АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/5104/16-ц Номер провадження 22-ц/786/3430/16Головуючий у 1-й інстанції Миронець О. К. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

26 грудня 2016 року м. Полтава

Суддя судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області Карпушин Г. Л., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 01 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про виділ в натурі 4/20 житлового будинку в окремий обєкт та визнання права власності на окремий обєкт нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 01 грудня 2016 року відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позову в повному обсязі.

З даним рішенням суду не погодилася ОСОБА_2 та подала на нього апеляційну скаргу.

Вивченням матеріалів справи встановлено, що вирішуючи питання стягнення судових витрат місцевий суд невірно застосував норми законодавства, в звязку з чим сума судового збору при подачі позовної заяви була стягнута з позивача не в повному обсязі.

Так, з матеріалів справи вбачається, що при подачі позову до суду позивачем заявлялося три позовні вимоги немайнового характеру кожна з яких повинна бути оплачена судовим збором. Проте, позивачем було сплачено судовий збір лише у розмірі 2073,00 грн., як за одну вимогу майнового характеру.

Згідно ч. 3 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має дві вимоги немайнового характеру, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв немайнового характеру. Згідно ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» визначено розмір ставок за позовну вимогу немайнового характеру 0,4 розміру мінімальної заробітної плати 551,20 грн. (п.1.2.).

Відповідно до п.13 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» визначено, що якщо в позовній заяві обєднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, повязані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою).

Таким чином, враховуючи обставини справи та кінцеве рішення прийняте районним судом, судовий збір повинен бути достягнутий з позивача на користь держави за три позовні вимоги немайнового характеру у розмірі передбаченому чинним законодавством, яке діяло на момент винесення рішення.

Відповідно п. 41 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що якщо суд не прийняв рішення щодо розподілу судових витрат або наприклад, про повернення судового збору з Державного бюджету України, то за заявою сторони або прокурора, який брав участь у судовому процесі, а також з власної ініціативи суд на підставі статті 220 ЦПК України має право ухвалити додаткове рішення у справі, яким вирішити відповідне питання.

Крім того, з наданих матеріалів справи вбачається, що ухвалою судді Київського районного суду від 09 листопада 2016 року було задоволено клопотання представника позивача про заміну відповідача ОСОБА_5 на належного відповідача ОСОБА_9.

Однак, судом встановлено, що у вступній та мотивувальній частині рішення Київського районного суду м. Полтави від 01 грудня 2016 року зазначено відповідача ОСОБА_5 замість ОСОБА_9.

Відповідно до ч. 1 ст. 219 ЦПК України, суд може з власної ініціативи або за заявою осіб, які беруть участь у справі, виправити допущені в судовому рішенні описки чи арифметичні помилки.

Нормами ч. 7 ст. 297 ЦПК України передбачено, що при надходженні неналежно оформленої справи, з нерозглянутими зауваженнями на правильність і повноту фіксування судового процесу технічними засобами або з нерозглянутими письмовими зауваженнями щодо повноти чи неправильності протоколу судового засідання, або без вирішення питання про ухвалення додаткового рішення суддя-доповідач повертає справу до суду першої інстанції.

Таким чином, враховуючи обставини справи, справа підлягає поверненню до суду першої інстанції для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивача ОСОБА_2 в повному обсязі судових витрат та вирішення питання про виправлення описки у рішенні Київського районного суду м. Полтави від 01 грудня 2016 року.

Керуючись ч.7 ст. 297 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про виділ в натурі 4/20 житлового будинку в окремий обєкт та визнання права власності на окремий обєкт нерухомого майна повернути до Київського районного суду м. Полтавидля вирішення питання про ухвалення додаткового рішення та виправлення описки в строк до 26 січня 2017 року.

В касаційному порядку ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Полтавської областіОСОБА_1

З оригіналом згідно: