У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Закропивного О.В., Хопти С.Ф.

розглянувши у попередньому судовому засіданні справуза позовом публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7 - на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 квітня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 23 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2009 року закрите акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк») звернулося до суду з вищезазначеним позовом, у якому з урахуванням уточнень просило стягнути з ОСОБА_5 на користь публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк»), який є правонаступником ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 006 575 грн 22 коп., у рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на нежитлове приміщення - підвал літ. А-4-5, загальною площею 152,3 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1 належне ОСОБА_6

На обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 14 квітня 2008 року між ЗАТ «Перший Український МіжнароднийБанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Тришер» (далі - ТОВ «Тришер») було укладено кредитний договір та додаткова угода до нього від 12 травня 2008 року № 1, згідно з якими ТОВ «Тришер» отримало кредит у сумі 1 257 500 грн із терміном повернення до 13 жовтня 2009 року.

На забезпечення виконання ТОВ «Тришер» кредитних зобов'язань між ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_5 було укладено договір поруки від 14 квітня 2008 року та додаткову угоду до нього від 12 травня 2008 року.

У цей же день між ЗАТ «Перший Український МіжнароднийБанк» та ОСОБА_6 був укладений договір іпотеки, згідно з якими останній передав в іпотеку банку нежитлове приміщення - підвал літ. А-4-5, загальною площею 152,3 кв. м, по АДРЕСА_1.

Посилаючись на неналежне виконання позичальником умов кредитного договору, у зв'язку із чим утворилася заборгованість на суму 2 006 575 грн 22 коп., яка складається із заборгованості за кредитним договором - 1 257 500 грн, заборгованості за відсотками - 472 419 грн 73 коп., заборгованості з комісії - 3 772 грн 50 коп., пені 272 882 грн 99 коп., позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 квітня 2012 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 23 травня 2016 року, позовні вимоги ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 1 257 500 грн, заборгованість за відсотками - 472 419 грн 73 коп., заборгованість з комісії - 3 772 грн 50 коп., пеню 272 882 грн 99 коп., на загальну суму 2 006 575 грн 22 коп.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 14 квітня 2008 року в сумі 2 006 575 грн 22 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки -підвал, загальною площею 152,3 кв. м, позначений літ. А-4-5, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_7, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

ОСОБА_6 судові рішення не оскаржує.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, із дотриманням вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України повно, всебічно та об'єктивно встановив фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та, виходячи із положень ст. ст. 1050, 1054, 526, 530, 611, 553 ЦК України, вимог ст. ст. 58, 59, 60 ЦПК України, з урахуванням п. п. 9, 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав, передбачених ч. 4 ст. 559 ЦК України, для визнання поруки припиненою.

Суди надали належну оцінку доказам (ст. 212 ЦПК України), які були наявні у матеріалах справи на момент ухвалення судових рішень і які були надані суду.

Доводи скарги з приводу того, що судами не звернуто уваги на підстави часткового припинення поруки, не заслуговують на увагу, оскільки часткове припинення поруки ні чинним законодавством, ні умовами договору поруки не передбачено.

Інші доводи скарги висновків судів не спростовують і зводяться до оцінки доказів, що не є компетенцією суду касаційної інстанції в розумінні ст. 335 ЦПК України.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 квітня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 23 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф.Хопта