АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б., Мазурик О.Ф.

при секретарі: Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Авант-Банк» про захист прав споживачів та стягнення коштів ,

в с т а н о в и л а :

у січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Авант-Банк», в якому просив стягнути з останнього на його користь суму вкладу у розмірі 5 406, 39 доларів США, 12 % річних за користування кредитом понад строк дії договору у розмірі 12,44 доларів США, 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України у розмірі 3,11 доларів США та пеню у розмірі 3 % річних за кожен день прострочення в розмірі 1 135, 34 доларів США посилаючись на те, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання по договору банківського вкладу (депозиту).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22.03.2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не взяв до уваги, що вінзвернувся до суду з позовом до початку процедури ліквідації банку та, що введення Тимчасової адміністрації не перешкоджає примусовому стягненню коштів. Законом не заборонено нарахування штрафних санкцій. Крім того, судом мне було враховано правові позиції, які викладені в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.03.2016 року № 6-30668ск15 та від 24.02.2016 року № 6-25751ск15.

У судовому засіданні представник відповідача ЛяшенкоМ.С. просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін

Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Справа № 761/2790/16-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/7226/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Юзькова О.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Вислухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 20.07.2015 року між ПАТ «Авант-Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір № Д-Ф/15/1014-212 банківського вкладу (депозиту), за умовами якого позивач вніс кошти на депозит банку у розмірі 5 165 доларів США строком до 22.07.2016 року.

18.01.2016 року та 20.01.2016 року ОСОБА_1 звертався до ПАТ «Авант-Банк» із заявами про повернення коштів.

На підставі постанови Правління НБУ від 29.01.2016 року № 44 «Про віднесення ПАТ «Авант-Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних і осіб прийнято рішення № 96 від 29.01.2016 року про запровадження Тимчасової адміністрації у ПАТ «Авант-Банк».

На підставі постанови Правління НБУ № 109 від 26.02.2016 року у ПАТ «Авант-Банк» розпочато процедуру ліквідації.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на час розгляду справи та ухвалення рішення в банку була введена тимчасова адміністрація та запроваджено процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку, що унеможливлює задоволення позову про стягнення банківського вкладу поза межами системи гарантування вкладів фізичних осіб.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно п. п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Якщо на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, це унеможливлює стягненя коштів у будь - який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 20.01.2016 року № 6-2001 цс15 та від 13.06.2016 року № 6-1123цс16, які відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для застосування до даних правовідносин.

За обставинами справи колегія суддів не вбачає підстав для відступу від вказаних правових позицій.

Отже, введення у банку тимчасової адміністрації унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Посилання позивача на висновки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інших справах з подібними правовідносинами не є підставою для скасування рішення суду, оскільки за чинним цивільним процесуальним законодавством ці висновки мають значення лише при розгляді тих справ, у яких ухвалені рішення.

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, вірно встановив обставини справи на основі об'єктивної оцінки доказів, наданих сторонами та правильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Виходячи з викладеного, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді