Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є.,
суддів: Завгородньої І.М., Писаної Т.О.,Коротуна В.М., Попович О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом прокурора Бердянської міжрайонної прокуратури в інтересах держави до Бердянської міської ради, управління Держземагентства у Бердянському районі Запорізької області, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа - Реєстраційна служба Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та повернення земельної ділянки, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 02 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 07 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року Бердянський міжрайонний прокурор в інтересах держави звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що рішенням Бердянської міської ради від 28 січня 2010 року «Про передачу в оренду, продовження терміну розробки проекту відведення та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок» затверджено проект землевідведення, на підставі якого ОСОБА_6 передано у власність земельну ділянку площею 0,0735 га, з присвоєнням поштової адреси: АДРЕСА_1, для індивідуального дачного будівництва. На підставі зазначеного рішення 10 березня 2010 року ОСОБА_6 зареєструвала право власності на вказану земельну ділянку.

Згідно з договором дарування від 12 березня 2010 року ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_7 та ОСОБА_8 земельну ділянку, на яку останні отримали державні акти на право власності на земельну ділянку.

Прокурорською перевіркою встановлено, що указаним рішенням Бердянської міської ради затверджено проекти відведення та передано у власність земельні ділянки для індивідуального дачного будівництва з порушенням вимог земельного та водного кодексів України, Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації». Спірна земельна ділянка передана в приватну власність без затвердженої містобудівної документації м. Бердянська, зокрема, за відсутності детальних планів територій окремих районів міста та території Бердянської коси. Проект відведення земельної ділянки не передавався відповідному органу земельних ресурсів для проведення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд визнати незаконним та скасувати п. п. 5, 5.29 рішення сесії Бердянської міської ради від 28 січня 2010 року «Про передачу в оренду, продовження терміну розробки проекту відведення та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок» у частині надання у приватну власність ОСОБА_9 земельної ділянки площею 0,0735 га для ведення індивідуального дачного будівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку від 10 березня 2010 року, виданий Бердянською міською радою на ім'я ОСОБА_6; визнати недійсними видані на ім'я ОСОБА_7, ОСОБА_8 державні акти на право власності на спірну земельну ділянку та зобов'язати Управління Держземагентства у Бердянському районі Запорізької області скасувати запис у поземельній книзі на земельну ділянку, витребувати у ОСОБА_7, ОСОБА_8 та повернути земельну ділянку площею 0,0735 га територіальній громаді АДРЕСА_2

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 02 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним п.п. 5, 5.29 рішення сімдесят восьмої сесії Бердянської міської ради п'ятого скликання від 28 січня 2010 року № 38 «Про передачу в оренду, продовження терміну розробки проекту відведення та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок», яким передана у приватну власність ОСОБА_6 земельна ділянка площею 0,0735 га для ведення індивідуального дачного будівництва по АДРЕСА_1

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4, площею 0,0735, для ведення індивідуального дачного будівництва по АДРЕСА_1 вартістю 60 674,25 грн, виданий Бердянською міською радою на ім'я ОСОБА_6, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі, від 10 березня 2010 року за реєстраційним номером 70 (кадастровий номер НОМЕР_1).

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, площею 0,0735 га, для ведення індивідуального дачного будівництва по АДРЕСА_1, виданий Бердянською міською радою на ім'я ОСОБА_7 (кадастровий номер НОМЕР_1).

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, площею 0,0735 га, для ведення індивідуального дачного будівництва по АДРЕСА_1, виданий Бердянською міською радою на ім'я ОСОБА_8 (кадастровий номер НОМЕР_1).

Зобов'язано ОСОБА_7, ОСОБА_8 повернути земельну ділянку площею 0,0735 га для ведення індивідуального дачного будівництва по АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_1) за належністю територіальній громаді м. Бердянськ.

