УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2016 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

при секретарі Шевчик В.І.,

розглянувши у судовому засіданні матеріали подання Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянці України ОСОБА_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, НОМЕР_2, -

ВСТАНОВИВ:

23.07.2016 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло подання Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянці України ОСОБА_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, НОМЕР_2, до виконання зобовязань за виконавчим документом.

Суддя Домусчі Л.В. в період з 19.07.2016 року по 19.08.2016 року знаходилась у щорічній відпустці.

Зазначене подання надійшло до судді разом з матеріалами справи 22.08.2016 р.

В обґрунтування подання заявник зазначив, що подання надав до суду з метою вжиття заходів з виконання виконавчого листа № 522/22983/14-ц виданого 22.03.2016 року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в розмірі 35 356,02 грн.

В судове засідання 02.09.2016 року представник Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції не зявився, але в поданні просив розглянути справу за його відсутності. Інші сторони по справі також не зявилися.

Згідно ч.2 ст. 377-1 ЦПК України суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши подання і дослідивши письмові матеріали справи вважає, що подання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Подання подане з додержанням чинного законодавства України.

Судом встановлено, що у Приморському відділі державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (надалі заявник, відділ) на виконанні перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 522/22983/14-ц виданого 22.03.2016 року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в розмірі 35 356,02 грн.

Постановою головного державного виконавця відділу від 21.04.2016 року було відкрито виконавче провадження з виконання вищезазначеного виконавчого листа (ВП № 50882725).

Згідно вказаної постанови ОСОБА_1 (надалі боржник) у семиденний термін повинна була самостійно виконати вимоги вищезазначеного виконавчого документа, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок ГУЮ в Одеській області.

Вказана постанова була направлена боржнику за адресою його мешкання для виконання та до відома а також стягувачу, що підтверджується наявними у матеріалах справи супровідним листом щодо такої відправки та квитанцією про відправку даної постанови. Однак, з матеріалів справи вбачається, що вказана постанова залишилася поза увагою боржника а вимоги виконавчого документа без задоволення.

Згідно довідки Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, боржник зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, м. Одеса, однак, виходом за зазначеною адресою боржника не знайдено.

З матеріалів справи вбачається, що в рамках виконавчого провадження державним виконавцем були вчинені дії щодо виявлення у боржника майна (рухомого та нерухомого), виявлення в податковій службі України про номери рахунків, відкритих в банках та інших фінансових установах, з Пенсійного Фонду України, та осіб які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, речових прав, цінних паперів, звернення стягнення на це майно, тощо, які не принесли результату.

У матеріалах справи відсутні відомості про те, що боржником здійснювалось будь-яке погашення заборгованості на користь стягувача ОСОБА_2.

З усього вищенаведеного вбачається, боржник вже досить тривалий час не виконує вимоги виконавчого документу, який перебуває у провадженні заявника та не зявляється до заявника для вирішення питання про погашення заборгованості.

Згідно п.18 ч.3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Згідно Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців, а також витягу з державного реєстру обтяжень рухомого майна на запит органу державної влади, за боржником зареєстровано право власності на 1/3 частки квартири загальною площею 67,8 кв.м. за адресою: Автономна АДРЕСА_1. Тобто, майно боржника знаходиться на тимчасово окупованій території.

Також постановою від 24.05.2016р. державним виконавцем було накладено арешт на все майно боржника та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику.

Як вбачається, відділом у повному обсязі були вжиті заходи (виконавчі дії) щодо примусового виконання виконавчого документа, які не дали позитивного результату щодо погашення по ньому заборгованості.

Відповідно до преамбули Закону України № 606-ХIV від 21.04.1999 року «Про виконавче провадження» цей Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Відповідно до ст. 11 цього Закону, державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Таким чином, заявник звернувся до суду з метою реалізації повноважень, наданих йому п. 18 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», якою до функцій органів державної виконавчої служби віднесено право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі їх невиконання у добровільному порядку, визначає Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема державний виконавець зобовязаний вживати заходів примусового виконання рішень, установлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії (ст.11).

Боржник, у встановлений йому строк для виконання зобовязань по виконавчому документу у добровільному порядку не виконав.

Пунктом 8 ст. 19 Закону України «Про державну прикордонну службу України» встановлено, що на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладається, зокрема, запобігання та недопущення вїзду в Україну або виїзду з України осіб, яким згідно із законодавством не дозволяється вїзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України.

Крім інших покладених на органи Державної прикордонної служби України завдань, вони також мають право, зокрема, зясовувати підстави вїзду в Україну або виїзду з України, не пропускати через державний кордон України осіб без дійсних документів на право його перетинання, осіб, які надали завідомо неправдиві відомості під час одержання зазначених документів, осіб, які мають невиконанні зобовязання покладених на них судовим рішенням, у тому числі і судовим наказом.

Відповідно до п.2 та п.5 ч.1 ст. 6 Закону України № 3858-XII від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» - громадянину України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, якщо: діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України та/або він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Отже, наявність у особи невиконаних зобовязань, покладених на неї судовим рішенням, судовим наказом, тощо, є підставою для обмеження їй у праві виїзду за межі України.

Суд вважає, що заявником (відділом) доведений факт ухилення боржника від виконання зобовязань за виконавчим документом, так як боржник не вчинив належних дій щодо погашення своїх зобовязань та не зявляється до відділу для вирішення цього питання.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами.

Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінюєдоказиза своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд, вивчивши подання та додані до нього матеріали і враховуючи те, що незастосування заходів щодо забезпечення виконання виконавчого документу може унеможливити його виконання, факт співмірності заявлених вимог, вважає за можливе задовольнити зазначене подання стосовно застосування до боржника заходу у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України до виконання боржником зобовязань за виконавчим документом.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.. 3, 10, 11, 15, 57, 60, 167, 179, 208-210, 217, 377-1 ЦПК України; ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», ст.ст.. 1, 2, 5, 7, 8, 11 ч.3 п.18 Закону України «Про виконавче провадження»; ст. 19 Закону України «Про державну прикордонну службу України», суд

УХВАЛИВ:

Подання Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянці України ОСОБА_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, НОМЕР_2 - задовольнити.

Тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України - громадянку України ОСОБА_1, зареєстровану за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, НОМЕР_2, до виконання зобовязань за виконавчим документом № 522/22983/14-ц.

Копію ухвали направити для виконання до Державної прикордонної служби України (м. Київ, вул. Володимирська, буд. 26).

Ухвала підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали, згідно ч.2ст. 294 ЦПК України.

Суддя Приморського

районного суду м. Одеси ОСОБА_3

23.08.2016