УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗавгородньоїІ.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договору дійсним та визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_5 та її адвоката Осокіна Сергія Юрійовича на рішення апеляційного суду Одеської області від 09 червня 2016 року та ухвалу судді апеляційного суду Одеської області від 04 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, у якому просила визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на вказаний будинок.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилалася на те, що вона вирішила придбати у власність вказаний вище житловий будинок, який належав ОСОБА_5 на підставі рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 04 листопада 2011 року, у зв'язку із чим вона 10 лютого 2012 року передала відповідачці 80 000 грн за продаж будинку.

Позивачка вказувала, що на початку травня 2011 року вона звернулась до відповідачки із проханням нотаріально посвідчити їх угоду, але позивачка відмовилася звернутися до нотаріуса, посилаючись на свою зайнятість та інші причини, у зв'язку із чим ОСОБА_4 просила задовольнити позовні вимоги.

Заочним рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 09 жовтня 2012 року позовні вимоги задоволено.

Визнано дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, укладений 10 лютого 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Визнано за ОСОБА_4 право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 що складається з житлового будинку літ. «К», житловою площею 21,2 кв. м, загальною площею 34,8 кв. м, літньої кухні літ. «З», погребу під «З», ганку літ. «з1», навісу літ. «Ж», сараїв літ. «М, Д, з», вбиральні літ. «Л», огорожі №1-4, замощення І, розташований на земельній ділянці 548 кв. м.

У березні 2016 року ОСОБА_7 як особа, яка не брала участі у розгляді справи, проте вважала, що оскаржуваним рішенням порушеного його права та інтереси, звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 09 жовтня 2012 року.

Ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 16 березня 2016 року у задоволенні заяви ОСОБА_7 про перегляд заочного рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 09 жовтня 2012 року відмовлено та роз'яснено, що у разі незгоди з рішенням суду першої інстанції останній має право оскаржити його в загальному порядку.

У березні 2016 року ОСОБА_7 звернувся до суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 04 квітня 2016 року задоволено заяву ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження заочного рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 09 жовтня 2012 року, поновлено ОСОБА_7 процесуальний строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за його апеляційною скаргою.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 09 червня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 задоволено частково, заочне рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 09 жовтня 2012 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 та її адвокат Осокін С.Ю., посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення апеляційного суду та ухвалу цього ж суду про відкриття провадження у справі, та направити справу до апеляційного суду для нового розгляду заяви про поновлення строку для подачі апеляційної скарги та вирішення питання щодо відкриття або відмови у відкритті апеляційного провадження.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї адвоката ОСОБА_7 - ОСОБА_8, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що ОСОБА_5, якій на час укладення спірного договору належав житловий будинок на підставі рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 04 листопада 2011 року, отримала від позивачки грошові кошти у розмірі 80 000 грн за продаж цього будинку, про що власноруч написала розписку, та при розгляді справи підтримала позов у повному обсязі, у зв'язку із чим дійшов висновку, що сторони домовились щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу нерухомого майна, а тому наявні підстави для задоволення позову.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, виходив з того, що сторонами не було дотримано процедуру укладення правочину (договір-купівлі продажу будинку), який підлягає нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, а також врахувавши, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 18 лютого 2016 року скасовано рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 04 листопада 2011 року, за яким ОСОБА_5 набула право власності на спірний будинок, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

При цьому колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується із висновком апеляційного суду про поважність пропуску ОСОБА_7 процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, який вмотивовано поновлено суддею апеляційного суду, оскільки ОСОБА_7не брав участі у розгляді справи у суді першої інстанції та про оскаржуване рішення дізнався у листопаді 2015 року, а тому звернувся до місцевого суду із з'явою про його перегляд, а після отримання ухвали цього ж суду від 16 березня 2016 року, відразу звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявників з висновком суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 та її адвоката Осокіна Сергія Юрійовича відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 09 червня 2016 року та ухвалу судді апеляційного суду Одеської області від 04 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

О.В. Попович