Справа №366/3396/15-ц
Провадження №2/366/362/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06 жовтня 2016 року Іванківський районний суд Київської області у складі: головуючого судді Гончарука О.П., секретаря судового засідання Форощі І.С., за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача - ОСОБА_2, відповідача - ОСОБА_3, представника відповідача - ОСОБА_4, ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно. В своїх позовних вимогах позивач просить визнати за нею право власності на ? частину будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що з 2013 року вона проживала з відповідачем без реєстрації шлюбу. 23 травня 2014 року вони купили будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, власником якого є відповідач, відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 23 травня 2014 року ОСОБА_6., приватним нотаріусом Іванківського районного нотаріального округу за реєстром №1288. 17 липня 2014 року позивач з відповідачем зареєстрували шлюб, а ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народився син, ОСОБА_8.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснила, що з 2013 року по 2014 рік проживала однією сім'єю з відповідачем по справі ОСОБА_3, вели спільне господарство, вирощували городину. Вона завагітніла від відповідача, після чого, ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народився син, ОСОБА_8. 17 липня 2014 року вона з відповідачем зареєстрували свій шлюб.

Крім того, 23 травня 2014 року вона була присутня біля приміщення нотаріальної контори (нотаріус ОСОБА_6.) в якій укладався договір купівлі-продажу житлового будинку та передавала відповідачу грошові кошти на купівлю зазначеного будинку.

Також пояснила суду, що неодноразово передавала кошти сім'ї Відповідача на купівлю будматеріалів для ремонту вищезазначеного будинку, але квитанцій у неї не збереглося.

Представник позивача ОСОБА_2 надав суду аналогічні покази показам позивача. Просив суд задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 пояснив, що дійсно зустрічався з позивачем, і вона від нього завагітніла. Проте, в с. Сукачі з позивачем не проживав, спільного господарства не вів, харчувався за кошти своїх батьків. Крім того, жодних грошових коштів не він, ні його батьки від позивача не отримували, а ремонт будинку та його купівля здійснювалися лише за кошти батьків відповідача.

Представники відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 пояснили суду, що відповідач позов не визнає в повному обсязі та просили відмовити в його задоволенні. Зазначили про те, що встановлювати факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу необхідно в окремому провадженні, і оскільки такого рішення суду не існує визнання права власності на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя неможливо.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що дійсно її син ОСОБА_3 зустрічався з позивачем. В будинку, який знаходиться в с. Сукачі у позивача, відповідач не проживав, інколи заходив. Чи була якась городина біля вказаного будинку, вона не бачила, будь-яких грошей на купівлю спірного будинку та на його ремонт від позивача не отримувала.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що вона була хорошою подругою сім'ї. Неодноразово бачила, як ОСОБА_3 спочатку приїжджав до ОСОБА_1 в с. Сукачі, а потім і почав там жити. Про гроші на рахунку ОСОБА_1 ОСОБА_3 знав. Мати відповідача хотіла у позивача позичити гроші, проте ОСОБА_3 не дозволив. Будинок купувався за гроші ОСОБА_1, - про це вона знає з розмови. Позивач жила за дитячі гроші, а продукти давали батьки. Спільне майно не придбали. Крім того, гроші позивач знімала частково, а розпоряджалися ними разом з ОСОБА_3. Добудову зробили за кошти позивача. Відповідачу батьки не допомагали.

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що спірний будинок купив за свої кошти, ніхто фінансово йому не допомагав, ремонт будинку робив сам по мірі необхідності. Відповідач ніде не працював, а позивач грошей не мала і жила за рахунок коштів виплачених на дитину. Чи були у позивача та відповідача гроші йому невідомо.

Свідок ОСОБА_13 пояснив, що позивач та відповідач проживали в його будинку близько року. Жили позивач та відповідач нормально, відповідач працював в буд магазині, а позивач знаходилась дома. Гроші позивачу залишив батько і вона купила хату.

Нотаріус ОСОБА_6. пояснила, що вона дійсно посвідчувала договір купівлі продажу спірного майна. Під час укладення договору позивач присутня в нотаріальній конторі не була. Будь-яких заяв не писала. Гроші за будинок продавцю передавали батьки відповідача.

Суд вислухавши пояснення свідків дійшов до висновку, що свідки зі сторони позивача та зі сторони відповідача надали діаметрально протилежні покази про, що було винесено окрему ухвалу.

В свою чергу суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа, має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а ч.2 вказаної статті ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів визначено визнання права.

Так, згідно ст.10 п.3 та ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Однією з ознак сім'ї є спільне проживання двох осіб. Сім'я - це щось більше ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності допомоги один одному, узгоджувати індивідуальні права з вимогами іншого суспільного життя.

Аналіз ч.2 ст.3 СК України дає підстави для висновку про можливість виникнення сім'ї між особами, які спільно проживають без реєстрації шлюбу. Припинення спільного проживання дружини та чоловіка з поважних причин не є підставою для припинення їхньої сім'ї.

Європейський суд з прав людини при розгляді справи Кичана зауважив, що відносини де-факто, як відносини, що ґрунтуються на шлюбі можуть вважатися сімейним життям.

Відповідно до п.16 частини 1 Європейської соціальної хартій, сім'я - це головний осередок суспільства має право на відповідний соціальний, правовий та економічний захист, який забезпечує її всебічний розвиток.

За час спільного проживання без реєстрації шлюбу позивача та відповідача, позивач завагітніла, в подальшому вони зареєстрували свій шлюб та позивач народила дитину. Таким чином суд приходить до висновку, що позивач та відповідач жили сімейним життям, а їх відносини були шлюбними але без його реєстрації.

Сукупністю вищенаведених доказів, беручи їх в сукупності, суд приходить до висновку, що факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 однією сім'єю як чоловіка та жінки без шлюбу доведений та підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 виданого 17 липня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Іванківського міжрайонного управління юстиції у Київській області, з якого слідує, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстрували свій шлюб 17 липня 2014 року.

Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4, виданого 14 серпня 2014 року виконкомом Ладижицької сільської ради Іванківського району Київської області, підтверджується факт народження дитини, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, в шлюбі. Батьками даної дитини вказано: ОСОБА_3 та ОСОБА_1.

Щодо визнання будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 суд приходить до наступного висновку.

Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 23 травня 2014 року ОСОБА_6., приватним нотаріусом Іванківського районного нотаріального округу за реєстром №1288, ОСОБА_3 придбав у власність житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Із виписки ПАТ «Укрсоцбанк» від 20.09.2016 року слідує, що у позивача під час спірного періоду часу (проживання без реєстрації шлюбу) на депозитному рахунку перебували грошові кошти в сумі 10000 доларів США, які вона протягом травня 2014 року знімала вісьмома частинами у розмірі близько 1250 доларів США за одну операцію.

Відповідно до абз.2 п.24 Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Законодавець у ст. 74 СК України визначив, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то майно, яке було одержано за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Отже виходячи з вищевикладеного, розподілу підлягає майно набуте сторонами за час шлюбу без його реєстрації, в межах пред'явлених позовних вимог, а саме: житловий будинок і господарські будівлі та споруди, розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Посилання представників відповідача про те, що майно було придбано за власні кошти відповідача спростовуються показами нотаріуса ОСОБА_6., яка зазначила, що грошові кошти продавцю передавались батьками відповідача, а також тим, що нотаріусу не було відомо про факт перебування відповідача у незареєстрованому шлюбі з позивачем.

Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Судом встановлено, що згідно п.4 договору купівлі-продажу спірного майна його оціночна вартість складає 13516 гривень, а тому зазначена сума і є ціною позову.

Сплачений позивачем при подачі позову судовий збір в мінімальному розмірі відповідає положенням Закону України «Про судовий збір», а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати у розмірі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень двадцять копійок).

Рішення ухвалено у межах заявлених вимог, на підставі пред'явлених доказів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 60, 61,63, 69, 70, 74 Сімейного кодексу України, ст.16 Цивільного кодексу України, ст.ст.3, 10, 57, 60, 88, 184, 209, 213-215, 218 Цивільного процесуального кодексу, ст.4 Закону України «Про судовий збір», суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на ? частини будинку АДРЕСА_1 з відповідною часткою господарських споруд.

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, проживаючого в АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживаючої в АДРЕСА_1 сплачений нею судовий збір в розмірі 487,20 (чотириста вісімдесят сім гривень двадцять копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Повний текст рішення виготовлено 11 жовтня 2016 року.

Суддя: О.П.Гончарук