ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2016 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Буймової Л.П.,

за участю секретаря Корченко О.Я.,

позивача ОСОБА_1,

представника третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ПЗУ Україна», третя особа на стороні Відповідача - ОСОБА_3, третя особа на стороні Позивача - Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення невиплаченого страхового відшкодування та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд із зазначеним позовом до відповідача. Свої вимоги мотивує тим, що 02.02.2016 між ним та приватним акціонерним товариством «Українська пожежно - страхова компанія» (далі по тексту - ПрАТ «УПСК») був укладений поліс АІ/9210428 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - Поліс) на умовах Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 (далі -Закон 1961-15). 12.02.2016 сталась дорожньо - транспортна пригода, внаслідок якої автомобіль позивача «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_1 отримав пошкодження, що відповідно до ст.6 Закону 1961-15 визнається страховим випадком. Другим учасником ДТП був водій автомобіля «ВАЗ 21043», державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_3, відповідальність якого застрахована за полісом АЕ/3225387, укладеного власником автомобіля ВАЗ 21043 ОСОБА_4 з приватним акціонерним товариством «ПЗУ Україна» ( надалі ПрАТ СК «ПЗУ Україна») на умовах Закону 1961-15. Враховуючи, що ДТП настала за участю лише забезпечених транспортних засобів, було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У відповідності до ст.33 Закону 1961-15 позивач надав до страховика ПрАТ «УПСК», з яким у нього укладено Поліс письмову заяву-повідомлення про ДТП та відповідні пояснення. 23.02.2016 позивач звернувся до Білоцерківського відділу Відповідача з наміром подати заяву на відшкодування шкоди, однак йому було відмовлено в реєстрації такої заяви. 01.03.2016 позивач звернувся до офісу Відповідача в м.Києві для подачі заяви про настання страхового випадку, в якій просив Відповідача провести розслідування причини настання страхового випадку. 21.03.2016 позивач звернувся до Відповідача із заявою про ознайомлення з документами по справі, проте йому було повідомлено, що його ознайомлять протягом 1 місяця. На адресу позивача надійшов лист Відповідача від 21.02.16 про те, що у виплаті страхового відшкодування на підставі ст.32 Закону 1961-15 йому відмовлено, оскільки за наслідками ДТП у ОСОБА_3 не виникає цивільно-правової відповідальності. Позивач вважає, що така відмова Відповідача у виплаті є необґрунтованою та безпідставною, Відповідач свідомо порушує свої обов'язки з метою уникнення виплати страхового відшкодування. Розмір матеріальних збитків Позивач оцінює в 81 676, 01 грн. Виходячи з положень п.п.33.2 ст.33 закону 1961-15, позивач вважає, що Відповідач повинен сплатити йому 50 000 грн страхового відшкодування. Крім того, затягування процесу виплати відшкодування на ремонт пошкодженого авто Позивача, порушення Відповідачем його обов'язків, відмова у виплаті спричинили Позивачу душевні хвилювання. Тому, Позивач вважає, що таким чином йому спричинена і моральна шкода, яку він оцінює в 10 000 грн.

Таким чином, Позивач просить визнати страховим випадком подію, яка мала місце 12.02.2016 приблизно в 13.30 год в м.Біла Церква з автомобілем ВАЗ 21043, державний номерний знак НОМЕР_2 та автомобілем «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_1 по вул.Леваневського, 83ж; стягнути з Відповідача на його користь 50 000 грн невиплаченого страхового відшкодування; стягнути з Відповідача на його користь 10 000 грн компенсації за понесені моральні страждання.

У судовому засіданні Позивач заявлені позовні вимоги підтримав повністю та просить їх задовольнити з викладених підстав. Позивач зауважив, що одразу після настання ДТП він викликав поліцію, але йому ніяких прав роз'яснено не було, крім того він стукнувся головою і повідомлення про дорожньо-траспортну пригоду, складене 12.02.16 о 13-30 год заповнював не особисто він з іншим учасником ДТП - ОСОБА_3, а стороння особа, оскільки Позивач перебував в шоковому стані та внаслідок сильного хвилювання погано розумів та оцінював обстановку, а просто несвідомо підписав його. Тому, вказані в п.14 Повідомлення про ДТП, зауваження про те, що він визнає свою вину у даному ДТП не відповідає дійсності.

Представник третьої особи на стороні позивача заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 та його позицію визнав та підтримав повністю, просить їх задовольнити. Додав, що вважає, що, користуючись станом Позивача, останнього піддурили і він підписав повідомлення про ДТП несвідомо, тільки потім побачивши, що там написано, що він вину визнає, оскільки Позивач насправді не є винуватцем ДТП. Пояснив, що ними проведено розслідування і ОСОБА_3 відмовлено у виплаті страхового відшкодування, оскільки обставини, на які посилається ОСОБА_3 не відповідають дійсності. Також зазначив, що Відповідач свого розслідування не провів.

Представник Відповідача у судове засідання повторно не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив.

Представник третьої особи на стороні Відповідача ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав клопотання в якому просить повести судове засідання за наявними матеріалами справи без його участі.

Суд, зважаючи на позицію сторін у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до слідуючого висновку.

Судом встановлено, що 12 лютого 2016 року в м.Біла Церква по вул.Леваневського, 83ж за участю автомобілів «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та «ВАЗ 21043», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої автомобілі отримали механічні пошкодження. Враховуючи, що обидва автомобілі були забезпечені, учасник ДТП склали євро протокол.

06.02.2016 ОСОБА_1 з приватним акціонерним товариством «Українська пожежно - страхова компанія» уклав поліс АІ/9210428 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, забезпечений транспортний засіб автомобіль «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с.5).

12.06.2015 ОСОБА_4 уклав з приватним акціонерним товариством «ПЗУ Україна» поліс №АЕ/3225387 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, забезпечений транспортний засіб автомобіль «ВАЗ 21043», державний номерний знак НОМЕР_2 (а.с.6).

Листом №162 від 06.05.16 ОСОБА_4 ПрАТ «УПСК» повідомлено, що ними проведено розслідування обставин ДТП. Аналіз п.12 та п.13 повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яке було складено на місці ДТП не дає можливості однозначно встановити обставини дорожньо-транспортної пригоди. Пояснення учасників ДТП щодо обставин скоєного різняться, тому при розгляді зібраних матеріалів по відношенню технічної спроможності версій ДТП було залучено спеціаліста з правом проведення інженерно-технічних експертиз. За результатами дослідження матеріалів справи встановлено, що з технічної точки зору в діях ОСОБА_1 в даній дорожній обстановці невідповідностей вимогам ПДР України не вбачається. З технічної точки зору версія водія ОСОБА_3 в частині механізму виникнення даної ДТП є технічно неспроможною. Дії водія автомобіля «ВАЗ 21043» ОСОБА_3 в даній дорожній обстановці не відповідають вимогам п.п.12.1 та 13.1 ПДР України і така невідповідність перебуває у причинно-наслідковому зв'язку з виникненням даної ДТП. Тому ОСОБА_4 відмовлено у виплаті страхового відшкодування (а.с.43).

ОСОБА_1 звернувся у приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», де 12.06.2015 року ОСОБА_4 був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тобто застрахований автомобіль «ВАЗ 21043», надавши всі необхідні документи. Страховою компанією - Відповідачем листом від 21.03.2016 ОСОБА_1 було відмовлено у виплаті страхового відшкодування мотивуючи тим, що відповідно до п. 32.1 ст. 32 Закону, страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до Закону, зазначивши, що в повідомленні про ДТП ОСОБА_1 визнає себе винним в події, яка мала місце 12.02.16 і з цього випливає, що у ОСОБА_3 не виникає обов'язку відшкодувати заподіяну шкоду (а.с.10).

Суд вважає таку відмову ОСОБА_1 Відповідачем незаконною, оскільки, згідно ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Згідно ст. 979 ЦК України у разі настання певної події ( страхового випадку) страховик зобов'язується виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

В повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду, складеному та підписаному учасниками ДТП 12.02.16, в п.14 зазначено, що ОСОБА_1 вважає себе винним, і ОСОБА_5 вважає його винним в даному ДТП (а.с.44).

Відповідно до підпунктів 34.1 та 34.2 ст.34 Закону 1961-15 Страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Так, страховик ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» вимоги Закону виконав та провів відповідне розслідування із залученням експерта, за результатами експертного авто технічного дослідження, складеного 06.06.16, зроблено Висновок №62-04/16, згідно якого з технічної точки зору версія водія ОСОБА_3 в частині механізму виникнення даної ДТП є технічно не спроможною. З технічної точки зору версія водія ОСОБА_6 в частині механізму виникнення даної ДТП є технічно спроможною…З технічної точки зору в діях водія ОСОБА_1 в даній дорожній обстановці невідповідностей вимогам ПДР України не вбачається. З технічної точки зору дії водія ОСОБА_3 в даній дорожній обстановці не відповідали вимогам п.п.12.1 та 13.1 ПДР України і така невідповідність перебуває у причинно-наслідковому зв'язку із виникненням даної ДТП (а.с.61-71).

Водночас, як вбачається з листа Відповідача ПрАТ СК «ПЗУ Україна» №1725-51 від 21.03.16 та із заперечень представника Відповідача, розслідування щодо визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків проведено не було, відмова у виплаті страхового випадку ґрунтується лише на тому, що у повідомленні про скоєння ДТП від 12.02.16 у п.14 зазначено, що у скоєнні ДТП винен ОСОБА_1 (а.с.10, 26-27).

В заяві про настання страхового випадку, зробленій ОСОБА_1 одразу після настання страхового випадку 12.02.16 зазначено, що водій «ВАЗ 21043» не дотримався дистанції і скоїв зіткнення з автомобілем Шевролет», в поясненнях просив провести розслідування по даному ДТП, оскільки під час підписання Європротоколу був в шоковому стані (а.с.46-51).

