Справа №442/3990/16-ц
Провадження №2/442/1456/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2016 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Крамара О.В..

при секретарі Малик О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Дрогобича цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія «АЗУР ЕЙР Україна» про стягнення не нарахованої та невиплаченої частини заробітної плати,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася в суд із вказаним вище позовом, в якому просить: стягнути з ТзОВ «Авіакомпанія «АЗУР ЕЙР УКРАЇНА» (Код за ) в її користь

частину середнього заробітку у розмірі 28300,95 грн. (з утримання податків та обов'язкових платежів); стягнути з ТзОВ «Авіакомпанія «АЗУР ЕЙР УКРАЇНА» (Код за ) в її користь компенсацію втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строку виплати заробітної плати в розмірі 24 971,57 грн. (з урахуванням утримання податків та обов'язкових платежів).

В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що є працівником ТзОВ «Авіакомпанія «ОСОБА_2 Україна» (попередня назва - TOB «Авіакомпанія «ЮТейр-Україна»), працює на посаді Бортпровідника.

На даний час перебуває у відпустці по догляду за дітьми (2014 та 2015 років народження) до досягнення ними трьох річного віку.

19 березня 2014 року у зв'язку з народженням першого сина вона пішла у відпустку в зв'язку з вагітністю та пологами.

17 жовтня 2013 року (до зазначеної в попередньому абзаці відпустки) на її свідоцтво бортпровідника було накладено обмеження у його використанні на підставі п. 14.1 та п. 14.3 «Правил медичної сертифікації авіаційного персоналу, крім членів льотного екіпажу», які затверджені наказом Міністерство транспорту та зв'язку України від 27.03.2007 р. № 243. Відповідно до вказаних норм вагітність є причиною тимчасової непридатності для польотів.

Таким чином, починаючи з 17.10.13 р. по 19.03.14 р., їй було доручено виконання легшої роботи, а саме вона виконувала роботу в офісі Авіакомпанії щодо документації.

Зважаючи на те, що діюче законодавство стоїть на захисті материнства, вагітним жінкам та жінкам, що мають дітей, забезпечується цілий ряд гарантій.

Зокрема, частиною першою статті 178 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України) передбачено, що вагітним жінкам відповідно до медичного висновку знижуються норми виробітку, норми обслуговування або вони переводяться на іншу роботу, яка є легшою і виключає вплив несприятливих виробничих факторів, із збереженням середнього заробітку за попередньою роботою.

Відповідач виконав лише половину гарантій передбачених ч. 1 ст. 178 КЗпП України, а саме: доручив їй виконання легшої роботи, а саме вона припинила безпосереднє виконання польотів та, починаючи з 17.10.13 р. по 19.03.14 р. виконувала роботу в офісі Авіакомпанії щодо документації. За цей період відповідач заробітну плату їй нараховував в значно меншому розмірі - лише оклад та премію, порушивши надану їй законодавством гарантію - отримувати середній заробіток за попередньо виконуваною роботою.

Порядок обчислення середнього заробітку у випадку переведення жінок, які мають дітей віком до трьох років, на іншу легшу роботу передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (надалі - Постанова КМУ № 100).

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Постанови КМУ № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до п.3 Постанови КМУ № 100 при обчисленні середньої заробітної плати включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо.

Зважаючи на вищевикладені положення Постанови КМУ № 100, вважає, що відповідачем не нараховано та не виплачено їй заробітну плату у розмірі 34 538,63 грн. (без урахування утримань), що складає 28 300,95 грн. (з урахуванням утримання ЄСВ - 3,6 % та ПДФО -15%).

За правилом ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків виплати заробітної плати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у в'язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Таким чином, сума компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати станом на день подання данного позову становить 24 971,57 грн., що на день винесення рішення має бути збільшена відповідно до строку порушення виплати.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві, просить позов задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позову не визнав, просить в його задоволенні відмовити з підстав викладених в письмовому запереченні.

Зясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, вислухавши пояснення представників сторін, суд приходить до наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до положень ст.4 ЦПК України, суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Матеріалами справи встановлено і сторонами не оспорюється, що ОСОБА_1 21.05.2005 року прийнята на посаду старшого борт провідника відділу обслуговування пасажирів на борту ПС, льотної служби в ТзОВ Авіакомпанія «ЮТейр-Україна» (на даний час ТзОВ «Авіакомпанія «ОСОБА_2 Україна») де працює по даний час.

З 19 березня 2014 року і по даний час позивач перебуває у відпустці по догляду за дітьми (2014 та 2015 років народження) до досягнення ними трьох річного віку.

17 жовтня 2013 року Авіакомпанією в установленому порядку відповідно до Правил медичної сертифікації авіаційного персоналу, крім членів льотного екіпажу, затвердженими наказом Міністерства транспорту та зв'язку України №243 від 27.03.2007 року, було отримано Повідомлення про початкове розміщення обмеження на медичне свідоцтво бортпровідника відділу обслуговування пасажирів на борту ПС льотної служби ОСОБА_1 у зв'язку із вагітністю (7 тижнів).

Згідно із пунктом 14.3. Правил, вагітність є причиною тимчасової непридатності. Якщо в результаті акушерського огляду визначається абсолютно нормальний хід вагітності, то заявник може вважатися придатним до кінця 12 тижня вагітності.

Враховуючи вищезазначене, а також, що позивачем не було надано жодних документів за результатами відповідного акушерського огляду, 24.10.2013 року TOB «Авіакомпанія «ОСОБА_2 Україна» видано наказ №174/ОД «Про тимчасове припинення виплати премії за нальот годин», згідно з яким, позивача, починаючи з 17.10.2013 року, було тимчасово відсторонено від польотів, та як наслідок, припинено здійснення нарахування премії за нальот годин.

Повідомлення про початкове розміщення обмеження на медичне свідоцтво не являється документом медичного/лікарського характеру, на підставі якого можливо визначити ступінь впливу несприятливих виробничих факторів на працівника під час виконання посадових обов'язків.

Суд критично, оцінює доводи позивача на підтвердження своїх вимог, оскільки для реалізації права вагітної жінки на переведення на іншу роботу, яка є легшою і виключає вплив несприятливих виробничих факторів, законодавство вимагає від роботодавця та працівника спільного дотримання процесуальної послідовності та виконання певних юридичних обов'язків, закріплених у нормативно-правових актах, а тому посилання позивача на п.3 Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року є хибними.

Відповідно до частини першої статті 178 КЗпП України вагітним жінкам відповідно до медичного висновку знижуються норми виробітку, норми обслуговування або вони переводяться на іншу роботу, яка є легшою і виключає вплив несприятливих виробничих факторів, із збереженням середнього заробітку за попередньою роботою, ініціатором переведення в даному випадку виступає працівник (вагітна жінка).

Форма «Лікарського висновку про переведення вагітної на іншу роботу», затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України №302 від 27.12.1999 «Про затвердження форм облікової статистичної документації, що використовується в поліклініках (амбулаторіях)» й містить, зокрема, такі графи як «Підстава для переводу» та «Рекомендована робота».

Таким чином, право вагітної жінки на переведення на іншу роботу, яка є легшою і виключає вплив несприятливих виробничих факторів, виникає не з часу встановлення вагітності, а лише з того періоду, коли в такому переведенні за висновком лікарів виникла необхідність.

У висновку мають бути визначені не тільки необхідність у переведенні, а й рекомендації щодо виду легшої роботи.

З моменту отримання Авіакомпанією, повідомлення про початкове розміщення обмеження на медичне свідоцтво до моменту надання позивачу відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами останнім не було надано медичного висновку («Лікарського висновку про переведення вагітної на іншу роботу»).

Крім того, згідно із вимогами статей 32, 33 КЗпП України категорично забороняється будь-яке переведення вагітних жінок на іншу роботу без їх згоди. Позивач не звертався із заявою про зниження норм виробітку, норми обслуговування або переведення на іншу роботу, яка є легшою і виключає вплив несприятливих виробничих факторів. Так само, позивачем не було надано відповідної згоди у будь-якій іншій формі.

За принциповими положеннями ст.ст. 10, 11 ЦПК України, які встановлюють змагальність та диспозитивність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, визначаючи коло доказів, які надаються суду, відповідно до положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України.

Вимогами статей 59, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Разом з тим, позивачем не надано допустимих та належних доказів на підтвердження заявлених вимог, хоча обов'язок доказування і подання доказів закон покладає на позивача.

В матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази з боку позивача, що підтверджували би його позовні вимоги та судом не здобуто таких доказів в судовому процесі, тобто встановлених джерел інформації, що має значення для справи.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Особи, які беруть участь у справі, розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Системний аналіз наведених вимог законодавства та зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для відмови у задоволені позову в повному обсязі, оскільки, за відсутності медичного висновку («Лікарського висновку про переведення вагітної на іншу роботу») та згоди працівника (заяви про зниження норм виробітку, норми обслуговування або переведення на іншу роботу, яка є легшою і виключає вплив несприятливих виробничих факторів тощо) в роботодавця (ТзОВ «Авіакомпанія «ОСОБА_2 Україна») були відсутні правові підстави для прийняття в установленому порядку рішення про переведення позивача на легшу роботу/ про зниження відповідних норм та збереження середнього заробітку.

Керуючись ст..ст. 10, 11, 59, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія «АЗУР ЕЙР Україна» про стягнення не нарахованої та невиплаченої частини заробітної плати залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя __________________ Крамар О.В.