У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Гримич М.К., Висоцької В.С., Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Одеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_4 про відшкодування витрат за період навчання, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 20 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року Одеський державний університет внутрішніх справ (далі - Університет) звернувся до суду з указаним позовом до ОСОБА_4 та, із урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у розмірі 55 395 грн 66 коп. на відшкодування витрат, пов'язаних з навчанням.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 22 вересня 2008 року між ним, Управлінням МВС України в Миколаївській області та ОСОБА_4 було укладено договір про підготовку фахівця в Одеському державному університеті внутрішніх справ, умовами якого було передбачено, що після закінчення відповідачем вищого навчального закладу він зобов'язаний приступити до виконання службових обов'язків за посадою, на яку призначений, та відпрацювати не менше трьох років.

Пунктом 3. 2 укладеного договору передбачено, що у разі звільнення особи зі служби протягом перших трьох років після закінчення вищого навчального закладу, останній відшкодовує фактичні витрати, пов'язані з його підготовкою.

У 2008 році ОСОБА_4 був зарахований курсантом Університету, поставлений на всі види продовольчого та речового забезпечення, з виплатою грошового утримання у відповідності до наказу від 18 серпня 2008 року.

На підставі наказу від 23 червня 2012 року, після отримання диплому фахівця, відповідач був відряджений для подальшого проходження служби до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області.

Згідно з наказу УМВС України в Миколаївській області від 25 березня 2013 року ОСОБА_4 звільнений з органів внутрішніх справ за порушення дисципліни.

Посилаючись на наведене та порушення відповідачем умов договору, просив позов задовольнити.

Рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 13 липня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 20 вересня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Одеського державного університету внутрішніх справ 55 395 грн 66 коп. витрат, пов'язаних з навчанням.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням апеляційним судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд, на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_4 було порушено умови договору, зокрема він відмовився від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання, у зв'язку з чим його було звільнено з органів внутрішніх справ, що згідно умов укладеного між сторонами договору є підставою для відшкодування відповідачем витрат, понесених на його утримання за період навчання.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення апеляційним судом норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 20 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М.К. Гримич

В.С. Висоцька

І.М.Фаловська