Справа №490/421/16-ц 16.09.2016 16.09.2016 16.09.2016
Провадження №22-ц/784/1829/16
Справа № 490/421/16-ц Головуючий першої інстанції: Подзігун Г.В.
Провадження № 22-ц/784/1829/16 Суддя-доповідач Апеляційного суду: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючого Коломієць В.В.

суддів Шаманської Н.О., Прокопчук Л.М.

із секретарем судового засідання Лівшенко О.С.,

за участю: представника позивачки ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПРОВІДНА» (далі ОСОБА_4 «СК «ПРОВІДНА») на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 травня 2016 року за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 «СК «ПРОВІДНА» про стягнення суми страхового відшкодування та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2016 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 «СК «ПРОВІДНА» про стягнення суми страхового відшкодування та моральної шкоди.

Позивачка вказувала, що 24 жовтня 2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 «СК «ПРОВІДНА» було укладено договір добровільного страхування майна фізичних осіб і відповідальності перед третіми особами № ПБ/0009145/1522/13, відповідно до якого застрахованим є житловий будинок, домашнє майно, господарські будівлі та споруди за адресою: вул. Синявського, 16, в смт. Костянтинівка, Арбузинського району, Миколаївської області. Вона є вигодонабувачем за цим договором.

19 жовтня 2014 року у застрахованому домоволодінні сталася пожежа, в результаті якої було знищено підсобне приміщення, веранда та дах будівлі, речі та майно, що є страховим випадком за вищевказаним договором страхування. В акті про пожежу прямі збитки від пожежі були орієнтовно оцінені у сумі 130 000 грн., побічні у сумі 189 000 грн.

ОСОБА_5 зазначала, що страхувальником були виконані усі умови договору страхування щодо його дій у разі настання страхового випадку. Проте, листом № 17-10/4187 від 30 березня 2015 року відповідачем було відмовлено у виплаті страхового відшкодування, підставою до чого став висновок дільничного інспектора міліції Арбузинського РВ УМВС України у Миколаївській області ОСОБА_7 щодо матеріалів перевірки запису в журналі єдиного обліку №1911 від 19 жовтня 2014 року про те, що причиною пожежі стало необережне користування електроприладами власником домоволодіння, що, на думку позивачки, не відповідає дійсності. Крім того, вона вважає, що відповідач не скористався своїм правом самостійно зясувати причини та обставини настання страхового випадку, зокрема, призначити відповідну експертизу та залучити фахівців, провести оцінку пошкодженого майна та визначити розмір збитків. Таким чином, на її думку, висновок відповідача про те, що пожежа сталася через необережність є лише припущенням з метою уникнення виконання обовязків за договором страхування.

Посилаючись на викладене, просила суд стягнути з ОСОБА_4 «СК «ПРОВІДНА» на її користь 45 000 грн. страхового відшкодування, 18 315 грн. - пені, 22 217 грн. 14 коп. - збитків від інфляції, 1 505 грн. 34 коп. - 3% річних, разом - 87 037 грн. 48 коп., а також відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 грн.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову з тих підстав, що пожежа сталася з власної необережності позивачки, що встановлено висновком дільничного інспектора міліції, у звязку з чим відповідно до умов договору такі збитки не підлягають відшкодуванню.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 травня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 «СК «Провідна» на користь ОСОБА_5 73 863 грн. 49 коп., з яких: 45 000 грн. - сума страхової виплати; 13 365 грн. - пеня; 14 400 грн. - відшкодування збитків від інфляції; 1098грн.49коп. - три відсотки річних. Стягнуто з ОСОБА_4 «СК «Провідна» на користь ОСОБА_5 моральну шкоду у розмірі 5000 грн. Стягнуто з відповідача на користь позивачки відшкодування судового збору у розмірі 2116грн. 63коп.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_4 «СК «ПРОВІДНА», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_5

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_5 просила скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ч. 2 ст. 985 ЦК України страхувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача), а також замінювати її до настання страхового випадку, якщо інше не встановлено договором страхування.

Відповідно до ч.2 ст. 8 Закону страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Судом встановлено і підтверджується матерівалами справи, що 24 жовтня 2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 «СК «Провідна» було укладено Договір добровільного страхування майна фізичних осіб і відповідальності перед третіми особами № ПБ /0009145/1522/13 (далі Договір) зі строком дії договору - 1 рік: з 27 жовтня 2013 року до 26 жовтня 2014 року (а.с. 6-9). Відповідно до умов Договору страховик бере на себе зобовязання у разі настання страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування у порядку і на умовах, визначених Договором, а страхувальник зобовязується сплатити страховий платіж у визначений цим Договором строк та виконувати інші умови цього Договору.

