Справа № 417/1714/15-ц
Провадження № 2/417/175/16
РІШЕННЯ

Іменем україни

"22" вересня 2016 р. с. Марківка Луганської області

Марківський районний суду Луганської області в складі:

головуючого судді Шкирі В.М.,

за участі секретаря судового засідання Лисенко Л.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань с.Марківка Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И В:

10.12.2015 позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 297523,2 грн та в рахунок погашення заборгованості просив звернути стягнення на предмет іпотеки будинок та земельну ділянку за адресою: м.Луганськ, пров.Чехова,18, при цьому просив визнати поважними причини пропущення строку позовної давності.

Обґрунтовані позовні вимоги тим, що згідно з Договором позики від 29.11.2011 ОСОБА_2 отримав у нього грошову суму, що підлягає поверненню у строк до 29.12.2011 у розмірі еквівалентному 12480 доларів США. ОСОБА_2 умови договору порушив, кошти своєчасно не повернув тоді як згідно з ч. 1 ст 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

На забезпечення поверненя боргу між позивачем та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки від 29.11.2011 на будинок та земельну ділянку за адресою: м.Луганськ, пров.Чехова,18, а отже на підставі ст.. 33 Закону України «Про іпотеку» він має право звернути стягнення на них.

При цьому позивач неодноразово збільшував та зменшував позовні вимоги в порядку ч.2 ст.31 ЦПК України.

У своїй остаточній заяві від 15.06.2016 (а.с.120) позивач просив: 1) стягнути з ОСОБА_2 на свою користь частину боргу за Договором позики від 29 листопада 2011 року у розмірі 288000 гривень; 2) у рахунок погашення частини заборгованості ОСОБА_2 в розмірі 28000 гривень за Договором позики від 29 листопада 2011 року звернути стягнення на предмет іпотеки - будинок та земельну ділянку за адресою: м.Луганськ, пров.Чехова,18, які належать на праві власності ОСОБА_3Г, шляхом продажу з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, за початковою ціною, що встановлюється на підставі експертної оцінки.

Крім цього також просив визнати поважними причини пропущення строку позовної давності.

Обґрунтовуючи поважність пропуску строків на звернення до суду зазначає, що строк позовної давності сплинув 29.12.2014, проте звернутися до суду до цього строку він не мав реальної можливості, оскільки знаходився в зоні АТО і зміг звідти переселитися лише 11.09.2015 року про що свідчить довідка переміщеної особи № 917009110 від 16.09.2015.

Позивач в судове засідання не зявився, про день час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином (а.с.152) неодноразово у своїх заявах просив справу розглядати без його участі.

Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином - шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті «Судова влада України» на сторінці Марківського районного суду Луганської області в розділі «Справи Камянобрідського районного суду Луганської області, оскільки знаходиться в м.Луганську, на території куди не здійснюється доставка поштової кореспонденції підприємствами поштового звязку через проведення АТО. Причини неявки відповідачем суду не повідомлені, заперечень щодо позову не надано.

В силу положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

29 листопада 2011 року між ОСОБА_1, як позикодавцем, та ОСОБА_2, як позичальником, був укладений Договір позики у простій письмовій формі.

Згідно з умовами зазначеного договору, позивач передав, а ОСОБА_2Д отримав у займ суму еквівалентну 12480 доларів США, що по курсу на день укладення договору займу складає 99715 гривень (п.1) , які зобовязувався повернути у строк до 29 грудня 2011 року (п.2) , а у разі невиконання позичальником умов цього договору позикодавець має право на на примусове стягнення суми боргу відповідно до діючого законодавства (п.4)

Пунктом 3 зазначеного договору позики сторони стверджують, що позикодавець передав позичальнику передбачену цим договором суму до підписання цього договору. У забезпечення виконання зобовязання за Договором позики від 29.11.2011 року між ОСОБА_3, як іпотекодавцем - майновим поручителем ОСОБА_2, як іпотекодавцем - боржником та ОСОБА_1 як іпотекодержателем 29 листопада 2011 року був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу ОСОБА_4 (реєстр № 2884). Предмет іпотеки - житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку розташовану за адресою: місто Луганськ провулок Чехова,18 , які на праві власності належать іпотекодавцю (ОСОБА_5Г.) , при цьому п.1.2 сторони визначили заставну вартість предмету іпотеки в сумі 130000 гривень (а. с. 93).

Вирішуючи питання щодо визнання поважними причин пропущення строку позовної давності позивачем суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Відповідно до ст..257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Правовідносини між позивачем та відповідачами розпочалися 29.11.2011 в день укладення договорів позики та іпотеки.

Позика позивачем надавалася ОСОБА_2Д строком до 29.12.2011 року.

Отже позивач повинен був предявити позов до відповідачів до 29.12.2014 року включно.

Із довідки від 16.09.2015р. №917009110 вбачається, що ОСОБА_1 постійно проживав в м. Луганську і перемістився з тимчасово окупованої території в м. Рубіжне Луганської області - 11.09.2015 та зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1.

Наразі загальновідомим є факт, що м.Луганськ, на території якого знаходився проживав позивач є територією непідконтрольній Україні, владу там захоплено так званою "Луганською народною республікою".

Відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 року №405/2014, 14 квітня 2014 року розпочато антитерористичну операцію.

30.10.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження №1053-р, яким було затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно цього Розпорядження м. Луганськ, де зареєстрований відповідач, входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Проте 05.11.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження №1079-р про зупинення дії Розпорядження від 30.10.2014 року №1053-р, яке в подальшому постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 09.02.2015 року було визнано нечинним (справа №826/18330/14).

Згідно зі ст.1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» район проведення антитерористичної операції - це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція.

За наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07.10.2014 року№33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень).

Розпорядженням КМУ від 02.12.2015 року №1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визначення такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України»затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція і до цього переліку включено м. Луганськ.

Відповідно до ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Окрім того листом начальника ЦПЗ Марківський районний суд Луганської області було повідомлено, що згідно листа УДППЗ "Укрпошта" № 511-656 від 26.11.2014 року та п.3 Наказу УДППЗ "Укрпошта" № 848 з 21.11.2014, доручення Гендеректора УДППЗ "Укрпошта" від 20.11.2014 з 27.11.2014 припинено приймання поштових відправлень на/з територію(ї) Донецької та Луганської областей до/з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або не в повному обсязі здійснюють повноваження відповідно до додатку, м.Луганськ входить до цього додатку. Крім того, є загальновідомим фактом, що м.Луганськ є тимчасово окупованою територією

За таких обставин, суд визнає поважною причиною пропущення строку на звернення до суду позивачем, оскільки він до вересня 2015 року проживав на тимчасово окупованій території в м.Луганську і зміг перемістити ся з неї в м. Рубіжне Луганської області лише 11.09.2015 та зареєструватися за адресою вул. Леніна,51/118 м. Рубіжне-12 про що свідчить надана ним довідка 16.09.2015р. №917009110.

Щодо вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на свою користь частину боргу за Договором позики від 29 листопада 2011 року у розмірі 288000 гривень суд виходить з наступного.

Відповідно до статей 10, 11 ЦПК України сторони користуються рівними правами щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи і розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що 29.11.2011 між ОСОБА_1, як позикодавцем, та ОСОБА_2Д, як позичальником, був укладений Договір позики у простій письмовій формі(а.с.)

Згідно з умовами зазначеного договору, позивач передав, а ОСОБА_2Д отримав у займ суму еквівалентну 12480 доларів США, що по курсу на день укладення договору займу складає 99715 гривень (п.1), які зобовязувався повернути у строк до 29 грудня 2011 року (п.2) , а у разі невиконання позичальником умов цього договору позикодавець має право на на примусове стягнення суми боргу відповідно до діючого законодавства (п.4)

Пунктом 3 зазначеного договору позики сторони стверджують, що позикодавець передав позичальнику передбачену цим договором суму до підписання цього договору.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України).

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, який може бути укладений у письмовій формі , яка єдоказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Згідно ухвали Рубіжанського міського суду Луганської області від 19.08.2016 копії документів наданих суду , зокрема і договір позики від 29.11.2011 відповідає його оригіналам (а.с.140)

Доказів виконання ОСОБА_2 договору позики від 29.11.2011 суду не надано.

