Справа № 204/2210/16-ц
Провадження № 2/204/1245/16
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2016 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

при секретарі Сорокіній А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 52 808 грн. 63 коп. та судові витрати по справі. В обґрунтування вимог зазначає, що 15.06.2007 року між ЗАТ «ОТП БАНК» правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № ML-301/369/2007 від 15.07.2007 року, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 74 500 доларів США. Для забезпечення повного та своєчасного виконання боргових зобовязань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 15 червня 2007 року був укладений договір поруки № SR-301/183/2007, відповідно до якого остання прийняла на себе зобовязання відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_1 всіх боргових зобовязань перед банком та кредитним договором № ML-301/369/2007 від 15.07.2007 року. Позичальник не виконав умови кредитного договору, погашення кредиту не здійснював належним чином, чим порушив зобовязання, щодо щомісячної сплати процентів за користування наданими кредитними коштами, що прямо передбачалось умовами кредитного договору. У звязку з чим, станом на 28.03.2016 року заборгованість відповідача перед банком становить 52 808 грн. 63 коп., яка складається з: залишку заборгованості за кредитом у розмірі 793 грн. 15 коп., заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 46 468 грн. 98 коп. Оскільки, кредитний договір забезпечений договором поруки, то позивач вимушений звернутися до суду з вимогою про солідарне стягнення заборгованості.

Представник позивача у судове засідання не зявився, але надав суду заяву в якій, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та справу розглядати без його участі.

Відповідачі в судове засідання не зявилися, але від них до суду надійшла заява в якій позовні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволенні, та застосувати термін позовної давності.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобовязана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У судовому засіданні встановлено, що 15.06.2007 року між ЗАТ «ОТП БАНК» правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № ML-301/369/2007 від 15.07.2007 року, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 74 500 доларів США.

За змістом ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

За змістом ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Позичальник не виконав умови кредитного договору, погашення кредиту не здійснював належним чином, чим порушив зобовязання, щодо щомісячної сплати процентів за користування наданими кредитними коштами, що прямо передбачалось умовами кредитного договору.

У звязку з чим, позивач зазначає, що станом на 28.03.2016 року заборгованість відповідача перед банком становить 52 808 грн. 63 коп., яка складається з: залишку заборгованості за кредитом у розмірі 793 грн. 15 коп., заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 46 468 грн. 98 коп.

Для забезпечення повного та своєчасного виконання боргових зобовязань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 15 червня 2007 року був укладений договір поруки № SR-301/183/2007, відповідно до якого остання прийняла на себе зобовязання відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_1 всіх боргових зобовязань перед банком та кредитним договором № ML-301/369/2007 від 15.07.2007 року.

У відповідності до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У відповідності до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.08.2009 року кредитор ТОВ «ОТП Факторинг Україна» направив боржнику ОСОБА_3 та його поручителю ОСОБА_2 досудовому вимогу за вих. № 270/09, в якій зазначив, що протягом 30 календарних днів з дати отримання цієї вимоги повинні сплатити суму кредиту у розмірі 73 789,91 доларів США, суму відсотків за користування кредитом у розмірі 5 031,22 доларів США, суму пені за порушення строків повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 66 814 грн. 22 коп. Таким чином, було змінено кінцевий строк погашення заборгованості до 05.09.2009 року.

Таким чином, право кредитора на стягнення всієї суми кредиту було порушене відповідачами починаючи з 05.09.2009 року, а тому перебіг строку позовної давності почався з наступного дня, тобто з 06.09.2009 року.

Але, позивач звернувся до суду з позовними вимогами до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки лише 24 березня 2016 року.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, оскільки позивач не має правової підстави звернення до відповідачів після спливу строку позовної давності з вимогою щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, то суд вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачу відмовлено у задоволенні позову, тому підстав для повернення судового збору не має.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 256-261, 267, 526, 527, 625, 1048-1054 ЦК України, ст. ст. 10, 57-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т. О. Дубіжанська