УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2016 року м. Волноваха

Суддя Волноваського районного суду Донецької області Аксьоненко В.І., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

01.08.2016 позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Позовна заява за формою та змістом повинна відповідати вимогам, встановленим Цивільним процесуальних кодексом.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суддя вважає, що заява не відповідає вимогам ст.119 ЦПК України, тому, в порядку ст.121 ЦПК України, її слід залишити без руху для виправлення недоліків.

Відповідно п.2 ч.2 статті 119 ЦПК України позовна заява повинна містити ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку.

У порушення п. 2 ч. 2 ст. 119 ЦПК України, позовна заява не містить адреси фактичного проживання відповідачів, оскільки в самому позові позивач зазначає, що в с. Ольгінка, вул.. Строітелів, 2 відповідачі з 2014 року не проживають, не вказані інші засоби звязку, що унеможливлює суд в подальшому здійснити судовий виклик відповідача.

Окрім того позивачем ставиться питання про визнання втратившею право користування житловим приміщенням неповнолітньої, однак в позові не зазначений в якості третьої особи орган опіки та піклування, не надана копія позову з документами для вручення особі.

При цьому з положень ч.2 ст.121 ЦПК України вбачається: якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду; інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до положень ч.5 ст.121 ЦПК України - повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Судом також враховано, що Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючі п.1 ст.6 Конвенції про захист прав люди і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду ни кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв'язку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

За таких обставин, позов підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення його недоліків, встановивши спосіб усунення недоліків шляхом подання підтвердження місця проживання відповідачів їх засобів звязку, зазначення органу опіки та піклування та надання копії позову з додатками для них.

Керуючись ст. 121 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням залишити без руху та надати строк для усунення її недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем даної ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: В.І. Аксьоненко