Вигодонабувачем за Договором є позивачка ОСОБА_5 (п. 1.7 Договору).

Згідно п. 2.1 Договору вогонь: пожежа, удар блискавки, вибух газу, падіння пілотованих літальних обєктів є страховими випадками.

Відповідно до п. п. 1.2., 3.1. Договору є застрахованим наступне майно за адресою: вул. Синявського, 16, в смт. Костянтинівка, Арбузинського району, Миколаївської області:

- житловий будинок, у тому числі конструкція, оздоблення, обладнання (страхова сума 20000 грн.);

- домашнє майно (страхова сума 15000 грн.);

- господарські будівлі та споруди (страхова сума 10000 грн.).

За змістом п. 7.1 Договору страховим випадком при страхуванні майна є пошкодження, знищення та (або) втрата застрахованого майна внаслідок настання подій (страхових ризиків), обрання яких належним чином позначене у п. 2 Договору, що фактично сталася в період дії Договору та не класифікується як виключення зі страхових випадків і обмеження страхування, внаслідок чого виникає зобовязання страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальникові та (або) вигодонабувачеві.

У пункті 7.2 Договору зазначено, що під подіями (страховими ризиками), зазначеними у п. 2 Договору розуміється, зокрема, пожежа, в тому числі висока температура, задимлення, виділення сажі і кіптяви в результаті пожежі (або тління) незалежно від місця виникнення пожежі та виділення корозійного газу.

Відповідно до п. 8.2.2.3 Договору за Договором не підлягає відшкодуванню збиток, завданий внаслідок, зокрема, будь-якої події, що сталася з необережності (самовпевненості, недбалості) страхувальника, вигодонабувача, членів сімї страхувальника, вигодонабувача або осіб, на яких відповідно до договорів покладені зобовязання щодо збереження застрахованого майна.

Під необережністю розуміється, що особа:

- передбачала можливість настання небезпечних наслідків своїх дій (або бездіяльності), але легковажно розраховувала на те, що вони не настануть;

- не передбачала можливості настання небезпечних наслідків своїх дій (або бездіяльності), хоча повинна була та мала таку можливість.

Факт необережності встановлюється компетентними органами (на підставі обвинувального вироку суду тощо) або за згодою сторін Договору.

19 жовтня 2014 року, тобто в межах строку дії Договору, у застрахованому домоволодінні сталася пожежа.

Судом було встановлено, що страхувальник та позивачка належним чином здійснили свої обовязки за Договором щодо дій, які мають бути вчинені при настанні події, яка може бути визнана страховим випадком, зокрема:

- позивачкою невідкладно після виявлення пожежі було викликано відповідний підрозділ Державної служби з надзвичайних ситуацій для ліквідації наслідків пожежі;

- позивачкою самостійно було вжито заходи щодо гасіння пожежі для запобігання та зменшення розміру збитків;

- страхувальником наступного дня про настання страхового випадку було повідомлено у письмовій формі Страхову компанію про факт пожежі;

- позивачкою було допущено представників відповідача до місця пожежі для його огляду та фіксування необхідних даних.

Зазначені обставини ОСОБА_4 «СК «ПРОВІДНА» не заперечувались.

Відповідно до акту про пожежу від 19.10.2014 року, складеного комісією у складі начальника Арбузинського РС ГУ ДСНС України у Миколаївській області, ОСОБА_6 та слідчого СВ Арбузинського РВ УМВС України у Миколаївській області, близько 09:00 год. на віранді житлового будинку по вул. Синявського, 16 у смт. Костянтинівка Миколаївської області сталася пожежа, внаслідок якої позивачці було завдано збитки, а саме було знищено електричну плиту, посуд, диван, телевізор, постільні речі, письмовий стіл, два стільці та два крісла; пошкоджено дах житлового будинку. Дану пожежу було виявлено о 09:05год. позивачкою, та о 09:09 год. нею було повідомлено відповідний підрозділ Державної служби з надзвичайних ситуацій. Пожежу було локалізовано о 09:52 год., а ліквідовано о 09:58 год. Актом також встановлено, що прямі збитки від пожежі (орієнтовані) склали 150000 грн., побічні 189000 грн. Ймовірною причиною пожежі зазначено коротке замикання електромережі (а.с. 147-148).

