Справа №489/549/16-ц 19.09.2016 19.09.2016 19.09.2016
Справа № 489/549/16-ц Головуючий у 1 інстанції Кокорєв В.В. Провадження №22-ц/784/2067/16 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1 Категорія 27
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19 вересня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Лисенка П.П.,

суддів Галущенка О.І. та Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Лептугою С.С.,

за відсутності сторін,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 липня 2016 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

05 лютого 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») предявило до ОСОБА_2 зазначений позов, який обґрунтовувало наступним.

28 серпня 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 укладено кредитно-заставний договір № NKH3A3. За цим договором ПАТ КБ «ПриватБанк» надало відповідачу грошові кошти у розмірі 103 302 гривні 26 копійок, під зворотне зобовязання останнього сплачувати відсотки за користування ними у розмірі 16,92 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення 27 серпня 2013 року включно.

Взяті на себе обов'язки ПАТ КБ «ПриватБанк» виконало у повному, надавши відповідачу грошові кошти, і чекало відповідної добросовісної договірної поведінки від позичальника, про те той, належним чином не виконував взяті на себе обовязки, у звязку з чим станом на 25 січня 2016 року у нього виникла заборгованість у розмірі 561 359 гривень 65 копійок, з яких:

●66 044 гривні 38 копійок - заборгованість за тілом кредиту;

●468 345 гривень 76 копійок - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором;

●250 гривень 00 копійок - штраф (фіксована частина);

●26 719 гривень 51 копійка - щтраф (процентна складова).

Посилаючись на небажання ОСОБА_2 сплатити борг добровільно, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути заборговану грошову суму за судовим рішенням.

Заперечуючи проти задоволення позову, ОСОБА_2 зазначав, що рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 лютого 2010 року, в рахунок погашення заборгованості за кредитно-заставним договором № NKH3A3 від 28 серпня 2008 року, звернено стягнення на транспортний засіб «Mercedes-Benz 200Е», 1999 року випуску, державний номер НОМЕР_1, та позивач навмисно приховує факт продажу та частково (або повного) погашення за рахунок отриманих коштів його заборгованості перед банком. Просив врахувати при визначенні розміру заборгованості суму коштів, отриманих від продажу заставного автомобіля та зменшити розмір стягуваної пені до розміру однією мінімальної заробітної плати.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 липня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №NKH3А3 від 28 серпня 2008 року у розмірі 66 294 гривень 38 копійок.

В задоволенні вимог про стягнення пені та штрафу відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

ПАТ КБ «ПриватБанк» подало на це рішення апеляційну скаргу, в якій просило його скасувати в частині відмови у задоволені вимог про стягнення пені та штрафу і ухвалити нове, яким названі позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування скарги посилалось на невідповідність судового рішення дійсним обставинам справи та порушенням районним судом норм матеріально та процесуального права.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області погоджується з обставинами та правовідносинами, встановленими судом 1 інстанції, його висновки щодо них та результату вирішення справи (окрім висновків щодо пені, яка підлягають стягненню), вважає вірними, обґрунтованими й законними.

Що ж до стягнення пені, то суд допустився помилки, яку слід виправити рішенням апеляційної інстанції.

За статтями 251, 253, 598, 610, 622, 631 ЦК України, зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Особа, яка порушила зобовязання (не виконала його або виконала з порушенням умов) повинна нести негативні наслідки такої поведінки, а саме, сплатити в межах позовної давності неустойку і відшкодувати збитки.

При цьому вона не звільняється від виконання зобовязання в натурі.

Зобовязання існує на строк дії договору. Зі спливом строку зобовязання, якщо інше не передбачено умовами договору, припиняється, сторони за ним втрачають право здійснювати свої права і виконувати свої обовязки відповідно до договору, проте набувають право на відшкодування збитків.

Це ж стосується і кредитних зобовязань, які не виконані належним чином.

Сторони по ньому, набувають обумовлених договорами прав щодо наслідків невиконання зобовязання, а також прав, виписаних в законі.

Так, з кредитно-заставного договору від 28 серпня 2008 року № NKH3A3 (а.с. 8-12) та інших, досліджених у судовому засіданні, доказів вбачається, що Банк надав, а ОСОБА_2 взяв і використав цільово, кредит у розмірі 103 302 гривні 26 копійок, під зворотне зобовязання останнього сплачувати відсотки за користування ним у розмірі 16,92 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення 27 серпня 2013 року включно, а при порушенні зобовязань із погашення кредиту сплачувати пеню та штраф.

Банк взяті на себе зобовязання виконав, в той час як позичальник свого слова не дотримав, придбавши бажану річ, той вносив належні до сплати грошові суми, проте нерегулярно і в меншому розмірі, залишившись винним 66 044 гривні 38 копійок за тілом кредиту, та не бажає сплачувати заборговану суму добровільно, фактично відмовившись в односторонньому порядку від зобовязання.

У звязку з цим і відповідно до пункту 13.3 умов кредитно-заставного договору Банк нарахував пеню у розмірі еквівалентному 0,15 % від суми простроченого платежу та штраф, з фіксованою та процентною складовими, проте і це не вплинуло на поведінку позичальника, як не вплинули і неодноразові вимоги про необхідність належного виконання договору.

За такого і відповідно до статей 525, 589, 590, 625, 1048, 1049, 1054, глави 51 ЦК України, умов кредитно-заставного договору, ОСОБА_2 повинен відповідати за неналежне виконання кредитного зобов`язання і нести негативні наслідки таких своїх дій, а саме, повернути залишок тіла кредиту у розмірі 66 044 гривні 38 копійок та сплатити, за підрахунком колегії, 108 886 гривень 80 копійок пені.

Так як той у добровільному порядку гроші не сплачує, то їх слід було стягнути за судовим рішенням, що вірно, в частині тіла кредиту, констатував і районний суд.

Разом з тим, районний суд, пославшись на сплив позовної давності за пенею, не стягнув її, в той час як відповідно до п. 13.10. договору (а.с. 11 зв.) повинен був стягнути її в межах 3-х років.

Це є помилкою суду, яку слід виправити рішеннями апеляційної інстанції.

Дійсно, фактичний розмір пені належний до стягнення мав би складати 108 886 гривень 80 копійок і саме у названій сумі вона підлягала б до стягнення.

Проте, в силу ч. 3 ст. 551 ЦК України і виходячи із принципу цивільного права про справедливість та розумність, враховуючи погашення відповідачем більшої частини кредитних коштів, в тому числі тіла кредиту, процентів та комісії; фактичну реалізацію на погашення боргу заставного майна, а також взявши до уваги те, що нарахований розмір пені значно перевищує розмір збитків то належний до стягнення розмір пені можливо і необхідно зменшити до 10 000 гривень.

Оскільки районний суд був іншої думки і пеню не стягнув, то з відповідача на користь банку слід стягнути названу суму пені рішенням апеляційної інстанції.

Що ж до відмови у стягненні штрафу, то суд 1 інстанції діяв в межах закону і дійсних обставин справи.

Згідно ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

В порушення названого конституційного принципу, позивач нарахував, штраф за ті ж порушення, за які нараховував неустойку, що неприпустимо.

За такого, рішення у названій частині слід залити без змін.

Керуючись ст.ст. 307 - 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 липня 2016 року в частині відмови у стягненні пені скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення, яким названу вимогу задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» пеню за кредитним договором № NKH3A3 від 28.08.2008 року у розмірі 10 000 гривень.

В іншій, оскарженій частині - рішення залишити без змін

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий Лисенко П.П.

Судді: Галущенко О.І.

ОСОБА_3