Справа № 175/3671/15-ц
Провадження № 2/175/1454/15
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

17 листопада 2016 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Реброва С.О.,

за участю секретаря - Пренко A.C.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Слобожанське цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Західінкомбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_1 1.1 до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фабрика санітарно-гігієнічних виробів», Товариства з обмеженою відповідальністю «Нояк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Грей-Юг» про стягнення кредитної заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У судове засідання представник банку надав письмову заяву у якій підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі та стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором №2711/07 від 278.11.2007 року, а також просив розгляд справи провести без їх участі.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував проти предявленого позову у повному обсязі, вважаючи необґрунтованим та безпідставним, про що надала відповідні письмові пояснення.

Представники відповідачів у судовому засіданні заперечували предявленого позову вважаючи його необґрунтованим та безпідставним, оскільки представником банку не доведено вартість майна, прийнятого спадкоємцями у спадщину, тому просили відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представники відповідачів ТОВ «Фабрика санітарно-гігієнічних виробів», ТОВ «Нояк» та ТОВ «Грей-Юг» у судове засідання надали письмові заперечення у яких просили відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вислухавши пояснення представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що ПАТ «Західінкомбанк» звернулось до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області із позовом до ОСОБА_2, ТОВ «Фабрика санітарно-гігієнічних виробів», ТОВ «НОЯК» та ТОВ «Грей-Юг» про стягнення кредитної заборгованості.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 27.11.2007 року між ПАТ «Західінкомбанк» (кредитор) та ТОВ «Фабрика санітарно-гігієнічних виробів» (позичальник) був укладений кредитний договір № 2711/07 і термін користування кредитними коштами сплив 31.08.2014 року, проте кошти, надані в кредит, а також нараховані проценти позичальником сплачені не були, у звязку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 20.08.2015 року у загальному розмірі становить 1 303 228,14 грн.

Також, в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 02.09.2011 року між ПАТ «Західінкомбанк», ТОВ «Фабрика санітарно-гігієнічних виробів» та ОСОБА_2 (поручитель) був укладений договір поруки, відповідно до якого поручитель зобовязується перед кредитором нести в повному обсязі солідарну відповідальність за невиконання боржником ТОВ «Фабрика санітарно-гігієнічних виробів» умов кредитного договору.

Також, в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, між ПАТ «Західінкомбанк», ТОВ «Фабрика санітарно-гігієнічних виробів» та ТОВ «НОЯК» (поручитель) був укладений договір поруки від 02.09.2011 року, відповідно до якого поручитель зобовязується перед кредитором нести в повному обсязі солідарну відповідальність за невиконання боржником ТОВ «Фабрика санітарно-гігієнічних виробів» умов кредитного договору.

Крім того, в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, між ПАТ «Західінкомбанк», ТОВ «Фабрика санітарно-гігієнічних виробів» та ТОВ «Грей-Юг» (поручитель) був укладений договір поруки від 13.09.2011 року, відповідно до якого поручитель зобовязується перед кредитором нести в повному обсязі солідарну відповідальність за невиконання боржником ТОВ «Фабрика санітарно-гігієнічних виробів» умов кредитного договору.

Як вбачається з позовної заяви, ПАТ «Західінкомбанк» предявляє вимоги до відповідачів як до солідарних боржників на підставі договорів поруки від 02.09.2011 року.

Так, пунктами Договорів поруки визначено, що строк виконання основного зобовязання за кредитним договором 31 серпня 2014 року.

Зокрема, Договорами передбачено, що Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами та нотаріального посвідчення. Дія договору припиняється в момент повного виконання Боржником чи Поручителем усіх зобовязань Боржника перед Кредитором за Основним договором та додатковими до нього договорами.

Частиною 4 ст.559 ЦК України встановлює наступне «Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки».

Розглядуваним Договором поруки не встановлено строку, після закінчення якого припиняється порука, тому, згідно ч.4 ст.559 ЦК України, в даному випадку порука припиняється якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Виходячи із положень ст.559 ЦК України, предявленням вимоги до поручителя є предявлення до нього позову.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором, строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобовязання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобовязання у повному обсязі або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Відповідно до умов Кредитного договору та Договору поруки, строк виконання ТОВ «Фабрика санітарно-гігієнічних виробів» зобовязань перед ПАТ «Західінкомбанк» за Кредитним договором настав 31 серпня 2014 року, про що й вказує позивач у своїй позовній заяві.

Однак, після закінчення строку виконання основного зобовязання, позивач до суду із даним позовом звернувся лише в серпні 2015 року, тобто зі спливом більш ніж одного року від дня настання строку виконання основного зобовязання.

Відповідні розяснення надані у Постанові Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», а саме:

«Відповідно до частини 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Предявленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і предявлення до нього позову. При цьому, в разі предявлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобовязання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобовязань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати».

Вказана правова позиція відображена й у постановах Верховного суду України від 17.09.2014 року у справах №6-6цс14 та № 6-125цс14, копії яких надаються до даного заперечення.

Статтями 214, 3607 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що висновок Верховного суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 ч. 1 ст. 355 цього кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного суду України, має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З огляду на вищевикладене, та враховуючи те, що:

- у Договорах поруки не встановлений строк дії цього договору;

- строк виконання зобовязання поручителів за кредитним договором настав 31.08.2014 року;

- позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів лише в серпні 2015 року, тобто зі спливом одного року від дня настання строку виконання основного зобовязання,

суд приходить до висновку, що відповідно до положень ст. 559 ЦК України порука відповідачів за Договором поруки є припиненою, а тому взагалі відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Так, постановою пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року за №14 «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми; обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Зокрема, відповідно до позовної заяви, ПАТ «Західінкомбанк» просить суд прийняти рішення про солідарне стягнення з поручителів ТОВ «Грей-Юг», ТОВ «НОЯК» та ОСОБА_2 заборгованості за Кредитним договором №2711/07 від 27.11.2007 року.

Як вбачається з матеріалів справи, що з кожним із поручителів було укладено окремий договір поруки та умовами кожного з цих договорів поруки встановлено, що поручитель зобовязується перед кредитором нести в повному обсязі солідарну відповідальність за невиконання боржником умов кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, ст. 554 ЦК України передбачено солідарну відповідальність боржника і поручителя за договором поруки, а не декількох поручителів за різними договорами поруки, оскільки поручителі за різними договорами поруки не несуть відповідальності один перед одним, якщо інше не передбачено договором, і таку поруку не можна вважати їхньою спільною.

Така правова позиція висвітлена також в Постанові Верховного суду України від 11.03.2015 року по справі № 6-35цс15, та Постанові Верховного суду України від 11.11.2014 року по справі № 919/699/13, висновки яких зводяться до того, що поручителі за різними договорами поруки не несуть солідарну відповідальність один перед одним. У цьому випадку, кредитор має право предявити вимоги до кожного із поручителів окремо, на підставі відповідного договору поруки.

У відповідності до ч. 1 ст. 3607 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Враховуючи викладене, а також те, що ні нормами закону, ні умовами договорів поруки не встановлена солідарна відповідальність поручителів, не передбачена спільна порука поручителів та підстави для солідарного стягнення з поручителів кредитної заборгованості згідно з вимогами ч. 3 ст. 554 ЦК України відсутні, а тому, в задоволенні позовної заяви як в частині стягнення заборгованості з поручителів так і в частині стягнення суми з основного кредитора, слід відмовити в повному обсязі

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, у ч.4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст.ст. 79, 88 ЦПК України суму судового збору слід віднести за рахунок Держави.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 79, 88, 212, 215, 214, 224 ЦПК України,

ст.ст. 3, 11, 13-16, 23, 79, 88, 202, 225, 638, 642, 1082 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Захід інком банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фабрика санітарно-гігієнічних виробів»,Товариства з обмеженою відповідальністю «Нояк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Грей-Юг» про стягнення кредитної заборгованості - відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати віднести за рахунок Держави.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.О. Ребров