19 жовтня 2014 року дільничним інспектором міліції Арбузинського РВ УМВС України в Миколаївській області було складено висновок за матеріалами перевірки, яким встановлено, що пожежа сталася за власною необережністю ОСОБА_5, в звязку з чим подальшу перевірку за фактом пожежі було припинено за відсутністю складу злочину (а.с. 134).

20 жовтня 2014 року Страхувальник ОСОБА_8 звернувся до ОСОБА_4 «СК «ПРОВІДНА» із заявою, якою повідомив відповідача про настання події, яка може бути визнана страховим випадком (а.с. 57,58).

30 березня 2015 року, відповідаючи на вищевказану заяву, ОСОБА_4 «СК «ПРОВІДНА», посилаючись на п. 8.2.2.3 Договору та ч. 2 ст. 26 Закону України "Про страхування", відмовила заявнику у виплаті страхового відшкодування через те, що пожежа сталася з власної необережності позивачки, що підтверджується висновком дільничного інспектору міліції Арбузинського РВ УМВС України в Миколаївській області від 19.10.2014 року (а. с. 10-11).

Вважаючи таку відмову страховика необґрунтованою, суд першої інстанції виходив з того, що нормативно-правові акти України не відносять до компетенції Міністерства внутрішніх справ України та їх територіальних підрозділів встановлення причин виникнення пожеж, а вищевказаний висновок дільничного інспектора має значення виключно для встановлення наявності або відсутності у діях позивачки складу злочину, що зокрема, підтверджується листом начальника Арбузинського РВ УМВС України в Миколаївській області від 209.10.2014 року № 55/5898 (а.с. 143).

При цьому судом вірно зазначено, що згідно «Порядку спільних дій органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки України та Міністерства надзвичайних ситуацій України під час проведення огляду місця пожежі, виявлення, припинення, попередження та розслідування кримінальних правопорушень, пов'язаних з пожежами», затвердженому спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства надзвичайних ситуацій України від 30.11.2012 року № 1106/1377 (зареєстрованому в Мінюсті України 28.12.2012р. за № 2220/22532) саме на посадових та службових осіб ДСНС України покладається завдання із встановлення причин пожежі.

Крім того, зі змісту пункту 12.1.6 Договору вбачається, що при завданні збитків у результаті настання події за ризиком "Пожежа" страхувальник (вигодонабувач) зобовязаний надати, зокрема, довідки з компетентного державного органу або органу нагляду про факт та обставини настання події, що може бути визнана страховим випадком, якою у даному випадку є акт про пожежу, висновок органів Державного пожежного нагляду про пожежу.

Відповідно до ОСОБА_2 про пожежу від 19.10.2014 року ймовірною причиною пожежі зазначено коротке замикання електромережі (а.с. 147-148).

Згідно звіту про причину виникнення пожежі, складеного начальником Арбузинського районного сектору ГУ ДСНС України у Миколаївській області капітаном служби цивільного захисту ОСОБА_9 на підставі виконання доручень слідчого, даних, отриманих від очевидців пожежа, або осіб, причетних до вчинення пожежі, версію виникнення пожежі в результаті короткого замикання електромережі слід прийняти як ймовірну, але разом з тим, вона підлягає перевірці в ході проведення можливого слідства із залученням експерта відповідного фаху (а. с. 149-150).

Допитаний судом у якості свідка ОСОБА_9 пояснив, що на місці виникнення пожежі було виявлено характерне для короткого замикання оплавлення на місці розетки та вилки від електроплити, однак це лише ймовірна причина пожежі, оскільки детальніше вказані обставини оперативною групою досліджені не були.

З листа начальника ГУ ДСНС України у Миколаївській області від 09.07.2015р. № 69/4125/01 вбачається, що для встановлення причини пожежі дослідно-випробувальна лабораторія не залучалась, представник Арбузинського РС ДСНС України, який у складі слідчо-оперативної групи брав участь у огляді місця пожежі, до складання Протоколу огляду місця події, повязаного з пожежою, не залучався (а.с. 22).