Викладені факти підтверджують також вивченими в судовому засіданні матеріалами страхової справи (а.с.142-163).

Враховуючи, що Законом 1961-15 проведення розслідування щодо причин настання страхового випадку та визначення розміру збитків визначено як обов'язок для Страховика, а не право, суд вважає, що Відповідачем порушені вимоги Закону 1961-15 та відповідно умови Полісу №АЕ/3225387, оскільки такий висновок не містить законної підстави для відмови виплати страхового відшкодування.

Позивачем за власною ініціативою було замовлено експертне дослідження щодо обставин пригоди, що сталась 12.02.16, згідно висновку якого в заданій дорожній ситуації, водій автомобіля «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_1 своїми односторонніми діями не мав технічної можливості попередити зіткнення з автомобілем «ВАЗ 21043», державний номерний знак НОМЕР_2; в заданій дорожній ситуації технічна можливість попередження зіткнення з автомобілем «Chevrolet Aveo» водієм автомобіля «ВАЗ 21043» полягала у виконанні ним вимог п.13.1 Правил дорожнього руху України ( а.с.58-60).

Під час телефонного повідомлення Відповідачу про настання страхового випадку ОСОБА_3 сказав, що «він їхав ззаду і наздогнав авто» (а.с.56, 57).

Суд оцінює, що ДТП, яке сталося з участю автомобілів під керуванням водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є страховим випадком, а тому на Страхову компанію покладається обов'язок у виплаті страхового відшкодування.

Твердження Відповідача, яку він виклав у своїй письмовій відмові у виплаті страхового відшкодування ОСОБА_1 про те, що в даному випадку не виникає цивільно-правової відповідальності, на переконання суду є надуманим та тлумачиться представником Страхової компанії на свій розсуд.

Положеннями ст. 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є: договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Крім того, 01.08.16 представник відповідача надав суду клопотання в якому змінив свою позицію та просить у зв'язку з замовленою експертизою по даній справі, задля визначення розміру страхового відшкодування, адже ПрАТ «ПЗУ Україна» визнає обов'язок здійснити сплату страхового відшкодування по даній справі, судове засідання перенести на іншу дату (а.с.170).

Вимогами ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Статтею 16 Закону України «Про страхування» визначено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Питання відшкодування шкоди, пов'язаної з пошкодженням транспортного засобу регулюються ст. 29 цього Закону.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що Позивач є постраждалою стороною, а винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 12.02.16 в м. Біла Церква по вул. Леваневського, 83ж є ОСОБА_3.

Пунктом 4 договору (полісу № АЕ/3225387 від 12.06.2015 року) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду заподіяну майну становить 50000.00 гривень.

На підставі аналізу приведених норм матеріального закону, суд визнає, що представлена копія страхового полісу укладеного між Відповідачем та власником автомобіля «ВАЗ 21043», д.р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_4 є дійним страховим договором, на підставі якого Страхова компанія в межах ліміту відповідальності за шкоду завдану майну потерпілого повинна відшкодувати позивачу завдану матеріальну шкоду у розмірі 50000.00 гривень. При визначенні суми матеріального відшкодування суд виходить з того, що надані стороною позивача документи повністю підтверджують суму матеріальної шкоди, які значно перевищують ліміт відповідальності Страхової компанії.

В той же час, договором № АЕ/3225387 передбачено виплату тільки страхової суми (ліміту відповідальності), однак не передбачено сплату франшизи, пені та інших виплат, а тому такі непередбачені виплати не можуть стягуватися.

Таким чином, суд вважає доведеним факт невиконання відповідачем своїх обов'язків щодо виплати страхових відшкодувань позивачу та враховує визнання ним обов'язку здійснити сплату страхового відшкодування по даній справі, а тому заявлені вимоги в цій частині слід задовольнити повністю.

Щодо відшкодування моральної шкоди, суд вважає за можливе, враховуючи характер та ступінь понесеної позивачем шкоди, стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 5000 грн. Тому в цій частині позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст88 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 209, 212-215 ЦПК України, С У Д, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати страховим випадком подію, яка мала місце 12.02.2016 приблизно в 13.30 год в м.Біла Церква з автомобілем ВАЗ 21043, державний номерний знак НОМЕР_2 та автомобілем «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_1 по вул.Леваневського, 83ж.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» () на користь ОСОБА_1 (ІНПП НОМЕР_3) 50 000.00 (п'ятдесят тисяч) гривень 00 коп невиплаченого страхового відшкодування.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» () на користь ОСОБА_1 (ІНПП НОМЕР_3) 5000 грн моральної шкоди.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» () на користь держави судовий збір в розмірі 551, 20 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Фастівський міськрайонний суд Київської області, протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час його проголошення, протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.П.Буймова