх позовних вимог надав, звіт про оцінку вартості матеріального збитку № 1015 від 02 березня 2015 року), калькуляцію вартості відновлювального ремонту, зроблені ФОП ОСОБА_7

Проте, зазначені документи за своїм змістом не відповідають вимогам законодавства. Як убачається з цього звіту, висновок оцінювача складений на підставі заяви від ОСОБА_8, тоді як позивачем в даній справі є ОСОБА_3 Таке ж саме прізвище зазначено і в ремонтних калькуляціях від 02 березня 2015 року та в акті огляду транспортного засобу (а.с.22-29).

Крім того, наданий позивачем звіт № 1015 про оцінку вартості матеріального збитку складений 02 березня 2014 року, тобто через чотири місяці після ДТП, коли курс євро на момент ДТП був іншим, тобто експертом пораховано збиток по максимальному курсу, який був на час нестабільної ситуації на валютному ринку в державі.

Наведені вище суперечності в документах, які надані позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог, які не були усунені стороною позивача під час розгляду справи, позбавляють суд можливості об'єктивно оцінити та з'ясувати фактичні обставини справи.

З аналізу правових норм Закону України «Про страхування» та Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вбачається, що під оціненою шкодою, завданої в наслідок ДТП, розуміється передусім шкода, оцінена страховою компанією.

Другим відповідачем - ТДВ «Страхове товариство «Домінанта» у відповідності до норм статті 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які передбачають право страховика залучати для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є зазначені особи, залучено ТОВ «Експертум - АВЕ» для огляду транспортного засобу ОСОБА_5 Фе, державний номер НОМЕР_1 та встановлення матеріального збитку. Експертом ТОВ «Експертум - АВЕ» складений звіт № 9888 від 05 грудня 2014 року, згідно якого вартість матеріального збитку позивача складає 9536,66 грн. без ПДВ.

У звязку із чим, на підставі заяви позивача, другим відповідачем було відшкодовано позивачу вартість саме оціненої шкоди, яка складає 8536,66 грн. (9536,66 грн. - франшиза у розмірі 1000,00 грн.).

З огляду на викладене, суд зазначає, що належним доказом на підтвердження встановленого розміру реальної вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, з урахуванням значення коефіцієнту його фізичного зносу, є саме Звіт № 9888 від 05 грудня 2014 року про визначення вартості матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу в результаті його пошкодження в ДТП - ОСОБА_3, зроблений на замовлення ТДВ «Страхове товариство «Домінанта» .

Щодо солідарного обовязку заподіювача шкоди та його страховика по відшкодуванню потерпілому шкоди, суд зазначає, що чинним законодавством таке відшкодування шкоди в солідарному порядку не передбачено.

До того ж, системний аналіз пункту 32.7 статті 32 Спеціального Закону, статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 Цивільного кодексу України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженій наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, дає можливість дійти висновків, відповідно до яких власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку (правова позиція Верхового Суду України від 4 червня 2014 року № 6-49цс14).

Таким чином, страховиком не відшкодовується шкода, повязана з втратою товарної вартості транспортного засобу, а тому вимога позивача про стягнення, зокрема, з другого відповідача 17152,31 грн. втрати товарної вартості не підлягає задоволенню.

При цьому, як вказувалося вище, позивачем свої позовні вимоги ні в позовній заяві, ні під час розгляду справи, конкретизовано, або уточнено не було.

В постанові Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, стороною позивача в судовому засіданні не доведено належними та допустимими доказами, яку саме конкретну суму матеріального збитку належить відшкодувати відповідачам у цій справі. Позивач не позбавлений можливості предявити позов саме до заподіювача шкоди з вимогою сплати різниці між фактичним розміром оціненої шкоди та страховою виплатою.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результат оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Таким чином, аналізуючи досліджені в судовому засіданні надані сторонами докази, суд вважає, що позиція позивача, викладена в позовній заяві не підтверджена належними доказами, як того вимагають приписи Цивільного процесуального кодексу України, та приходить до висновку, що з огляду на недоведеність фактів, на підставі яких пред'явлено позов, позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.344 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позовних вимогах ОСОБА_3 до ОСОБА_9, товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» в особі Павлоградського відділення товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», про відшкодування шкоди внаслідок ДТП - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Тернівський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги у десятиденний строк з дня його проголошення.

Головуючий суддя: І.П. Пономаренко