За таких обставин, враховуючи конкретні умови Договору, відповідно до вимог ст. 979 ЦК України, ч. 2 ст. 25 Закону України «Про страхування» та вищевикладених положень нормативних актів, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що висновок дільничного інспектору міліції Арбузинського РВ УМВС України в Миколаївській області від 19.10.2014 року не можна вважати висновком компетентного органу, який відповідно до приписів пункту 8.2.2.3 Договору встановлює факт необережності страхувальника, вигодонабувача, або членів їх сімей. Не встановлена така необережність і за згодою сторін. Отже, даний факт у передбачений Договором спосіб не підтверджено, а тому це не може бути виключенням зі страхових випадків та підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

За такого, судом першої інстанції правильно встановлено, що пожежа, яка сталася 19 жовтня 2014 року, та внаслідок якої було пошкоджено застраховане за Договором майно є страховим випадком, що передбачений умовами Договору страхування, в звязку з чим у ОСОБА_4 «СК «ПРОВІДНА» виник обовязок здійснити виплату страхового відшкодування.

Встановивши такі обставини, суд дійшов вірного висновку, що ОСОБА_4 «СК «ПРОВІДНА» неправомірно відмовило страхувальнику у виплаті страхового відшкодування із посиланням на п. 8.2.2.3 Договору та ч. 2 ст. 26 Закону України "Про страхування".

З такими висновками суду слід погодитись, оскільки вони зроблені відповідно до норм матеріального права та фактичних обставин справи, встановлених судом на підставі повно та всебічно досліджених доказів.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що висновок дільничного інспектору міліції Арбузинського РВ УМВС України в Миколаївській області від 19.10.2014 року є висновком компетентного органу, яким встановлена необережність позивачки, внаслідок чого сталася пожежа, а тому зазначені події не є страховим випадком.

Разом із тим, колегія суддів не може погодитися із висновком суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_4 «СК «ПРОВІДНА» на користь позивачки страхового відшкодування, а також пені за несвоєчасне здійснення виплати страхового відшкодування, інфляційних збитків та трьох відсотків річних - в звязку із передчасністю такого висновку з огляду на нижчевикладене.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 990 ЦК України, ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Умовами укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 «СК «ПРОВІДНА» Договору також передбачений обовязок страхувальника (вигодонабувача) для встановлення причин, наслідків, обставин настання події, що може бути визнана страховим випадком, прийняття рішення про здійснення виплати або відмови у здійсненні виплати страхового відшкодування та визначення його розміру надати страховикові заяву про виплату страхового відшкодування (п. 12.1. Договору). Згідно з п. 14.1 Договору страховик здійснює виплату страхового відшкодування згідно з умовами Договору на підставі письмової заяви страхувальника або іншої особи, яка має право на страхове відшкодування, про виплату страхового відшкодування та страхового акту, який складає страховик або уповноважена ним особа у формі, визначений страховиком.

Між тим, апеляційним судом встановлено, що ані позивачка, ані ОСОБА_6 не звертались до ОСОБА_4 «СК «ПРОВІДНА» із заявою про виплату страхового відшкодування, що підтвердили представники сторін в судовому засідланні.

Суд першої інстанції не врахував приписів ч. 1 ст. 990 ЦК України, ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» та положень укладеного Договору, не звернув належної уваги на те, що із заявою про виплату страхового відшкодування ні страхувальник, ні вигодонабувач до страховика не звертались, а тому дійшов передчасного висновку про наявність підстав для задоволення зазначених позовних вимог.

Викладене не перешкоджає позивачці звернутися до суду за захистом своїх прав у разі відмови страховика у виплаті страхового відшкодування з інших підстав, ніж було зазначено у відмові ОСОБА_4 «СК «ПРОВІДНА» від 30 березня 2015 року.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції посилався на ст. 23 ЦК України.

Однак, судом не враховано, що моральна шкода відшкодовується у випадках, передбачених законом або договором, а норми законів, що передбачають обовязок страховика виплатити страхове відшкодування у разі настання страхового випадку, так само як і положення самого Договору страхування права позивачки на відшкодування моральної шкоди не передбачають.

За такого, рішення суду про часткове задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди також не відповідає вимогам законодавста.

Враховуючи викладене, оскільки суд першої інстанції не звернув належної уваги на вищевикладене, рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 травня 2016 року відповідно до п. 4 ч. 1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення - про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПРОВІДНА» - задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 травня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_5 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПРОВІДНА» про стягнення суми страхового відшкодування та моральної шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді