АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/4963/16 Головуючий 1 інстанції Труханович В.В.
Справа № 2012/2-о-24/11 Доповідач Кружиліна О.А.
Категорія: встановлення факту
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2016 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого Кружиліної О.А.,

суддів Кіся П.В., Хорошевського О.М.

за участю секретаря Сементовської О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, представника ОСОБА_6 ОСОБА_7

на рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 11 травня 2016 року

за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Київського районного виконавчого комітету м. Харкова (правонаступником якого є Адміністрація Київського району Харківської міської ради), Харківської обласної державної адміністрації, Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», треті особи ОСОБА_6, Комунальний заклад охорони здоровя «Харківська обласна студентська лікарня» про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності, стягнення суми, зобовязання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

19 грудня 1996 року ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до виконавчого комітету народних депутатів Київського району м. Харкова про встановлення юридичного факту, а саме визнання будинку № 8/10 по вул. Революції в м. Харкові кооперативом «Автогенщик».

В подальшому позивачі неодноразово доповнювали та уточнювали заявлені позовні вимоги.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 09 липня 1999 року провадження у справі за позовом ОСОБА_8, ОСОБА_9 до Київського РВК м. Харкова, Харківського МВК про встановлення юридичного факту визнання будинку 8/10 по вул. Революції м. Харкова кооперативом «Автогенщик», визнання їх спадкоємцями та правонаступниками кооперативу «Автогенщик», визнання двору будинку 8/10 по вул.. Революції м. Харкова за кооперативом «Автогенщик», визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 та господарських будівель закрито у звязку з відмовою від позову (том 1 а.с. 310, 311).

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 22.01.2001 року провадження у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_10 до Київського РВК м. Харкова, Харківського міського виконавчого комітету про встановлення юридичного факту визнання будинку № 8/10 по вул. Революції в м. Харкові кооперативом «Автогенщик», визнання їх спадкоємцями та правонаступниками кооперативу, визнання двору вищезазначеного будинку за кооперативом «Автогенщик», визнання права власності на житлове приміщення, господарські побудови закрито у звязку з відмовою позивачів від позову (том 1 а.с. 329)

В останній уточненій позовній заяві, яка була подана до суду 29.07.2009 року позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_6 звернулися з позовом до Київського райвиконкому м. Харкова, Харківської міської ради, Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» (далі КП «ХМБТІ»), Харківської обласної державної адміністрації, третя особа обласна студентська лікарня, та просили ухвалити рішення, на підставі якого визнати правовий статус будинку 8/10 по вул. Революції в м. Харкові таким, що не відноситься до будинків місцевої влади, а є власністю ЖБК «Автогенщик»; визнати територію двору будинку № 8/10 по вул. Революції в м. Харкові площею 9152 кв.м; визнати незаконним відчуження Двадцятій міській студентській лікарні, правонаступником якої є Харківська обласна студентська лікарня, території двору будинку № 8/10 по вул. Революції в м. Харкові площею 2123 кв.м, на якій 1/2 частина споруди стаціонару розташована на придомовій території вищезазначеного житлового будинку; визнати незаконним закріплення за Першим тубдиспансером приміщення флюорографічної станції, яка побудована на бомбосховищі будинку № 8/10 по вул. Революції в м. Харкові; визнати незаконним будівництво трансформаторної будки площею 144 кв.м на території двору будинку № 8/10 по вул. Революції в м. Харкові; визнати незаконним передачу в оренду та продажу частини будинку № 8/10 по вул. Революції в м. Харкові та його прибудинковій території відповідачами; визнати право власності на квартири № 12, 33 і 59-а за ОСОБА_1, як спадкоємицею колишніх забудовників і власників ОСОБА_11 квартира №33, ОСОБА_12 квартира № 2 і частково квартира №59-а; визнати право власності за ОСОБА_1 на квартиру № 2 на цокольному поверху будинку № 8/10, як придбану за рахунок ваучерної приватизації; визнати незаконною передачу в оренду квартир № 2, 59-а та 57 по договору оренди з ТОВ «Комунальник»; визнати право власності на квартиру № 13 сімї ОСОБА_2, батьки яких були забудовниками ЖБК «Автогенщик», як спадкоємців та правонаступників колишніх членів кооперативу; визнати право власності на півпідвальне приміщення кв.11 під кв.13, де проживала сімя ОСОБА_2, а в подальшому була продана сімї ОСОБА_5; визнати право власності на півпідвальне приміщення колишньої квартири 11, яка була незаконно передана в оренду Харківською міською радою та частково нею продана, сімї ОСОБА_5, як придбаною за рахунок ваучерної приватизації; визнати незаконною передачу в оренду квартири 11 і продажу 34,1 кв.м ОСОБА_13; визнати право позивачів та третьої особи ОСОБА_6 на отримання прибутку від незаконної передачі оренду приміщень будинку № 8/10 по вул. Революції в м. Харкові і його прибудинкової території під гаражі; відшкодувати моральну шкоду позивачам та третій особі ОСОБА_6, а саме: ОСОБА_1 5 000 000 грн., ОСОБА_2 2 000 000 грн., ОСОБА_4 750 000 грн., ОСОБА_5 750 000 грн., третій особі ОСОБА_6 500 000 грн.; зобовязати відповідачів виплатити позивачам незаконно отримані доходи від передачі в оренду приміщень будинку № 8/10 по вул. Революції в м. Харкові та від продажу частин вищезазначеного будинку; зобовязати обласну студентську лікарню обслуговувати позивачів та третю особу ОСОБА_6 з урахуванням незаконно отриманого прибутку; стягнути з відповідачів суму 338 000 грн. на реконструкцію квартир ОСОБА_1 і ОСОБА_4 (том 2 а.с. 21-28).

В обґрунтування позову посилалися на те, що вони є спадкоємцями та правонаступниками колишніх членів забудовника ЖБК «Автогенщик» у 1933 році. При розгляді справи в суді їм стало відомо про те, що будинок № 8/10 по вул. Революції не належить ЖБК «Автогенщик», а переданий до ЖЕВ Київського району, що вбачається із відповіді КП «ХМБТІ» за № 309 від 19.03.1998 року. Позивачі вважають, що КП «ХМБТІ» незаконно видав дублікат реєстраційного посвідчення 29.12.1990 року Київському ЖЕВ. При цьому у даному посвідченні не зазначено розшифровка абревіатури ЖЕВ, якого міста, не визначений статус будинку (кому належить спірний будинок). Таким чином, на думку позивачів, КП «ХМБТІ» було допущено службове підроблення.

Відповідачі міська рада, Київський РВК м. Харкова разом з КП «ХМБТІ» неодноразово намагалися зменшити територію двору будинку № 8/10 по вул. Революції в м. Харкові, наполягали на знесенні сараїв для збільшення територій лікарень, які розташовані поруч, а саме тубдиспансеру № 1 та обласної студентської лікарні.

Крім того, відповідачі, а саме КП «ХМБТІ», вносили недостовірну інформацію до технічного паспорту на будинок № 8/10 по вул. Революції в м. Харкові, а саме не вірно вказували рік забудови цокольного поверху будинку, нумерацію квартир, виготовляли технічні паспорти з відомостями, які не відповідають дійсності для комерційних структур.

Позивачі вважають, що відповідачі незаконно передавали в оренду або відчужували частини будинку № 8/10 по вул. Революції в м. Харкові комерційним структурам, які в свою чергу робили нестерпним життя позивачів у їх квартирах, що призвело до погіршення їх стану здоровя.

Так, від ТОВ «Комунальник», який розташований у цокольно-підвальному приміщенні будинку, в квартири стали поступати ядовиті пари та гази. Позивач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_6 вимушені були проходити лікування.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.03.2010 року позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_14, ОСОБА_5, які викладені у позові від 29.07.2009 року про визнання незаконною здачі в оренду квартир № 2, 57, 59-а ТОВ «Комунальник», квартири №11 площею 34,1 кв.м і продаж вказаної квартири ОСОБА_13, стягнення на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_14 з відповідачів коштів на реконструкцію квартир залишено без розгляду у звязку з тим, що вони розглядаються іншим судом. (том 2 а.с. 105).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 27.04.2010 року виділені в окреме провадження з цивільної справи за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_14, ОСОБА_5, ОСОБА_2 до Київського райвиконкому м. Харкова, Харківського міськвиконкому, Харківської обласної державної адміністрації, КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», треті особи ОСОБА_6, Обласна студентська лікарня, про визнання факту належності будинку № 8/10 по вул. Революції в м. Харкові ЖБК «Автогенщик», а не місцевій раді та позовні вимоги ОСОБА_2 (том 2 а.с. 145).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 травня 2016 року у задоволені позову ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 - відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, представник ОСОБА_6 ОСОБА_7 подали апеляційну скаргу, в якій просили рішення скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилались на те, що судом першої інстанції не були належним чином встановлені фактичні обставини справи та не визначено предмет спору, рішення ухвалено з суттєвими порушеннями судом норм обєктивної істини, без достатньої підготовки до розгляду справи, рішення необґрунтоване, оскільки висновки суду суперечать доказам, які містяться в матеріалах справи, порушені норми матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Перевіряючи доводи сторін, суд першої інстанції забезпечив сторонам рівні можливості щодо надання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, сприяв всебічному і повному зясуванню обставин справи і вирішив справу на засадах змагальності.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні дані та відповідні їм правовідносини, розглянув справу в межах заявлених позовних вимог і ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з положень статей 23, 189, 386, 1167 ЦК України, статей 86, 524, 525, 527 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), з урахуванням розяснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 року. Суд дійшов висновку, що оскільки Київська районна рада народних депутатів, як орган виконавчої влади, розпоряджався спірним майном, а саме приймав рішення щодо користування квартирами у будинку № 8/10 по вул. Революції в м. Харкові, тому даний будинок належить саме до державної власності. Суд вважав, що будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що житловий будинок № 8/10 по вул. Революції в м. Харкові належить на праві власності ЖБК «Автогенщик» матеріали справи не містять, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання правового статусу будинку № 8/10 по вул. Революції в м. Харкові до власності ЖБК «Автогенщик».

З таким висновком суду першої інстанції, апеляційний суд погоджується, вважає його правильним, обґрунтованим, та таким, що ґрунтується на достатньо повно встановлених обставинах справи, доказах, які містяться в матеріалах справи та відповідає вимогам статті 213 ЦПК України.

Судовим розглядом установлено, що позивачка ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20 січня 2000 року, виданого на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (том 2 а.с. 152).

На підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 26 березня 2002 року приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_15 за реєстровим № 1593 ОСОБА_4, ОСОБА_16, ОСОБА_5 отримали у власність квартиру АДРЕСА_3 (том 2 а.с. 152).

З матеріалів справи вбачається, що рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради депутатів трудящихся № 307 від 02 червня 1959 року передбачено проведення реєстрації домоволодінь, розташованих на території м. Харкова, належних державним, кооперативним та іншим організаціям, починаючи з 15 червня 1959 року. Реєстрацію домоволодінь покладено на Харківське бюро технічної інвентаризації. Зобовязано всі державні, кооперативні та інші організації, що мають власні домоволодіння, подати до Харківського бюро технічної інвентаризації заяви про реєстрування належних їм будинків з додатком до заяви нотаріальних копій з документів, які стверджують їх право на будинковолодіння. Домоволодіння, на які не буде подано у встановлений термін заяв з документами для реєстрації і по яких буде відмовлено у визнанні права власності чи забудови, вважаються безгосподарчими і беруться на баланс домоуправління (том 1 а.с. 195).

З відповіді Харківського МБТІ на запит Виконкому Київського району м. Харкова від 17 вересня 1997 року № 657 вбачається, що житловий будинок по вул. Революції № 8/10 зареєстрований в бюро за реєстровим № 1183 за ЖЕВ Київського району на підставі рішення Київського РВК від 11 жовтня 1960 року. Відомостей щодо належності будинку кооперативу «Автогенщик» бюро не має (том 1 а.с. 102).

З відповіді Харківського МБТІ на запит народного суду Московського району м. Харкова від 19 березня 1998 року № 309 вбачається, що будинок по вул. Революції № 8/10 зареєстрований за Київським ЖЕВ під реєстровим № 1183 від 11 жовтня 1960 року на підставі дублікату реєстраційного посвідчення, виданого на підставі рішення Київського РВК № 19 від 11 жовтня 1960 року (том 1 а.с. 216).

Антологічні відомості містяться у відповідях ХМБТІ на запити ОСОБА_1 (том 2 а.с. 208).

Отже, матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що житловий будинок № 8/10 по вул. Революції в м. Харкові є власністю ЖБК «Автогенщик».

Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову щодо визнання правового статусу будинку 8/10 по вул. Революції в м. Харкові таким, що не відноситься до будинків місцевої влади, а є власністю ЖБК «Автогенщик».

З врахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що виконавчий комітет, будучи власником житлового будинку № 8/10 по вул. Революції в м. Харкові в особі ЖЕВ Київського району, розпорядився належним місту майном, а тому відсутні підстави для визнання незаконним відчуження прибудинкової території зазначеного будинку на користь 20-ї міської студентської лікарні та 1-го тубдиспансеру.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду про відмову ОСОБА_1 у задоволені позовних вимог про визнання за нею права власності в порядку спадкування на квартири № 12, № 33 та № 2 у цокольному поверсі і частково квартиру АДРЕСА_4, після смерті ОСОБА_12 та ОСОБА_11, оскільки позивачкою не надано суду доказів про наявність у ОСОБА_12 та ОСОБА_11 на момент смерті права власності на зазначені квартири.

Погоджується також апеляційний суд з висновком суду першої інстанції про відмову ОСОБА_1 у задоволені позовних вимог щодо визнання за нею права власності на півпідвальне приміщення колишньої квартири АДРЕСА_5, оскільки відповідно до частини 1 статті 1, частини 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», рішення Конституційного Суду України № 4-рп/2004 від 02 березня 2004 року допоміжні приміщення у будинку є обєктами права спільної власності співвласників будинку одночасно з приватизацією квартир, що засвідчується свідоцтвом про право власності на житло. Право власності на допоміжні приміщення не може бути визнано за конкретною особою з числа власників квартир в багатоквартирному будинку.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Антологічні положення містяться й у частині 1 статті 3 ЦПК України.

Статтею 4 ЦПК України зазначено, що суд здійснює правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права і інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

За змістом статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України.

Відповідно до вимог статті 58 ЦПК України, згідно з якою належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не спростовують предмета доказування.

Згідно з пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14 при ухваленні рішення суд відповідно до статті 212 ЦПК України оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК про їх належність та допустимість. Обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Із урахуванням установлених обставин та приймаючи до уваги наведені положення, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 травня 2016 року, апеляційний суд дійшов до висновку про недоведеність заявлених позовних вимог щодо порушення жодного з прав позивачів та відсутність підстав для їх задоволення.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставної відмови позивачам у відшкодування завданої діями відповідачів моральної шкоди, то апеляційний суд вважає, що в цій частині скарга також не підлягає задоволенню, оскільки позивачами не було доведено наявність такої шкоди та протиправність дій відповідача.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, 315, 317, 319, ЦПК України,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_5, представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 11 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.А. Кружиліна

Судді П.В. Кісь

ОСОБА_17