АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/2574/16-ц 22-ц/774/2319/К/16
Справа № 182/2574/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22ц/774/2319/К/16 суддя Багрова А.Г.
Категорія 27 ( ІІІ ) Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

Іменем України

20 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Зубакової В.П.

суддів: Барильської А.П., Митрофанової Л.В.

за участю секретаря: Гладиш К.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2, до якої приєдналася третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Мода і Ми», на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 акціонерного товариства «ОСОБА_4 Аваль», ОСОБА_5, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Мода і Ми», про визнання недійсним кредитного договору.

Особи, що беруть участь у розгляді справи:

позивач ОСОБА_2,

представник відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства «ОСОБА_4 Аваль» - ОСОБА_6, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 акціонерного товариства ОСОБА_4 Аваль (надалі ПАТ «ОСОБА_4 Аваль»), ОСОБА_5, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Мода і Ми» (надалі ТОВ «Мода і Ми»), про визнання недійсним кредитного договору, посилаючись на те, що 24.04.2007 року між ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» та ФОП ОСОБА_5 було укладено кредитний договір №К-Д 014/05-3/12. В забезпечення виконання ФОП ОСОБА_5 взятих на себе зобовязань, між ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки, а з ТОВ «Мода і Ми» - договір іпотеки.

Позивач, посилаючись на те, що засобом платежу в кредитному договорі визначено валюту, відмінну від гривні України, що суперечить вимогам законодавства та збільшує відповідальність боржника, просив суд визнати недійсним кредитний договір №К-Д 014/05-3/12, укладений між ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» та ФОП ОСОБА_5 24.04.2007 року.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення по суті позовних вимог, посилаючись на порушення судом вимог матеріального закону та неповне з`ясування обставин справи.

Зокрема, судом не взято до уваги, що кредитний договір укладено у формі договору фінансового кредиту, який підлягає обовязковому ліцензуванню. Умови договору містять положення щодо виконання зобовязання шляхом внесення готівкової валюти в касу банку, що є порушенням п. 2.4. та п. 4.13. Правил використання готівкової іноземної валюти на території України, які діяли на момент укладення кредитного договору, а положення НБУ №483 від 14.10.2004 року поширюється лише на використання безготівкової іноземної валюти.

Крім того, зазначає, що суд прийшов до помилкового висновку щодо пропуску ним позовної давності, оскільки перебіг позовної давності починається не з моменту вчинення правочину, а від дня коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення свого права.

Також, суд не надав йому достатньо часу для ознайомлення із письмовими запереченнями відповідача.

Третя особа ТОВ «Мода і Ми» приєдналася до апеляційної скарги позивача ОСОБА_2

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_5 частково погодилась із доводами ОСОБА_7 та зазначила, що вона, як позичальник не зобовязана була перевіряти наявність у банківської установи ліцензії на здійснення операцій в іноземній валюті та всі платежі за кредитом здійснювала у формі внесення валюти до каси банку, оскільки поточний рахунок нею не було відкрито. При цьому, повідомила, що про відсутність у ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій позивач дізнався лише у квітні 2015 року.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_2, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника відповідача ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» - ОСОБА_6, яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила її відхилити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 до якої приєдналася третя особа ТОВ «Мода і Ми» та письмових заперечень на неї, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24.04.2007 року між ВАТ „ОСОБА_4 банк Аваль, правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_4 Аваль», та фізичною особою підприємцем ОСОБА_5 укладений кредитний договір № К-Д 014/05-3/12 за яким ОСОБА_5 отримала кредит в розмірі 190 000 доларів США на придбання нерухомості (а.с.9-14).

В забезпечення виконання ОСОБА_5 взятих на себе зобовязань по кредитному договору № К-Д 014/05-3/12 між ВАТ „ОСОБА_4 банк Аваль, правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_4 Аваль», та ОСОБА_2 укладений договір поруки від 25.04.2007 року ( а.с.15), а між ВАТ „ОСОБА_4 банк Аваль, правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_4 Аваль», та ТОВ „Мода і Ми - договір іпотеки від 24.04.2007 року (а.с.16-18).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним, суд першої інстанції виходив з правомірності надання ВАТ „ОСОБА_4 банк Аваль, правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_4 Аваль», кредитних коштів в іноземній валюті, відповідності кредитного договору вимогам чинного законодавства та з пропуску позивачем позовної давності для звернення до суду за захистом свого порушеного права.

