ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Кадєтової О.В.,

Карпенко С. О., Мостової Г.І.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, управління Держемагенства у Житомирському районі, Житомирської міської ради про скасування рішення, припинення права власності, поділ майна, визнання права власності на Ѕ частину земельної ділянки та скасування державного акта за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 10 вересня 2015 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 17 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що в період з 10 листопада 1973 року по 12 квітня 2008 року перебував у шлюбі з відповідачем.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 14 травня 2009 року житловий будинок АДРЕСА_1 визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину зазначеного житлового будинку.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 20 березня 2013 року здійснено поділ житлового будинку АДРЕСА_1 в натурі між ОСОБА_3 та ОСОБА_4

25 грудня 2009 року ОСОБА_4 на підставі рішення Житомирської міської ради 35 сесії 5 скликання від 6 листопада 2009 року № 1094 видано державний акт на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

У відповідності до положень ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України, з урахуванням уточненої позовної заяви, позивач просив визнати за ним право власності на Ѕ частину спірної земельної ділянки, припинити право власності ОСОБА_4 на Ѕ її частину, здійснити поділ земельної ділянки з урахуванням рівності часток співвласників житлового будинку, скасувати рішення Житомирської міської ради 35 сесії 5 скликання від 6 листопада 2009 року № 1094 та державний акт на право власності на цю земельну ділянку від 25 грудня 2009 року.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 10 вересня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,0659 га кадастровий номер НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будинків і споруд, яка належить на праві власності ОСОБА_4 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку від 25 грудня 2009 року, у зв'язку із набуттям позивачем права власності на Ѕ частину розміщеного на цій земельній ділянці будинку, господарських будівель і споруд та поділу їх в натурі.

Припинено право власності ОСОБА_4 на Ѕ частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Поділено земельну ділянку між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, виходячи із рівності часток співвласників будинку відповідно до варіанту № 1 за результатами проведеної земельно-технічної експертизи від 1 вересня 2015 року. Визнано незаконним та скасовано рішення Житомирської міської ради від 6 листопада 2009 року № 1094 в частині надання у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,0659 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 25 грудня 2009 року, виданий ОСОБА_4, та його державну реєстрацію у книзі записів державних актів на право власності на землю та актів постійного користування землею, договорів оренди землі за № 04 від 25 грудня 2009 року.

Стягнено зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1 273 грн10 коп. та витрати, пов'язані з проведенням експертизи від 7 квітня 2014 року, у розмірі 900 грн.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 17 листопада 2015 року, описку у якому виправлено ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 1 грудня 2015 року, рішення Богунського районного суду м. Житомира від 10 вересня 2015 року в частині визнання права власності на земельну ділянку за ОСОБА_3, припинення права власності ОСОБА_5, поділу земельної ділянки та стягнення судових витрат скасовано.

У позові ОСОБА_3 в частині визнання за ним права власності на Ѕ частину земельної ділянки, припинення права власності та поділу земельної ділянки відмовлено.

Стягнено зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 458 грн80 коп. понесених витрат з оплати судового збору.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції повністю та рішення суду апеляційної інстанції в частині, у якій без змін залишено рішення суду першої інстанції та в частині стягнення судового збору.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно із ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що в період з 10 листопада 1973 року по 12 квітня 2008 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 14 травня 2009 року житловий будинок АДРЕСА_1 визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину зазначеного житлового будинку.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 20 березня 2013 року, зміненим рішенням апеляційного суду Житомирської області від 15 квітня 2013 року в частині стягнення витрат, пов'язаних з проведенням судової експертизи, проведено поділ житлового будинку АДРЕСА_1 в натурі між ОСОБА_3 та ОСОБА_4

На підставі рішення Житомирської міської ради 35 сесії 5 скликання від 6 листопада 2009 року № 1094, 25 грудня 2009 року ОСОБА_4 видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0659 га, розташовану по АДРЕСА_1, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Державний акт зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 04.

Відповідно до норм п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 4 ст. 120 ЗК України (які діяли на час виникнення спірних правовідносин) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Аналогічні правові норми містяться у ст. 377 ЦК України.

Згідно із ч. 1 ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що на спірній земельній ділянці знаходиться житловий будинок, який є спільною частковою власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 На час ухвалення рішення право власності на частину будинку визнано за позивачем, відповідач була власником лише Ѕ частини житлового будинку, про вказану обставину орган приватизації не повідомила, що підтверджується пакетом документів, наданих нею для набуття права власності на землю. Оскільки у позивача відсутній правовстановлюючий документ на земельну ділянку, що розташована під належною йому на праві власності частиною житлового будинку, він позбавлений можливості розпоряджатися належним йому майном, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для скасування рішення та виданого на його підставі державного акта на право власності.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині визнання права власності на земельну ділянку за ОСОБА_3, припинення права власності ОСОБА_5 і поділу земельної ділянки, та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову у позові, апеляційний суд, правомірно виходив із того, що на час набуття права власності на житловий будинок земельна ділянка, на якій він розташований, перебувала у користуванні сторін. Оскільки позивачем не надано доказів звернення до відповідних органів місцевого самоврядування із вимогою про надання йому у власність частини спірної земельної ділянки у зв'язку із набуттям права власності на частину житлового будинку, а також відсутні докази існування інших обставин, які б перешкоджали йому у встановленому законом порядку оформити право власності на частину спірної земельної ділянки, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині визнання за позивачем права власності на частину спірної земельної ділянки.

Оскаржувані судові рішення в частині визнання незаконним рішення Житомирської міської ради 35 сесії 5 скликання від 6 листопада 2009 року № 1094 та скасування державного акта, виданого 25 грудня 2009 року ОСОБА_4, ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відшкодування судових витрат та ухвалюючи в цій частині нове рішення про стягнення зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судового збору у розмірі 458 грн80 коп., апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_4 є інвалідом ІІ групи та звільнена від сплати судового збору на користь держави, однак чинним законодавством не передбачено пільг щодо відшкодування судових витрат, понесених стороною, на користь якої ухвалено рішення.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат та стягуючи зі ОСОБА_4 судовий збір пропорційно до задоволених судом позовних вимог, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що вона не звільнена від відшкодування судового збору на користь позивача.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, оскаржувані судові рішення у справі у частині, вказаній вище, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводами касаційної скарги не спростовано, тому підстави для їх зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 10 вересня 2015 року у частині, залишеній без змін судом апеляційної інстанції, та рішення апеляційного суду Житомирської області від 17 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О.Кузнєцов
СуддіО.І.Євтушенко О.В.Кадєтова С.О.Карпенко Г.І.Мостова