АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Слюсар Т.А., Котули Л.Г.

при секретарі Крічфалуши С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 - представника ОСОБА_5 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

06 вересня 2016 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6 з вимогою про стягнення з ОСОБА_6, аліменти на свою користь на утримання дітей у твердій грошовій сумі, починаючи з дня подачі заяви до досягнення дітьми повноліття, а саме: на старшого сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 по 4000,00 грн. щомісячно та на молодшого сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 по 2000,00 грн. щомісячно, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 08 серпня 2006 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають двох малолітніх дітей, на даний час шлюбні відносини між подружжям припинено, в провадженні Оболонського районного суду міста Києва перебуває справа про розірвання шлюбу між подружжям, спору щодо місця проживання дітей між батьками не має, діти проживають разом з матір'ю, перебувають на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, врегулювати питання про розмір аліментів, які має сплачувати відповідач щомісяця, між сторонами не досягнуто, що спонукало позивача звернутись з цим позовом до суду. При визначені розміру аліментів позивачем враховано вік дітей та стан їх здоров'я, витрати на інші життєві потреби необхідні для нормального та повноцінного розвитку дітей, вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти у розмірі, визначеному позивачем у позовній заяві.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції представник позивача подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_5 та стягнути з ОСОБА_6 на утримання дітей у твердій грошовій сумі, починаючи з дня подачі заяви до досягнення дітьми повноліття - на старшого сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 по 4000,00 грн. щомісячно та на молодшого сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 по 2000,00 грн. щомісячно, а разом на двох дітей 6 000,00 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що відповідач має нерегулярний та мінливий дохід, а документи про офіційне працевлаштування надані ним для свідомого ведення суд в оману, з метою визначення розміру аліментів у частці від заробітку. Позивачу відомо про те, що відповідач має підробітки та приховує значну частину своїх доходів, а вона, як мати двох дітей, з невеликою заробітною платою, не в змозі з власних доходів нести необхідні витрати на дітей.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_6 заперечував проти доводів апеляційної скарги. Позивач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи судом повідомлений у встановленому законом порядку, про що свідчить розписка представника позивача ОСОБА_9 від 28.11.2016. У відповідності до вимог статті 74, 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у його відсутність.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення у справі не відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що відповідач офіційно працевлаштований, отримує заробітну плату, що в силу положень ст. 183 СК України дає підстави для визначення розміру аліментів саме у частці від його доходів, проте відмова позивача від визначення розміру аліментів в інший спосіб, ніж у твердій грошовій сумі, в розумінні ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, позбавляє суд можливості ухвалити рішення про стягнення аліментів в частках від доходу відповідача.

Проте з таким висновком суду не можна погодитися.

З матеріалів справи вбачається, що 08 серпня 2006 року сторони у справі уклали шлюб. Від шлюбу вони мають двох дітей - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 року (а.с. 3,4). Діти зареєстровані та проживають разом з матір'ю (а.с. 5). Угоди про добровільну сплату аліментів на утримання дітей між сторонами не досягнуто.

06 вересня 2016 року позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_6, аліменти на свою користь на утримання дітей у твердій грошовій сумі, починаючи з дня подачі заяви до досягнення дітьми повноліття, а саме: на старшого сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 по 4000,00 грн. щомісячно та на молодшого сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 по 2000,00 грн. щомісячно.

Відповідач часткового визнав позов, просив відмовити в задоволенні позову щодо призначення аліментів в твердій грошовій сумі та визначити розмір аліментів згідно зі статею 183 Сімейного кодексу України у частці від його доходу (а.с. 26-28). До заперечень надав довідку про доходи, з якої встановлено, що відповідач працює на посаді старшого менеджера зі збуту у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ВІСА Україна» з 17 серпня 2016 року, розмір заробітної плати за серпень 2016 року - 2177,16 грн., за вересень 2016 року - 4789,75 грн. (а.с. 29).

Перевіряючи доводи сторін, надаючи оцінки зібраним у справі доказам, судова колегія виходять з такого.

За змістом ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі - ч. 3 ст. 181 СК України.

Отже, Сімейний кодекс України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов'язує їх виключно зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Зважаючи на відсутність імперативної заборони розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом. При цьому право застосування норми права належить виключно суду.

У випадках, передбачених ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Вказана норма права передбачає можливість визначення судом в окремих випадках розміру аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі, а не у частці від заробітку платника аліментів. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим за наявності певних обставин, що унеможливлюють сплату аліментів у частці від заробітку (доходу).

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що відповідач працює на посаді старшого менеджера зі збуту у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ВІСА Україна» та просив суд визначити розмір аліментів на утримання дітей у частці від його заробітку.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_5, дійшов помилкового висновку про те, що в цій справі ключовим є визначений позивачем спосіб присудження аліментів у твердій грошовій сумі, оскільки із встановлених судом фактичних обставин у справі вбачається, що наявні підстави для визначення способу присудження аліментів на дітей у частці від заробітку відповідача.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_5, оскільки у позивача виникло право на стягнення аліментів на утримання дітей, а визначення розміру аліментів в частці до заробітку при наявності постійного регулярного доходу платника аліментів не порушує права та інтереси дітей.

Колегія суддів вважає, що вірно встановивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції, вирішуючи спір по суті неправильно застосував норму матеріального права.

Відповідно до статті 309 ЦПК України неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2016 року підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_5, яким слід визначити розмір аліментів в частковому відношенні від заробітку (доходу) відповідача.

При визначенні розміру аліментів, колегія суддів враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей, матеріальне ставище відповідача і приходить до висновку, що розмір аліментів повинен складати 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що відповідач має підробітки та приховує значну частину своїх доходів, є недоведеними, а тому не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до положень статті 88 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. На користь держави підлягає стягненню з ОСОБА_6 судові витрати в розмірі 551,20 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - представника ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2016 року скасувати та ухвали нове рішення, яким позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, працюючого в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ВІСА Україна», ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_5 аліменти у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно на утримання дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 року, починаючи з 06 вересня 2016 року, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь держави з ОСОБА_6 судові витрати в розмірі 551,20 грн.

Рішення може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий:

Судді: