Справа № 309/882/13-ц
У Х В А Л А

Іменем України

13 вересня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів Готри Т.Ю., Леска В.В.

за участю секретаря Сочки І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2, що діє в інтересах ОСОБА_3 на рішення Хустського районного суду від 14 липня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Драгівської сільської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа ОСОБА_10, про визнання недійсним рішення сільської ради та державного акту на право власності на земельну ділянку,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2011 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Драгівської сільської ради від 08 вересня 2002 року передано відповідачам у приватну власність земельну ділянку площею 0,13 га для обслуговування житлового будинку по вул. Леніна, 106 в с. Драгово Хустського району Закарпатської області, на підставі якого їм видано державний акт на право приватної власності на землю від 28 грудня 2002 року. При цьому раніше виданим рішенням 12 сесії 22 скликання Драгівської сільської ради від 25 грудня 1997 року їй передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,15 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель по вул. Леніна, 108 в с. Драгово з подальшим уточненням розміру земельної ділянки під час виготовлення державного акту. Під час виготовлення технічної документації виявлено, що внаслідок технічних помилок при виготовленні вказаного державного акту на право приватної власності на суміжну земельну ділянку, наявне зміщення межі земельної ділянки відповідачів у бік її земельної ділянки, через що частина належної їй земельної ділянки опинилася у власності мешканців будинку № 106. Посилаючись на наведене, просила визнати недійсними рішення 2 сесії 4 скликання Драгівської сільської ради від 08 вересня 2002 року та державний акт, виданий на підставі цього рішення.

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 08.06.2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 29.08.2012 року, позовні вимоги задоволено. Ухвалою ВССУ від 23.01.2013 року скасовано рішення Хустського районного суду від 08.06.2012 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 29.08.2012 року, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду, рішенням Хустського районного суду від 14.07.2014 року позов ОСОБА_4 задоволено: визнано недійсним рішення 2 сесії 4 скликання Драгівської сільської ради Хустського району Закарпатської області від 08 вересня 2002 року про надання у приватну (спільну сумісну) власність земельної ділянки площею 0,13 га для обслуговування житлового будинку № 106 по вул. Леніна в с. Драгово Закарпатської області в рівних частках мешканцям цього будинку; визнано недійсним державний акт на право приватної власності на землю, виданий Драгівською сільською радою співвласникам будинку № 106 на земельну ділянку за вказаною адресою, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 9292; вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зокрема зазначає, що рішенням сільради позивачці передано у власність земельну ділянку площею 0,15га з подальшим уточненням розміру земельної ділянки під час виготовлення державного акту. Вважає, що саме позивачка самовільно захопила частину їхньої ділянки. Посилається на те, що не встановлено та не підтверджено порушення права ОСОБА_4 оспорюваним рішенням. Вказує, що судом не виконано вимог абзацу пятого ухвали ВССУ від 23.01.2013 року.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачам видано державний акт на земельну ділянку, яка частково накладається на ділянку, виділену позивачці, чим порушено її права як користувача. Також судом констатовано, що під час виготовлення оспорюваного державного акту було допущено ряд порушень чинного законодавства.

З даним висновком суду першої інстанції повністю погоджується колегія суддів, оскільки він ґрунтується на нормах матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно рішення дванадцятої сесії 22-го скликання Драгівської сільської Ради від 25 грудня 1997 року «Про передачу безкоштовно у приватну власність земельних ділянок громадянам» позивачці ОСОБА_4 передано у приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,15 га за адресою с. Драгово, вул. Леніна, № 108, Хустського району з подальшим уточненням розміру земельної ділянки під час виготовлення державного акту (Т.1 а.с.7).

Відповідно до свідоцтва про право власності № 576, позивачка являється власником будинку № 108 по вул. Леніна в с. Драгово Хустського району (Т.1 а.с.6).

Згідно відомостей погосподарської книги за періоди 1996-2000 р.р. та 2011-2013 р.р. до вказаного будинку віднесено земельну ділянку площею 0,15 га (Т.1 а.с.90-92, 180).

Рішенням Драгівської сільської ради від 08 вересня 2002 року «Про передачу у приватну власність земельної ділянки» надано у приватну (спільну сумісну) власність земельну ділянки площею 0,13 га для обслуговування житлового будинку в с. Драгово, вул. Леніна, № 106, Хустського району (поряд з земельною ділянкою позивачки) громадянам ОСОБА_6 кв. 1, ОСОБА_6 кв. 2, ОСОБА_7 кв. 3, ОСОБА_3 кв. 4, ОСОБА_8 кв. 5, ОСОБА_9 нежитлове приміщення (Т.1. а.с.61).

На підставі даного рішення 28 грудня 2002 року Драгівською сільською радою виданий Державний акт на право приватної власності на землю серія Р4 № 0633639 співвласникам земельної ділянки ОСОБА_5 - кв. № 1, ОСОБА_6 - кв. № 2, ОСОБА_7 - кв. № 3, ОСОБА_3 - кв. № 4, ОСОБА_8 - кв. № 5, ОСОБА_9 нежитлове приміщення на земельну ділянку площею 0,13 га за адресою с. Драгово Хустського району, вул. Леніна, буд. 106, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 9292 (Т.1 а.с.8).

Відповідно до договору дарування від 05.12.2006 року ОСОБА_9 подарував ОСОБА_10 належну йому 1/6 частини земельної ділянки площею за адресою с.Драгово Хустського району, вул. Леніна, буд. 106 (Т.1 а.с.41).

Також з матеріалів справи вбачається, що у 2011 році ОСОБА_4 замовила у землевпорядної організації виготовлення технічної документації із землеустрою щодо посвідчення права на земельну ділянку площею 0,1339 га за адресою с. Драгово, вул. Леніна, № 108, Хустського району. Однак таке виготовлення було призупинено у звязку з тим, що в суміжних землекористувачів (відповідачів) є Державний акт на право приватної власності на землю серії Р4 № 063639, зареєстрований за номером 9292 від 28 грудня 2002 року та виявлено невідповідність даного державного акту з фактичним землекористуванням. З доданих графічних матеріалів вбачається накладення земельної ділянки в межах плану за державним актом серії Р4 № 063639 на суміжну земельну ділянку (позивачки), площа накладення складає 0,0222 га (Т.1 а.с.9-13). Крім того, факт накладення земельних ділянок не заперечується відповідачами, які при цьому стверджують, що позивачка намагається самовільно захопити частину їхньої земельної ділянки.

Згідно зі ст. 42 ЗК України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються у постійне користування підприємствам, установам, організаціям, які здійснюють управління цими будинками. У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування обєднанню власників. Тобто, громадяни та юридичні особи, які мають у власності або у користуванні квартири у багатоквартирному жилому будинку, не можуть мати особисто документа, що посвідчує право власності чи право користування земельною ділянкою. Прибудинкова територія не може бути приватизована окремими громадянами. Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі проектів розподілу території кварталу,мікрорайону та відповідної землевпорядної документації, яка в даному випадку відсутня.

За наведених обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оспорювані рішення та державний акт відповідачів видані з порушенням вимог земельного законодавства і внаслідок накладення земельних ділянок порушують права ОСОБА_4, як землекористувача земельної ділянки, що відповідно є підставою для їх скасування.

При цьому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що в позивачки наявне лише рішення сільради, в якому зазначено орієнтовний розмір земельної ділянки, а також, що не встановлено порушення її прав, зважаючи на наступне.

Зокрема, крім рішення Драгівської сільської ради від 25.12.1997 року факт перебування у користуванні ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,15 га підтверджується й записами погоспордарських книг, про що було вище зазначено. В даних записах (Т.1 а.с.90-92, 180) чітко зазначено, що за житловим будинком ОСОБА_4 за весь цей період була закріплена земельна ділянка площею 0,15 га. Твердження апелянта, що така земельна ділянка має розмір 0,1 га, а в погосподарських книгах було підроблено записи шляхом виправлення на 0,15 га є голослівними та нічим не підтвердженими, зокрема вищевказані викопіювання з погосподарської книги не містять жодних слідів виправлення щодо площі земельної ділянки. Вказане свідчить, що ОСОБА_4 є належним землекористувачем ділянки площею 0,15 га, що призначена для обслуговування належного їй житлового будинку. З технічної документації із землеустрою вбачається, що площа земельної ділянки на яку позивачка намагається виготовити технічну документацію становить 0,1339 га, тобто ще менше ніж фактично перебувало в її користуванні, однак і на таку земельну ділянку накладається земельна ділянка відповідачів. При цьому та обставина, що ОСОБА_4 ще не виготовила правовстановлюючі документи не може бути підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки ст. 152 ЗК України захищає не тільки права власників земельних ділянок, а й користувачів. Оспорюваними рішенням та державним актом безпосередньо порушуються права ОСОБА_4 як землекористувача, і таке порушене право підлягає захисту у спосіб вибраний позивачем.

Не може братися до уваги й твердження апелянта про самовільне захоплення саме позивачкою земельної ділянки, оскільки відповідні акти перевірки вимог дотримання земельного законодавства вмотивовані тим, що у відповідачів наявний державний акт на земельну ділянку. Разом з тим, такий державний акт є предметом спору в даній цивільній справі (оспорюєтсья в судовому порядку), а відтак такі акти не можуть братися до уваги як доказ самовільного захоплення земельної ділянки.

Також безпідставним є твердження апелянта про те, що судом не виконано вимог абзацу пятого ухвали ВССУ від 23.01.2013 року.

Зокрема ухвалою Хустського районного суду від 17.09.2013 року залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_10 (обдаровану за договором 05.12.2006 року) (Т.1 а.с.187). Оскільки предметом даного спору є виключно рішення сільради та державний акт, якими ОСОБА_10 не наділялося майновими правами, а сам договір дарування по даній цивільній справі не оспорюється, то судом правомірно залучено ОСОБА_10 саме в якості третьої особи, а не співвідповідача. Таким рішенням безпосередньо права та обовязки ОСОБА_10 не вирішуються, однак рішення може вплинути на її права в майбутньому. Тобто судом першої інстанції виконано вимоги ухвали ВССУ від 23.01.2013 року.

Таким чином доводи апеляційної карги висновків суду першої інстанції не спростовують, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2, що діє в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Хустського районного суду від 14 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення і може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач

Судді