Згідно договору позики від 29.11.2011 в позику ОСОБА_2 було надано 12480 доларів США, на день розгляду справи в суді курс долара по відношенню до гривні складає 2597,4620 грн за 100 доларів, отже станом на 22.09.2016 заборгованість ОСОБА_2 складає 324163,26 грн (12480 х 2597,4620 /100=324163,26 грн)

Таким чином вимога про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача частини боргу за Договором позики від 29 листопада 2011 року у розмірі 288000 гривень є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення у рахунок погашення частини заборгованості ОСОБА_2 в розмірі 28000 гривень за Договором позики від 29 листопада 2011 року на предмет іпотеки - будинок та земельну ділянку за адресою: м.Луганськ, пров.Чехова,18, які належать на праві власності ОСОБА_3Г, шляхом продажу з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, за початковою ціною, що встановлюється на підставі експертної оцінки суд виходить з наступного.

В судовому засіданні судом встановлено, що для забезпечення виконання зобовязання за Договором позики від 29.11.2011 року між ОСОБА_3Г, як іпотекодавцем - майновим поручителем ОСОБА_2Д, як іпотекодавцем - боржником та ОСОБА_1 як іпотекодержателем 29.11.2011 року був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу ОСОБА_4 (реєстр № 2884). Предмет іпотеки - житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами та земельна ділянка розташована за адресою: місто Луганськ провулок Чехова,18 , які на праві власності належать іпотекодавцю (ОСОБА_5Г.) , при цьому п.1.2 сторони визначили заставну вартість предмету іпотеки в сумі 130000 гривень (а. с. 93).

За змістом частини першої ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України « Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухому майно,- це вид забезпечення виконання зобов,язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченного іпотекою зобов.язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим законом.

Відповідно до статті 589 ЦК України, ч.1 ст. 33 Закону України « Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов.язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов.язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених ст. 12 цього закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави( іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку,якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України « Про іпотеку».

Згідно із ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України « Про іпотеку».

Відповідно до ст. 39 Закону України « Про іпотеку» ,суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Виходячи з цієї норми суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за договором позики із вартістю іпотечного майна.

Як вбачається з іпотечного договору від 29.11.2011 сторонами оцінена вартість іпотечного майна за адресою: місто Луганськ провулок Чехова,18 на суму 130 000,00 гривень . Інвентаризаційна вартість житлового будинку становить 92846,00 гривень, а ринкова вартість земельної ділянки 29500,00 грн.

Отже суд вважає, що вартість іпотечного майна не є співмірною із тією частиною суми боргу (28000,00 грн), в рахунок якої позивач просить звернути стягнення на будинок та земельну ділянку за адресою: місто Луганськ провулок Чехова,18 вцілому.

В той же час суд вважає за можливе звернути стягнення лише на земельну ділянку за адресою: місто Луганськ провулок Чехова, 18 , яка є предметом договору іпотеки за договором іпотеки від 29.11.2011 визначеною вартістю 29500,00 грн шляхом продажу з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, за початковою ціною, що встановлюється на підставі експертної оцінки.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

При поданні позову позивачу було відстрочено сплату судового збору, оскільки його позов задоволено то судові витрати підлягають стягненню з відповідачів пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст.. 575,590, 625,638,1046, 1047 , 1049, ЦК України, статей 1,12,33 39 Закону України « Про іпотеку», керуючись статтями 10,11, 58-60, 88, ч.3 ст. 209 , 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Визнати поважними причини пропушення строку позовної давності ОСОБА_1 для зверненя до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити частково.

Стягнути ОСОБА_2 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_2) частину боргу за договором позики від 29 листопада 2011 року станом на 22.09.2016 в сумі 280000 (двісті вісімдесят тисяч) гривень 00 копійок.

У рахунок погашення частини заборгованості ОСОБА_2 в розмірі 28000 гривень за Договором позики від 29 листопада 2011 року звернути стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку за адресою: м.Луганськ, пров.Чехова,18, яка належать на праві власності ОСОБА_3 , шляхом продажу з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, за початковою ціною, що встановлюється на підставі експертної оцінки.

В решті позовних вимог ОСОБА_6 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь на користь держави судовий збір в сумі - 2800 (дві тисячі вісімсот ) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_3) на користь на користь держави судовий збір в сумі - 280 (двісті вісімдесят ) гривень 00 копійок.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Апеляційного суду Луганської області через Марківський районний суд Луганської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Марківського районного суду В. М. Шкиря