30.05.2016 Справа № 756/6966/16-ц
Справа пр. №2/756/3963/16
ун. №756/6966/16-ц
У Х В А Л А

30 травня 2016 року м. Київ

Суддя Оболонського районного суду м. Києва Великохацька В.В., вирішуючи питання про відкриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: державний нотаріус Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори Шовкошитня Вікторія Вікторівна, про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: державний нотаріус Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори Шовкошитня В.В., про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя.

Суддя, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовну заяву слід залишити без руху з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожен має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Вимоги до форми та змісту позовної заяви встановлені ст.119 ЦПК України.

Відповідно до п.п.3,4,5,6 ч.2 ст.119 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог; ціну позову щодо вимог майнового характеру; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимог; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Однак ОСОБА_1 вимоги, передбачені вказаними законодавчими нормами, не виконані.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач заявляє вимоги про поділ спільного майна подружжя та виділення їй у власність ? частини квартири АДРЕСА_1, тобто дві вимоги майнового характеру. Проте позивачем не зазначено ціну позову щодо вимог майнового характеру.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.80 ЦПК України ціна позову у позовах про визнання права власності на майно або його витребування визначається вартістю цього майна, тобто його дійсною вартістю.

Підпунктом а) п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" визначено, що під дійсною вартістю майна розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

Відповідно до п.1) ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, справляється у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати (551,20 грн.) та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати (6890,00 грн.).

Оскільки позивачем заявляються вимоги майнового характеру про визнання права власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, то ціна позову повинна визначатися, виходячи із дійсної вартості даного майна.

Слід також зазначити, що у позовній заяві ОСОБА_1 відсутні посилання на докази на підтвердження вартості спірної квартири. Зокрема, нею не надано жодних доказів на підтвердження дійсної вартості квартири на даний час (наприклад, звіту про оцінку вартості нерухомого майна тощо).

Згідно з ч.5 ст.119 ЦПК України до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

П.13 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" від 17.10.2014 року передбачено, що якщо в позовній заяві об'єднано кілька самостійних вимог майнового характеру, пов'язаних між собою, то, враховуючи, що об'єктом справляння судового збору є позовна заява, максимальний розмір судового збору має відповідати загальній сумі всіх вимог (пункт 10 частини першої статті 80 ЦПК). При цьому судовий збір може бути сплачено окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами.

ОСОБА_1 хоч і додає до позовної заяви квитанцію про сплату судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру у розмірі 552,00 грн., однак, судовий збір сплачений нею з порушенням вимог Закону України "Про судовий збір" та не в повному обсязі. Таким чином, позивачеві слід сплатити судовий збір окремо за кожну з вимог майнового характеру або загальною сумою за всі такі вимоги відповідно до ставок судового збору, які встановлені п.1) ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви майнового характеру, а також враховуючи ціну позову, визначену на підставі дійсної вартості нерухомого майна, право власності на яке позивач просить суд визнати за нею.

Окрім цього, в прохальній частині позовної заяви позивач просить суд здійснити поділ спільного майна подружжя, однак нею не конкретизовано, розподіл якого саме майна необхідно здійснити та між ким має бути здійснений такий розподіл.

Також згідно зі ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Ч.2 цієї статті визначений загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів.

Так, позивач ОСОБА_1 просить суд, зокрема, виділити їй у власність ? частину квартири АДРЕСА_1. Однак, позивач не зазначає посилання на законодавчі норми, які передбачають даний спосіб захисту порушеного права, так як чинним законодавством передбачено визнання права власності на майно, а не виділення майна у власність.

Зважаючи на вищевикладене, позивачеві слід визначитись зі змістом позовних вимог.

Крім того, ОСОБА_1 у своїй позовній заяві третьою особою вказує державного нотаріуса Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори Шовкошитню В.В., проте позивач жодним чином не обгрунтовує необхідність її залучення до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яким саме чином рішення у справі вплине на права, обов'язки чи законні інтереси державного нотаріуса Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори Шовкошитньої В.В. Отже, позивачеві слід визначитись з колом осіб, які беруть участь у справі.

Ч.1 ст.121 ЦПК України передбачає, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, передбачених ст.ст.119,120 ЦПК України, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення позовної заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

На виконання зазначеної ухвали позивач повинна подати до суду позовну заяву в новій редакції відповідно до вимог ст.ст.119,120 ЦПК України, з урахуванням вимог про усунення недоліків, викладених в цій ухвалі.

Зважаючи на вищенаведене, керуючись ч.1 ст.121 ЦПК України, суддя, -

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: державний нотаріус Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори Шовкошитня Вікторія Вікторівна, про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя залишити без руху та надати позивачеві строк на усунення недоліків у термін до 06.06.2016 року, але не пізніше п'яти днів з дня отримання нею даної ухвали.

У випадку, якщо недоліки позовної заяви у визначений строк не будуть виправлені, позовна заява вважатиметься неподаною та буде повернута позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Великохацька