У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Гримич М.К., Висоцької В.С., Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про порушення банком прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 27 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 24 березня 2008 року між ним та Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк» (далі - ПАТ «КБ «Надра»), було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого відповідач зобов'язався надати йому кредит у розмірі 164 916 доларів США, строком до 11 березня 2033 року, а він взяв на себе зобов'язання отримати ці кошти та повернути їх зі сплатою відсотків у встановлений строк. Цільове використання кредиту - проведення часткових розрахунків за договором купівлі-продажу від 24 березня 2008 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, цього ж дня між сторонами укладено іпотечний договір, а також договори поруки.

Зазначав, що з моменту підписання кредитного договору до 14 січня 2014 року він добросовісно проводив оплату згідно з п. 3. 3. 1 його положень, що підтверджується квитанціями, фактично сплативши за весь час - 1 000 724 грн 39 коп., однак незважаючи на це, банк почав вводити його в оману, використовуючи умови кредитного договору для зловживань. Зокрема, 22 січня 2015 року за зверненням відповідача Дніпровським районним судом м. Києва було відкрито провадження у справі про стягнення з нього на користь банку заборгованості за кредитним договором.

Звертав увагу на те, що кредитний договір підписаний на вкрай невигідних для нього умовах, банком не було дотримано вимог діючого законодавства, він був позбавлений права на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість свідомого та компетентного вибору.

Посилаючись на те, що банком було приховано важливу інформацію, введено його в оману та застосовано нечесну підприємницьку практику, внаслідок чого порушуються його права, просив визнати недійсним кредитний договір від 24 березня 2008 року.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 27 вересня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи, на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), врахувавши приписи ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», правильно зазначив, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, зміст яких не суперечить вимогам чинного законодавства, на підтвердження чого сторони скріпили договір підписами, а також із того, що на момент укладення правочину позивач не заявляв додаткових вимог щодо умов оспорюваного договору та в подальшому виконував його умови. При цьому, позивачем не надано доказів щодо наявності у діях банку нечесної підприємницької практики, а саме, будь-якої підприємницької діяльності, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції.

Судами попередніх інстанцій обґрунтовано відхилено доводи позивача про встановлення банком відсоткової ставки 12,99 % на місяць, оскільки мала місце технічна помилка, тоді як в договорах, укладених на забезпечення виконання кредитного договору зазначено правильно - 12,99 % річних. Наведене встановлено й судовим рішенням, яке набрало законної сили, за результатами розгляду позову банку до позивача про стягнення заборгованості.

З огляду на вказані обставини суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 27 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М.К. Гримич

В.С.Висоцька

І.М.Фаловська