Справа № 219/7582/16-ц
Провадження № 2/219/3686/2016
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 грудня 2016 року Артемівський міськрайонний районний суд Донецької області в складі:
судді Павленко О.М.,
за участі секретаря Кудла Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1, згідно якої вона просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_1. Вказує, що є власником будинком АДРЕСА_1, даний факт підтверджується свідоцтвом про право на спадщину та технічним паспортом, в спірному будинку зареєстровані вона та ОСОБА_2, відповідач за зазначеною адресою не проживає з 2012 року, що перешкоджає їй вільно користуватись та розпоряджатись належним їй майном, змушує нести додаткові витрати на оплату житлово - комунальних послуг. Те, що на теперішній час в будинку зареєстрована відповідач порушує її права як власника, а тому просить суд визнати її такою, що втратила право користування будинком.
Відповідач будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи в судове засідання не з'явилася.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності відповідача.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечує.
Суд, дослідивши докази у справі, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Другої артемівської державної нотаріальної контори Літвіновою В.А. від 21.03.2008 року, власником жилого будинку з усіма належними спорудами та побудовами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та розташованого на земельній ділянці Парасковіївської сільської ради є ОСОБА_1 (а.с.7).
Згідно довідки № 445 комунального підприємства «Бахмутське бюро технічної інвентаризації» від 20.10.2016 року, власником жилого будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.9-11).
Відповідно до довідки № 1068 від 2.08.2016 року, виданою секретарем Парасковіївської сільської ради, про склад сім'ї, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 - власник та ОСОБА_2 - сестра (а.с.15).
Згідно акту від 10.11.2016 року, було встановлено, що за вказаною адресою дійсно зареєстрована ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, але фактично не мешкає з вересня 2012 року по теперішній час, що підтверджують депутат Парасковіївської сільської ради Любич А.В., сусіди ОСОБА_5, ОСОБА_6 (а.с.47).
Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі PowellandRayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).
Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров'я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції.
Згідно листа головного лікаря КЗОЗ «Бахмутська центральна районна лікарня» Мельникової С.Л. від 19.10.2016 року № 3543, громадянка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на обліку в КЗОЗ «Бахмутська ЦРЛ» не перебуває, за амбулаторною та стаціонарною допомогою до Бахмутської ЦРЛ не зверталася, медична допомога вдома не надавалась (а.с.29).
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути обмежений у здійсненні цього права.
Згідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла втрачають право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.
Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень.
Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.
Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи позивачем були обґрунтовані обставини, на які вона посилалася як на підстави своїх вимог.
Судом достовірно встановлено, що відповідач не проживає у спірному будинку з 2012 року, ним не користується, відповідач ОСОБА_2 витрати, пов'язані з оплатою комунальних послуг не сплачує, а тому суд визнає відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1.
Керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 10, 60, 212-215, 224, ЦПК України, ст.ст. 319, 321,405 ЦК України суд, -
позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1.
Усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні власністю - будинком АДРЕСА_1 шляхом зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2.
Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Донецької області протягом 10-ти днів з моменту отримання копії цього рішення.

Суддя -

Суддя О.М.Павленко