УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Коротуна В.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго», треті особи: ОСОБА_5, комунальне підприємство «Служба єдиного замовника», про захист прав споживачів, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 07 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 23 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, який уточнила в процесі розгляду справи, та остаточно просила зобов'язати обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» (далі - ОКП «Донецьктеплокомуненерго»)припинити надання послуг теплопостачання у квартирі АДРЕСА_1, а також зобов'язати відповідача припинити з 15 жовтня 2015 року особовий рахунок, що ведеться стосовно вказаної квартири.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилалася на те, що вона є власником 2/3 частини вказаної вище квартири на підставі посвідченого нотаріально договору купівлі-продажу від 14 грудня 2012 року, а іншою частиною (1/3) цієї квартири вона користується відповідно до умов попереднього договору купівлі-продажу від 28 квітня 2012 року, укладеного з іншим співвласником квартири ОСОБА_5

Позивачка вказувала, що особовий рахунок по оплаті послуг централізованого опалення залишився оформленим на попереднього власника, що перешкоджає їй належним чином реалізовувати свої права споживача житлово-комунальних послуг та обмежує її обов'язок щодо несення тягаря утримання своєї власності.

Посилаючись на те, що вона та члени її сім'ї не мають наміру отримувати житлово-комунальну послугу централізованого опалення від відповідача, оскільки останній не має можливості задовольняти їх потреби (виконавець надає послугу невідповідної якості), а також враховуючи, що подальше ведення особового рахунку відповідачем на вказану квартиру та нарахування оплати за таку послугу, призводить до порушення її прав та інтересів, ОСОБА_4 просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 07 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 23 червня 2016 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 відхилено, рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 07 квітня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували норми матеріального права, які їх регулюють, керувалися вимогами п. п. 24-26 Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, а також п. п. 2.1, 2.2 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, дійшовши обґрунтованого висновку про неможливість відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку.

При цьому суди вмотивовано виходили з того, що співвласниками квартири є дві особи, а згідно з вимогами ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою, а тому у позивачки не було правових підстав заявляти вказані вимоги щодо усієї квартири без узгодження із співвласником.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

З огляду на вищевикладене та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 07 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 23 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

В.М. Коротун

О.В.Попович