Справа № 495/7973/16-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 грудня 2016 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого судді: Мишко В.В.
при секретарі судового засідання: Левченко А.В.
за участю представників сторін:
від позивача: не зявився
від відповідачів: не зявилися
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 495/7973/16-ц
за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
за участю третьої особи ОСОБА_2
про звернення стягнення на предмет іпотеки
06.10.2016 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі по тексту позивач) звернулося до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_1(далі по тексту відповідач) за участю третьої особиОСОБА_2 (далі по тексту третя особа) про звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.1-3).
В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що 05.06.2008 року між АКБ «ХФБ ОСОБА_3 Україна» (правонаступник Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та ОСОБА_2 укладено Договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 2008/671-Ф03.14-57, відповідно до якого ПАТ «Укрсобанк» відкрив транші в межах максимального ліміту 145 000,00 доларів СІЛА, з порядком повернення заборгованості відповідно до п. 1.1.1. Договору кредиту, та кінцевим терміном повернення всієї заборгованості за Договором кредиту до 04.06.2023 року, зі сплатою 13,5 % відсотків річних.
В якості забезпечення виконання зобовязань за Договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 2008/671-Ф03.14-57 від 05.06.2008 року, між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено Іпотечний договір з майновим поручителем, відповідно до якого ОСОБА_1 передав в іпотеку ПАТ «Укрсоцбанк»:
- будинок за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, село Приморське, вулиця Курортна, 120-в, який в цілому складається з: яч. Бет. житлового будинку - літ. «А», житловою площею - 86,7 кв.м., загальною площею - 279,3 кв.м.; сараю - літ. «Б», розташованого на земельній ділянці 0,2500 га.
Також, між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено Договір про внесення змін відповідно до якого валюта кредитування була змінена на гривню.
АКБ «ХФБ ОСОБА_3 Україна» (правонаступник Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»)належним чином виконав свої зобовязання по кредитному договору, а саме банком були надані ОСОБА_2 кошти в сумі 145 000США. Проте, ОСОБА_2 порушив умови договору, не виконав свої зобов'язання належним чином, у зв'язку з чим на даний час за ним рахується заборгованість у загальній сумі 507 539,65 грн. ОСОБА_3 відповідачем зобов'язань по укладеному договору зумовило звернення ПАТ «Укрсоцбанк» до суду із відповідним позовом.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.10.2016 року відкрито провадження по справі № 495/7973/15-ц за позовом ПАТ «Укрсоцбанк»до ОСОБА_1, за участю третьої особи ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Справу призначено до розгляду (а.с.29).
У судові засідання представник позивача не з'явився, але подав до суду заяву, згідно якої просив розглянути справу за його відсутності та зазначив, що заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.101).
Відповідач ОСОБА_1, відзив або заперечення на позов ПАТ «Укрсоцбанк» до суду не надав та в судові засідання не з'явився без поважних причин, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань не заявляв, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду.
Так, ухвала суду та повістки про призначення слухання справи, а також копія позовної заяви ПАТ «Укрсоцбанк» з додатками до неї були надіслані на адресу ОСОБА_1 (Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вулиця Молодіжна,19), яка наявна в матеріалах справи (а.с.1) та за якою він зареєстрований (а.с.28). Між тим, усі документи з зазначеної адреси були повернуті до суду у зв'язку з закінченням терміну зберігання (а.с.35-61, 99-100).
Третя особа ОСОБА_2, відзив або заперечення на позов ПАТ «Укрсоцбанк» до суду не надав та в судові засідання не з'явився без поважних причин, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань не заявляв, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду.
Так, ухвала суду та повістки про призначення слухання справи, а також копія позовної заяви ПАТ «Укрсоцбанк» з додатками до неї були надіслані на адресу ОСОБА_2 (Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вулиця Молодіжна,19), яка наявна в матеріалах справи (а.с.1) та за якою він зареєстрований (а.с.27). Між тим, усі документи з зазначеної адреси були повернуті до суду у зв'язку з закінченням терміну зберігання (а.с.62-88).
Відповідно до ч.5 ст.74 Цивільного процесуального кодексу України, судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через курєрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Відповідно до ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Згідно із ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно із ст.157 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів одного місяця. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більше як на пятнадцять днів.
Враховуючи викладені обставини, норми чинного законодавства та ті факти, що відповідач в жодне судове засідання не зявився, будь-яких клопотань не заявляв, хоча був належним чином повідомлений про час та місце проведення судових засідань, третя особа в жодне судове засідання не зявився, будь-яких клопотань не заявляв, хоча був належним чином повідомлений про час та місце проведення судових засідань, позивач в судові засідання не зявився, але просив розглянути справу без його присутності та проти винесення заочного рішення не заперечував, строк розгляду справи, відповідно до ст.157 Цивільного процесуального кодексу України, закінчився і ніхто із сторін не заявив клопотання про його подовження, суд вважає за можливе і необхідне, у відповідності до ч.4 ст.169, ч. 1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України, розглянути справу без участі сторін або їх представників, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи.
У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків.
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» є правонаступником Акціонерного комерційного банку «ХФБ ОСОБА_3 Україна». Зміна найменування на ПАТ «Укрсоцбанк», жодним чином не повязана з припиненням юридичної особи у звязку зі злиттям, приєднанням, поділом чи перетворенням, а є лише виконанням вимог ч.5 розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про акціонерні товариства» щодо приведення Статуту ОСОБА_2 у відповідність з вимогами зазначеного Закону.
05.06.2008 року між АКБ «ХФБ ОСОБА_3 Україна» (правонаступник Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та ОСОБА_2 укладено Договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 2008/671-Ф03.14-57, відповідно до якого ПАТ «Укрсобанк» відкрив транші в межах максимального ліміту 145 000,00 доларів СІЛА, з порядком повернення заборгованості відповідно до п. 1.1.1. Договору кредиту, та кінцевим терміном повернення всієї заборгованості за Договором кредиту до 04.06.2023 року, зі сплатою 13,5 % відсотків річних (а.с.8-12).
В якості забезпечення виконання зобовязань за Договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 2008/671-Ф03.14-57 від 05.06.2008 року, між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено Іпотечний договір з майновим поручителем, відповідно до якого ОСОБА_1 передав в іпотеку ПАТ «Укрсоцбанк»:
- будинок за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, село Приморське, вулиця Курортна, 120-в, який в цілому складається з: яч. Бет. житлового будинку - літ. «А», житловою площею - 86,7 кв.м., загальною площею - 279,3 кв.м.; сараю - літ. «Б», розташованого на земельній ділянці 0,2500 га (а.с.15-19);
На виконання умов Договіру про надання невідновлювальної кредитної лінії № 2008/671-Ф03.14-57 від 05.06.2008 року, АКБ «ХФБ ОСОБА_3 Україна» (правонаступник Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»)надало ОСОБА_2 кошти в сумі 145 000США, що підтверджується підписаним ОСОБА_2 Договором (а.с.8-12).
Відповідно до п. 1.3. Іпотечного договору, загальна вартість предмету іпотеки за згодою сторін складає 1 026 000,00 гривень.
Відповідно до умов Договору кредиту встановлено, що Позичальник сплачую відсотки у валюті Кредиту за отриманий та непогашений Кредит, погашення Кредиту здійснюється відповідно до 3.2., п.4.3. Кредитного договору.
Позичальником не виконуються умови Договору кредиту - порушуються строки повернення кредиту та сплати процентів.
Відповідно до умов Договору кредиту встановлено, що Позичальник зобовязаний забезпечити повне та своєчасне повернення Кредиту, сплату Відсотків та всіх інших платежів, зазначених у цьому Договорі.
Договір кредиту встановлює Випадки ОСОБА_3, одним з них є несплата Позичальником в належний час будь-якої суми, що належить до сплати за цим Договором у валюті та обсягах, в яких вона повинна бути. Також п. 7.2. Кредитного договору передбачає, що в будь-який час після настання Випадку ОСОБА_3 може вимагати повернення отриманого та ще непогашеного Кредиту, разом із нарахованими відсотками та іншими сумами за Договором, після чого вони стають належними до сплати у вказаний Банком термін, звернути стягнення за будь-яким із Забезпечувальним документів, та інші заходи захисту своїх прав, які на суперечать чинному законодавству України.
Також, між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено Договір про внесення змін відповідно до якого валюта кредитування була змінена на гривню.
В свою чергу, ОСОБА_2 в порушення умов Договору про надання невідновлювальної кредитної лінії № 2008/671-Ф03.14-57 від 05.06.2008 року не надавав своєчасно та в повному обсязі АКБ «ХФБ ОСОБА_3 Україна» (правонаступник Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісіями, іншими платежами, що підтверджується відповідними розрахунками банку та довідкою (а.с.21), у зв'язку з чим станом на 18.07.2016 року у ОСОБА_2 виникла заборгованість по Договору про надання невідновлювальної кредитної лінії № 2008/671-Ф03.14-57 від 05.06.2008 року на загальну суму 507 539,65 грн., з яких:
- 48 693,45 грн. - сума заборгованості за кредитом;
- 458 846,20 грн. - сума заборгованості за відсотками;
В добровільному порядку ОСОБА_2 виниклу та непогашену заборгованість по Договору про надання невідновлювальної кредитної лінії № 2008/671-Ф03.14-57 від 05.06.2008 року на загальну суму 507 539,65 грн. не погасив.
ОСОБА_3 ОСОБА_2 своїх зобов'язань по вищезазначеному договору зумовило звернення ПАТ «Укрсоцбанк» до суду із відповідним позовом.
Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст.ст. 509. 510, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Загальними умовами зобов'язання є те, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. (ст.ст. 525, 625 ЦК України).
Згідно із ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ч.1ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст.612 ЦК України).
Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виникли правовідносини, що витікають з кредитного договору, які регулюються нормами Цивільного кодексу України.
Відповідно дост.1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно із ст.1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст.ст. 1047, 1055 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Згідно із ч.ч. 1, 3 ст.1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Статтями 572, 575 Цивільного Кодексу України визначено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку», іпотека вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до ст.12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Також у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду.
Відповідно до статті 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.
Згідно із ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду.
Частиною 1 ст.7 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.
Відповідно до розяснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.41 своєї постанови № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.
Відповідно до ст.36 ЗУ «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.
Відповідно до ст.35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання іпотекодержатель надсилає письмову вимогу про усунення порушення. Положення цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.
Таким чином, вимоги банку щодо звернення стягнення на предмет іпотеки на суму заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими.
Відповідно до ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку», якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки.
Згідно зі ст.39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.
Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.
Пунктом 4 ч.2 ст.25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень» встановлено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону.
Відповідно до ч.1 ст. 41 Закону України «Про іпотеку», Реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження" з дотриманням вимог цього Закону.
Разом з тим, суд приймає до уваги, що до ухвалення вказаного рішення, 07.06.2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VII від 03.06.2014 року.
Відповідно до п.1 ч.1 цього Закону, не може бути примусове стягнуто (відчужене без згоди власника) нерухоме майно (житлове майно), яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» або предметом іпотеки згідно із статтею 3 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умовами, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. У свою чергу, частиною 4 визначено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.
Отже, дане нерухоме майно не використовується ОСОБА_1 як місце постійного проживання позичальника та не є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна.
За таких обставин, з огляду на положення ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України щодо диспозитивності цивільного права та свободи договорів, вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки у наведений ним спосіб підлягають задоволенню.
Згідно із ст.1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.213 ЦПК України).
Враховуючи вищезазначені обставини, норми чинного законодавства та той факт, що такі дії не суперечать закону і не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб та держави, суд приходить до висновку про обґрунтованість, правомірність та законність позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк», у зв'язку з чим позовна заява ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, за участю третьої особи ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до ст.ст. 79, 88 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати за розгляд позовної заяви підлягають стягненню з відповідача на користь держави.
Керуючись ст.ст. 7, 12, 33, 35, 38 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 509, 510, 525, 526, 530, 572, 589, 590, 612, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 157, 169, 197, 208, 209, 212-215, 218, 224-228 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, за участю третьої особи ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя В.В. Мишко