Справа № 161/9004/16-ц
Провадження № 2/161/3410/16
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Пушкарчук В.П.,

при секретарі Сіньчук Л.О.,

з участю: відповідача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус ОСОБА_6, про визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними та визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3, ОСОБА_7 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_1, третя особа без самостійних вимог - приватний нотаріус ОСОБА_6, про визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними та визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи свій позов тим, що 20 квітня 2015 року помер їхній син ОСОБА_8. Після смерті сина відкрилася спадщина на житловий будинок із надвірними спорудами по вул. Дубнівській, 54 у с. Підгайці Луцького району та на 4 земельні ділянки: для ведення особистого селянського господарства площею 1,3006га, для ведення особистого селянського господарства площею 0,2079га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,122га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25га.

Оскільки заповіту складено не було, то спадкоємцями першої черги на спадкове майно за законом стали позивачі батьки спадкодавця та відповідач по справі ОСОБА_1 син спадкодавця.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України позивачі прийняли спадщину, оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем.

На момент смерті сина позивачам було відповідно по 85 і 82 роки, а тому оформленням спадщини займався внук відповідач по справі.

Згодом позивачі виявили, що право власності на все спадкове майно перейшло до сина спадкодавця ОСОБА_1, про що нотаріусом видано свідоцтва.

Оскільки даними діями фактично позбавлено позивачів права на спадкове майно, то просили визнати свідоцтва про право власності на спадкове майно за №№ 72, 74, 76, 78, 80 від 03.03.2016 року відповідно на житловий будинок із надвірними спорудами по вул. Дубнівській, 54 у с. Підгайці Луцького району та на 4 земельні ділянки: для ведення особистого селянського господарства площею 1,3006га, для ведення особистого селянського господарства площею 0,2079га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,122 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25га недійсними та скасувати рішення приватного нотаріуса ОСОБА_6 про державну реєстрацію за ОСОБА_5 права власності на підставі вищезазначених свідоцтв.

Позивачі просили визнати за ними відповідно по 1/3 частині спадкового майна, що залишилося після смерті сина: відповідно на житловий будинок із надвірними спорудами по вул. Дубнівській, 54 у с. Підгайці Луцького району та на 4 земельні ділянки: для ведення особистого селянського господарства площею 1,3006га, для ведення особистого селянського господарства площею 0,2079га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,122га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25га.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_9 вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково пояснили, що після оформлення спадкових прав внук перестав їм допомагати. Вони бояться, що можуть залишитися без житла, в якому вони постійно проживали разом із сином, який помер. Просили позов задовольнити.

Відповідач і його представник, не визнавши позову, пояснили, що оформленням права на спадщину займалася бабуся позивач по справі ОСОБА_3 До нотаріуса також ходила вона. Позивачі виявили свою волю, щоб усе спадкове майно залишилося відповідачеві синові спадкодавця, про що написали відмову від спадщини в користь внука ОСОБА_1 Згодом приїхала дочка ОСОБА_10 і подали позов в суд. Просили в позові відмовити, оскільки спадщину ОСОБА_11 отримав згідно вимог законодавства.

Приватний нотаріус ОСОБА_6 районного нотаріального округу ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що позивачі подали заяву в нотаріальну контору про відмову від належної їм частки спадкового майна за законом на користь ОСОБА_1, сина спадкодавця і їхнього внука. Дані заяви позивачі подали відповідно до вимог Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Протягом строку, встановленого для прийняття заяви і її відкликання, позивачі заяв не відкликали, а тому 03 березня 2016 року нотаріусом було видано свідоцтва про право на спадщину за законом сину спадкодавця ОСОБА_8, померлого 20.04.2015 року, ОСОБА_1 на спадкове майно за №№ 72, 74, 76, 78, 80 від 03.03.2016 року відповідно: на житловий будинок із надвірними спорудами по вул. Дубнівській, 54 у с. Підгайці Луцького району та на 4 земельні ділянки: для ведення особистого селянського господарства площею 1,3006га (кадастровий номер :04:001:1643), для ведення особистого селянського господарства площею 0,2079га (кадастровий номер :04:001:1644), для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,122га (кадастровий номер :01:001:3399), для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25га (кадастровий номер :01:001:3397).

Просила позов залишити без задоволення.

Заслухавши пояснення сторін, представників сторін, покази свідків, проаналізуваши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той ж подружжя, який його пережив та батьки.

В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі є батьками і сином спадкодавця ОСОБА_8, який помер 20.04.2015 року.

Власником спірного спадкового майна: житлового будинку із надвірними спорудами по вул. Дубнівській, 54 у с. Підгайці Луцького району та чотирьох земельних ділянок: для ведення особистого селянського господарства площею 1,3006га, для ведення особистого селянського господарства площею 0,2079га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,122га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га був спадкодавець ОСОБА_8

Згідно ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку у шість місяців, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Після смерті батька ОСОБА_1 прийняв спадщину, а батьки спадкодавця відмовилися від її прийняття в користь внука, сина спадкодавця ОСОБА_1, що стверджено копією спадкової справи (а.с. 86-143).

Відмова позивачів від прийняття спадщини була безумовною та беззастережною, вчинена без застосування до них фізичного чи психічного тиску з боку інших осіб, за їхньою справжньою волею.

Свідок ОСОБА_10, дочка позивачів, в судовому засіданні показала, що при житті брат ОСОБА_8 обіцяв сплатити їй частину коштів за будинок і земельні ділянки, оскільки він там проживав і користувався господарством. Свідок ОСОБА_12, дружина спадкодавця, заперечила дану обставину.

Проаналізувавши вищенаведене в сукупності суд прийшов до висновку, що спір в родині спадкодавця виник з приводу коштів між сестрою і дружиною ОСОБА_8, який помер 20.04.2015 року.

Свідоцтва про право про право на спадщину за законом сину спадкодавця ОСОБА_8, померлого 20.04.2015 року, ОСОБА_1 на спадкове майно за №№ 72, 74, 76, 78, 80 від 03.03.2016 року відповідно на житловий будинок із надвірними спорудами по вул. Дубнівській, 54 у с. Підгайці Луцького району та на 4 земельні ділянки: для ведення особистого селянського господарства площею 1,3006га (кадастровий номер :04:001:1643), для ведення особистого селянського господарства площею 0,2079га (кадастровий номер :04:001:1644), для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,122га (кадастровий номер :01:001:3399), для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25га (кадастровий номер :01: 001: 3397) видані відповідно до вимог ЦК України і Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Жодних підстав для визнання їх недійсними та скасування в судовому засіданні не встановлено. Аналогічно і підстав для визнання за позивачами права власності по 1/3 частині спадкового майна немає, а тому позов до задоволення не підлягає.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати залишаються за позивачем.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 130, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 392, 1216, 1218, 1223, 1255, 1261, 1270, 1301 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус ОСОБА_6, про визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними та визнання права власності на спадкове майно відмовити із-за безпідставності.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області ОСОБА_13