Згідно розяснень, викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає у рішенні про відмову у позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, всупереч вищевикладеного, виходив одночасно з недоведеності позовних вимог та пропуску позивачем позовної давності для звернення до суду за захистом свого порушеного права.

Тому, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, вважає за необхідне змінити мотиви відмови у його задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання сторонами вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому згідно зі ст.2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій ОСОБА_8 Банку України.

Відповідно до п.2.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого постановою Правління НБУ №275 від 17.01.2001 року, за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу ОСОБА_8 Банку України банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями.

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст. 5 Декрету КМУ є наявність у банку ліцензії та дозволу на здійснення валютних операцій, отриманих у встановленому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 березня 1992 року ОСОБА_8 України видав ВАТ «ОСОБА_4 Аваль», яке вподальшому перейменоване на ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» банківську ліцензію №10, а 11 жовтня 2006 року дозвіл №10-4 на право здійснювати банківські операції (а.с. 67-70), тобто на момент укладення кредитного договору 24 квітня 2007 року, банк мав право на здійснення валютних операцій, а отже умови кредитного договору не суперечать чинному законодавству, і підстави для визнання його недійсним відсутні.

Крім того, відповідно до статті 36 Закону України Про ОСОБА_8 України офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється ОСОБА_8 Банком України.

Валютні курси, як зазначено у частині першій статті 8 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання та валютного контролю, встановлюються ОСОБА_8 Банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Поряд з цим, згідно Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління ОСОБА_8 Банку України від 12 листопада 2003 року № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату.

Таким чином, укладаючи спірний кредитний договір в іноземній валюті, сторони (ВАТ «РаййфайзенБанк Аваль» та ОСОБА_5Й.) приймали на себе певні ризики, на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане.

Виступаючи поручителем за даним кредитним договором, ОСОБА_2 погодився з його умовами та, відповідно, теж прийняв на себе певні ризики, на випадок зміни валютного курсу.

Виходячи із змісту статей 1046, 1054 ЦК України відповідальність за валютні ризики лежить саме на позичальнику, а тому доводи позивача щодо несправедливості умов кредитного договору та завищення Банком відповідальності боржника, та відповідно його, як поручителя, є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про те, що умови кредитного договору містять положення щодо виконання зобовязання шляхом внесення готівкової валюти в касу банку, що є порушенням п. 2.4. та п. 4.13. Правил використання готівкової іноземної валюти на території України, які діяли на момент укладення кредитного договору, а положення НБУ №483 від 14.10.2004 року поширюється лише на використання безготівкової іноземної валюти, колегією суддів відхиляються, як безпідставні, з огляду на те, що пунктом 1.5.1. Кредитного договору №К-Д 014/05-3/12 від 24.04.2007 року передбачено погашення кредиту як шляхом внесення готівки в касу банку, так і безготівковим перерахуванням на позичковий рахунок (а.с. 11-зворот), а, згідно письмових пояснень відповідача ОСОБА_5 погашення кредиту шляхом внесення готівки вона здійснювала на власний розсуд, оскільки не відкрила відповідний рахунок у банківській установі.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів особами, які беруть участь у розгляді справи, діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним задоволенню не підлягають у звязку з їх недоведеністю та необгрунтованістю, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду, на підставі п.4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України в зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, зміні в частині мотиві відмови у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 4 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2, до якої приєдналася третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Мода і Ми», - задовольнити частково.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2016 рокув частині мотивів відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 акціонерного товариства «ОСОБА_4 Аваль», ОСОБА_5, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Мода і Ми», про визнання недійсним кредитного договору - змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2016 року посилання на відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 акціонерного товариства «ОСОБА_4 Аваль», ОСОБА_5, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Мода і Ми», про визнання недійсним кредитного договору у звязку з пропуском позовної давності.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: