У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Гримич М.К., Ткачука О.С., Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про оспорювання батьківства, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 21 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 09 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 07 жовтня 2006 року він уклав шлюб з ОСОБА_5, 17 грудня 2006 року вона народила сина ОСОБА_6, а 22 грудня 2006 року зареєструвала його у відділі реєстрації актів цивільного стану Новосанжарського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 72. Батьком дитини записаний позивач.

Позивач зазначав, що він не може бути батьком ОСОБА_6, оскільки вони почали проживати разом з червня 2006 року, а відомості про його батьківство, внесені у свідоцтво про народження дитини, є такими, що не відповідають дійсності.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд виключити з актового запису від 22 грудня 2006 року № 72 про народження ОСОБА_6 відомості про нього, як про батька дитини.

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 21 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 09 серпня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 14 грудня 2015 року за клопотанням позивача у справі призначено судово-біологічну (судово-генетичну) експертизу з використанням аналізу ДНК, проведення якої доручено Київському міському клінічному бюро судово-медичної експертизи, на вирішення якої поставлене питання, чи є позивач біологічним батьком ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_1.

Однак, 12 травня 2016 року вказана ухвала суду повернута з експертної установи без виконання, у зв'язку з тим, що, незважаючи на неодноразові призначення дати відбору зразків, ОСОБА_5 на відбір зразків крові не з'явилася.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що позивачем не надано доказів, які б вказували на те, що він не є біологічним батьком ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_1.

При цьому, колегія суддів не погоджується з доводами касаційної скарги про те, що судом першої інстанції не було вжито примусових заходів для проведення призначеної експертизи, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 146 ЦПК України суд має право постановити ухвалу про примусовий привід на проведення експертизи, у разі зі ухилення відповідача від проведення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи у справах про визнання батьківства, материнства.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, та фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноваження суду касаційної інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 21 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 09 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М.К. Гримич

О.С.Ткачук

І.М.Фаловська