У задоволенні решти позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 07 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції змінено в частині правового обґрунтування зобов'язання ОСОБА_7, ОСОБА_8 повернути земельну ділянку площею 0,0735 га для ведення індивідуального дачного будівництва по АДРЕСА_1 за належністю територіальній громаді м. Бердянськ.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати і справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Суд першої інстанції, з висновком якого в цій частині погодився і апеляційний суд, частково задовольняючи позов, виходив із того, що спірна земельна ділянка була передана у власність ОСОБА_6 з порушенням вимог чинного законодавства, без проведення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації, внаслідок чого ухвалені правовстановлюючі документи підлягають скасуванню, а земельна ділянка - поверненню, оскільки отримана відповідачем без належних правових підстав.

При цьому як суд першої, так і апеляційної інстанції вказували про те, що прокурор звернувся до суду в межах строку позовної давності, про застосування якого просили відповідачі, вважаючи, що для прокурора, який діє в інтересах держави, строк позовної давності починає відлік з дати отримання результатів прокурорської перевірки, а не з дати ухвалення радою оскаржуваного рішення.

Проте з такими висновками неможливо погодитись, оскільки суд дійшов їх з порушенням норм процесуального права.

Судами встановлено, що п. 5 рішення Бердянської міської ради від 28 січня 2010 року № 38 «Про передачу в оренду, продовження терміну розробки проекту відведення та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок» затверджено проект відведення земельних ділянок та п. 5.29 передано у приватну власність ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,0735 га, яка розташована по АДРЕСА_1, для індивідуального дачного будівництва в межах норм безоплатної приватизації.

На підставі вказаного рішення відповідач ОСОБА_6 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4, площею 0,0735 га, для ведення індивідуального дачного будівництва по АДРЕСА_1, який 10 березня 2010 року було зареєстровано за номером 70.

Відповідно до договору дарування від 12 березня 2010 року № 513 (т. с. 2 а. с. 8) відповідач ОСОБА_6 подарувала, а відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 прийняли у дар земельну ділянку площею 0,0735 га для ведення індивідуального дачного будівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, та отримали державні акти на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 - ОСОБА_7 та НОМЕР_3 - ОСОБА_8 (т. 2 а. с. 46), зареєстрували за собою це право на вищезазначену земельну ділянку.

Стаття 256 ЦК Українивизначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред'явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України).

Визначення початку відліку позовної давності міститься у статті 261 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Статтею 361 Закону України «Про прокуратуру» та частиною другою статті 45 ЦПК України передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, у чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абзац 2 ч. 2 ст. 45 ЦПК України).

Процесуальні права прокурора як особи, якій надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, визначені у статті 46 ЦПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 46 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до ст. 45 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обов'язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду.

Прокурор, який бере участь у справі, має обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Правова позиція Верховного Суду України. висловлена у постанові від 01 липня 2015 року, справа № 6-178цс15.

Звернувшись до суду з заявою про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин Бердянська міська рада вказувала про те, що Бердянська міжрайонна прокуратура запрошувалась на сімдесят восьму сесію Бердянської міської рад від 28 січня 2010 року, на якій було прийнято оскаржуване рішення, на підтвердження чого надала суду список запрошених серед яких прокурор м. Бердянська - Коцюруба В.П. (а. с. 56). Крім того вказувала про те, що проекти рішень Бердянської міської ради направлялися на адресу Бердянської міжрайонної прокуратури.

Суд першої інстанції, з висновком якого в цій частині погодився і апеляційний суд на зазначене вище уваги не звернули, у порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України не перевірили, коли прокуратура довідалася або могла довідатися про порушення інтересів держави, доводи відповідача не спростував, дійшов передчасного висновку про початок відліку строку позовної давності з дати проведення прокурорської перевірки, тобто з 05 травня 2013 року.

Таким чином, рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду постановлені при неповному з'ясуванні обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, а тому підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись статтями 336, 337, 338, 343-345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 02 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 07 квітня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді: І.М. Завгородня
В.М. Коротун
Т.О. Писана
О.В. Попович