Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2016 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Демидової С.О.

за участю секретаря Пісчанської Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровського національного університету імені ОСОБА_2 про стягнення не нарахованої та недоплаченої стипендії з урахуванням інфляційних втрат, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Дніпропетровського національного університету імені ОСОБА_2 про стягнення не нарахованої та недоплаченої суми стипендії з урахуванням інфляційних втрат. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вона є студенткою Дніпропетровського національного університету імені ОСОБА_2. Її батько має достатній стаж роботи на підземних роботах з повним робочим днем для того, щоб позивача зарахували до ДНУ ім. О. Гончара на пільгових умовах, а саме: як дитину шахтаря, у звязку з чим вона має право на отримання стипендії у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Проте, стипендію позивачу нараховували та виплачували в розмірі, який нижче прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та за період з 01 вересня 2012 року по червень 2016 року відповідачем не донараховано та не виплачено грошові кошти у розмірі 19 794,97 грн. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача 19 794,97 грн. невиплаченої стипендії, інфляційні збитки в розмірі 10 456,15 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн.

Позивач в судове засідання не зявилась, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд даної цивільної справи без її участі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав письмові заперечення, в яких просив застосувати строки позовної давності до вимог ОСОБА_1

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 з 01 вересня 2012 року по 30 червня 2016 року навчалась в Дніпропетровському національному університеті імені ОСОБА_2 за рахунок державного бюджету.

На підставі того, що батько позивача має достатній стаж роботи на підземних роботах з повним робочим днем для вступу до вищого навчального закладу на пільгових умовах як дитина шахтаря, ОСОБА_1 було зараховано до Дніпропетровського національного університету імені ОСОБА_2.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про вищу освіту», держава гарантує надання особам, які навчаються у вищих навчальних закладах пільг та соціальних гарантій у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ч. 2 ст. 54 Закону України «Про вищу освіту» (з наступними змінами та доповненнями), студенти вищих навчальних закладів мають право на отримання стипендій, призначених юридичними та фізичними особами, які направили їх на навчання, а також інших стипендій відповідно до законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, а також протягом трьох років після здобуття загальної середньої освіти особи, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами I або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

З огляду на зазначене ОСОБА_1 має право на отримання стипендії відповідно до норм ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд, звертає увагу на те, що відсутність бюджетного фінансування не може бути причиною невиконання покладених на відповідача зобовязань, оскільки реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України»).

Положення «Порядку призначення і виплати стипендій», затвердженого Постановою КМУ від 12 липня 2004 року №882, щодо розміру стипендій не можуть бути застосовані до даного випадку, оскільки пізніше прийнятим законом «Про підвищення престижності шахтарської праці», який має вищу юридичну силу по відношенню до зазначеної постанови, встановлено інший більш високий рівень стипендії для категорії студентів з числа дітей шахтарів.

Статтею 12 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2012 рік» передбачено, що прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб складає: з 01 липня 1044 грн., з 01 жовтня 1060 грн., з 01 грудня 1095 грн.

Статтею 7 ЗУ «Про Державний бюджет на 2013 рік» передбачено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2013 році складає з 01 січня 2013 року 1147 грн., з 01 грудня 2013 року 1218 грн.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет на 2014 рік» встановлено у 2014 році прожитковий мінімум на одну особу для працездатних осіб 1218 грн.

Згідно ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2015 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2015 року вкладає 1218 грн., а з 01 грудня 2015 року 1378 грн.

Статтею 7 ЗУ «Про Державний бюджет на 2016 рік», мінімальний розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2016 року становить 1 378 грн.

Між тим, суд вважає за необхідне зазначити про наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки відповідачем заявлено про застосування строків позовної давності до вимог позивача, враховуючи те, що до суду з даним позовом ОСОБА_1 звернулась 11 жовтня 2016 року, а позовні вимоги заявляє про стягнення стипендії та інфляційних втрат за період з 01 вересня 2012 року по червень 2016 року, суд вважає за необхідне застосувати до даних позовних вимог строк позовної давності.

Таким чином, з урахуванням виплачених відповідачем позивачу сум стипендії /а. с. 9-13/ , відповідно до розрахунків, наданих сторонами та перевірених судом /а. с. 14-25, 34-41/, заборгованість по виплаті стипендії за період з вересня 2013 року по липень 2016 року складає 13 671,40 грн.

Крім того, приймаючи до уваги положення ст. 625 ЦК України, відповідно до яких боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, суд приходить до висновку про правомірність позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат за період з вересня 2013 по червень (включно) 2016 року в розмірі 5 748,64 грн.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 13 671,40 грн. невиплаченої стипендії та інфляційні втрати в розмірі 5 748,64 грн., частково задовольнивши таким чином позовні вимоги.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Дніпропетровського національного університету імені ОСОБА_2 про стягнення не нарахованої та недоплаченої стипендії з урахуванням інфляційних втрат задовольнити частково.

Стягнути з Дніпропетровського національного університету імені ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 ненараховану та невиплачену стипендію за період з вересня 2013 року по червень (включно) 2016 року в розмірі 13 671,40 грн., інфляційні втрати в розмірі 5 748,64 грн. та понесені судові витрати в розмірі 551,20 грн.

В задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили. після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.О. Демидова