Справа №490/5405/13-ц 19.05.2016 19.05.2016 19.05.2016
Провадження №22-ц/784/1180/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Лівінського І.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Тищенком Л.С.,

за участю представника позивача -ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_3

на заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 березня 2014 року у цивільній справі за позовом

ОСОБА_4

до ОСОБА_3,

Миколаївського регіонального управління

Державної спеціалізованої фінансової установи

«Державний фонд сприяння молодіжному будівництву» (далі -Фонд)

про визначення частки у спільному майні

У С Т А Н О В И Л А:

У травні 2013 року ОСОБА_4 звернулася з позовом до ОСОБА_3 та Фонду про визначення частки у спільному майні подружжя.

Позивачка зазначала, що з 21 червня 2003 року по 20 вересня 2012 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 Мають дітей: сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. 7 липня 2008 року ОСОБА_3 уклав з Фондом кредитний договір, за яким сім'ї було надано 265 707 грн. кредитних коштів, які були інвестовані у будівництво, з терміном погашення кредиту до грудня 2032 року. Після введення будинку в експлуатацію сім'ї надано трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 71, 85 кв.м. 22 квітня 2010 року право власності на квартиру зареєстровано на ім'я ОСОБА_3

Посилаючись на рівність часток подружжя у спільному майні, неможливість досягнути згоди з ОСОБА_3 щодо її права на ? частку квартири та відсутність механізму погашення нею своєї частки кредиту, ОСОБА_4 просила визнати право спільної сумісної власності на квартиру по ? частині за кожним з подружжя та визнати її стороною кредитного договору, зобов'язавши Фонд укласти з нею додаткову угоду.

Відповідач ОСОБА_3 участі у судових засіданнях не приймав, своєї думки стосовно позову не висловив.

Фонд позов в частині визнання за кожним з подружжя права власності на ? частку майна визнав, в іншій частині вважав його безпідставним, посилаючись на те, що договір, укладений одним з подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 березня 2014 року позов задоволено частково, за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 визнано право власності по ? частині квартири АДРЕСА_1 за кожним. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Ухвалою цього ж суду від 6 листопада 2015 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просив рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову, стягнувши з нього на користь позивачки компенсацію 11/196 частин вартості спірної квартири. Апелянт посилався на те, що суд не врахував незначної участі позивачки у сплаті кредитних коштів, та зазначав, що спірне майно ним продане у 2014 році.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 3 статті 368 ЦК та статті 60 СК майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

За частиною 4 статті 334 ЦК права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження спільною сумісною власністю (стаття 63 СК), а у разі поділу цього майна, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором ( частина 1 статті 70 СК).

Правилами частин 2 та 3 статті 70 СК передбачені певні обставини, за якими суд може відступити від засад рівності часток та збільшити частку одного з подружжя.

Згідно з частиною 3 статті 61 СК, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, за загальним правилом майно, придбане подружжям у шлюбі, в тому числі і в кредит, є спільною сумісною власністю чоловіка та дружини з часу набуття цього права.

Статтею 65 СК передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Це означає, що дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, оскільки розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов'язань за кредитом.

Борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї, враховуються при поділі майна (пункти 23,24 Пленум Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя").

Судом установлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі з 21 червня 2003 року до 1 жовтня 2012 року (а.с. 16-17). Мають двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 16-зворот).

У період шлюбу ОСОБА_3 за договором № 245 від 7 липня 2008 року, діючи від імені сім'ї, отримав від Фонду прямий адресний (цільовий) кредит на придбання житла у розмірі 265 707 грн. зі строком повернення протягом 98 кварталів з дати укладення (а.с. 7-10), які були інвестовані у будівництво. Кредитний договір забезпечено іпотекою спірної нерухомості.

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради №224 від 24 лютого 2010 року у власність ОСОБА_3 була передана трикімнатна квартира АДРЕСА_1 (а.с. 11).

Право власності зареєстроване органом МБТІ 22 квітня 2010 року (а.с. 12, 13).

Таким чином, право спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_8 на спірну квартиру, в тому числі і право кожного з подружжя на ? її частку, виникло 22 квітня 2010 року.

Внаслідок придбання подружжям квартири в кредит боргові зобов'язання перед позикодавцем несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той з подружжя, який підписав договір.

Отже основний висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_8 має право на ? частку спірної квартири, як спільного сумісного майна подружжя, відповідає обставинам справи та нормам цивільного та сімейного законодавства.

Колегія суддів не може прийняти до уваги посилання ОСОБА_3 на те, що, оскільки після розірвання шлюбу він сплачував кредит самостійно, то і спільною сумісною власністю є лише 11/98 частки квартири, яка відповідає розміру кредитних коштів, сплачених ними спільно за час сумісного проживання.

По-перше, як зазначено вище, право на ? частку квартири ОСОБА_8 набула 22 квітня 2010 року, і закон ( стаття 70 СК) не передбачає такої підстави для зміни частки у спільній сумісній власності подружжя, як наступна участь кожного з них у погашенні кредиту.

Крім того, зміна рівних часток подружжя в залежності від їх вкладу у погашення кредиту суперечить правилам статті 65 СК про рівні обов'язки подружжя за договорами, укладеними в інтересах сім'ї, в тому числі і після розірвання шлюбу.

Правова позиція, за якою майно, придбане подружжям у кредит, є спільною сумісною власністю чоловіка та дружини і їх частки є рівними незалежно від вкладу у погашення кредиту, неодноразово висловлювалась Верховним Судом України у постановах від 17 травня 2010 року (справа №6-17630св09), від 20 січня 2010 року (справа №6-8860св09) та інш.

Виконання кредитних зобов'язань, які виникли у обох з подружжя, за рахунок коштів одного з них (у тому числі і частково) може бути підставою для вимог до іншого подружжя, в тому числі і за правилами статті 544 ЦК.

В межах цієї справи таких вимог не заявлено.

Не має правового значення і посилання ОСОБА_3 на те, що 30 вересня 2014 року спірну квартиру було відчужено (а.с.55-58).

Ці обставини виникли після ухвалення оскаржуваного рішення, а тому не можуть впливати на правильність та обґрунтованість висновків суду.

Оскільки апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення

Керуючись статтями 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від Миколаєва від 19 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: І.В.Лівінський

Н.О.Шаманська