Провадження №2/155/926/16
Справа №155/1550/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2016 року місто Горохів

Горохівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого Чонки В.В.,

при секретарі Федонюк О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до Ватинської сільської ради Горохівського району Волинської області, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася з позовом до відповідачів про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом першої черги.

Мотивує свій позов тим, що 17 квітня 2010 року померла її мама ОСОБА_4. Позивач є спадкоємцем майна померлої матері за законом, оскільки спадкоємець за заповітом спадщини не прийняв і від її прийняття відмовляється. Позивач прийняла спадщину, однак оформити її в нотаріальному порядку не може, так як відсутні будь-які правовстановлюючі документи на спадкове майно. Крім того, позивач не може підтвердити з покійною матірю родинні відносини, оскільки в свідоцтві про народження позивача її мама значиться як «Лібинецька Олена Іллічна», а у свідоцтві про смерть як «Любинецька Олена Іллівна». Через допущену помилку в позивача виникла проблема з оформленням спадкових прав. У звязку з наведеним, позивач просить встановити факт, що ОСОБА_4, яка померла 17 квітня 2010 року є її рідною матірю. Також, просить визнати за нею право власності на спадкове майно, зокрема, на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться в селі Ватинець по вулиці Луговій, 10 Горохівського району Волинської області та на земельну ділянку згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ВЛ №030253.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, однак в поданій до суду заяві позов підтримала повністю, просила його задовольнити, а справу слухати у її відсутність.

Представник відповідача Ватинської сільської ради Горохівського району Волинської області в судове засідання не зявився, однак в своїй заяві до суду позов визнав повністю, не заперечує щодо визнання за позивачем права власності на спадкове майно. Справу просить слухати у його відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, однак в своїй заяві до суду позов визнав повністю, не заперечує щодо визнання за позивачем права власності на спадкове майно. Справу просить слухати у його відсутність.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, однак в своїй заяві до суду позов визнала повністю, не заперечує щодо визнання за позивачем права власності на спадкове майно. Справу просить слухати у її відсутність.

Враховуючи, що в дане судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь у справі, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України не здійснювалося.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення.

Відповідно до положень ст.ст.1, 3 ЦПК України одними із завдань цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав чи інтересів осіб.

Згідно з ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

А відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ч.1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ч.1 ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Згідно заповіту, посвідченого секретарем Ватинської сільської ради Горохівського району Волинської області і зареєстрованого 12 серпня 2009 року в реєстрі за №8 стверджується, що ОСОБА_4 все належне їй майно заповіла ОСОБА_2

Згідно з свідоцтва про смерть, ОСОБА_4 померла 17 квітня 2010 року.

Судом встановлено, що спадкоємецем майна після смерті ОСОБА_4 за заповітом є ОСОБА_2 Однак, останній від успадкування належного йому майна відмовився поданою заявою, яка посвідчена та зареєстрована 18 липня 2016 року в реєстрі за №810 приватним нотаріусом ОСОБА_5 Відповідно, спадкування майна належного ОСОБА_4 буде відбуватися за законом.

Таким чином, спадкоємцями майна за законом після смерті ОСОБА_4 є позивач ОСОБА_1 та відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Разом з тим, відповідно до статті 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Згідно з п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника.

Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

З матеріалів справи, зокрема, свідоцтва про народження стверджується, що позивач народилася 11 лютого 1966 року. Його батьками значаться ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, позивач 15 травня 1987 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 і змінила своє прізвище «Лібенецька» на «Король».

Згідно з свідоцтвом про смерть мама позивача ОСОБА_1 значиться як «Любинецька Олена Іллівна».

Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

А відповідно до ч.2 ст.1258 ЦК України, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно з статтею 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Довідкою Ватинської сільської ради Горохівського району Волинської області №302 від 18 липня 2016 року стверджується, що спадкоємцями майна після смерті ОСОБА_4 за заповітом є ОСОБА_2, за законом ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Заповіт ОСОБА_4 не змінений і не скасований. Спадкоємець ОСОБА_1 вступила у фактичне володіння майном шляхом догляду за житловим будинком та обробітком земельної ділянки.

З спадкової справи, заведеної Горохівською державною нотаріальною конторою 22 липня 2016 року за №283/2016 вбачається, що після померлої 17 квітня 2010 року ОСОБА_4 спадщину прийняла ОСОБА_1, тобто позивач.

Технічною документацією на житловий будинок з відповідними надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в селі Ватинець по вулиці Луговій, 10 Горохівського району Волинської області стверджується, що вказаний житловий будинок збудований з дотриманням відповідних будівельних норм.

З Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ВЛ №030253 вбачається, що ОСОБА_4 належала земельна ділянка відповідних розмірів.

З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22 липня 2016 року вбачається, що ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Аналогічна думка викладена в роз'ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав.

За ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі «Case of Oneryildis v. Turkey» (справа відкрита за заявою №48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття «майно» охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні «законне сподівання» стосовно ефективного здійснення права власності.

Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Суд вважає, що неможливість позивача отримати свідоцтво про право на спадщину є порушенням його права власності, оскільки унеможливлює визнання такого права з боку держави перед іншими суб'єктами цивільних та інших правовідносин.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Отже, судом встановлено, що позивач після смерті своєї матері ОСОБА_4 прийняла спадщину, а тому суд вважає, що слід встановити право власності по спадкуванню за законом першої черги ОСОБА_1 на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться в селі Ватинець по вулиці Луговій, 10 Горохівського району Волинської області та на земельну ділянку згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ВЛ №030253.

Крім того, відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про його задоволення.

Так як визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд таке визнання приймає і постановляє рішення про його задоволення.

Керуючись ст.ст.10, 60, 174, 197, 212, 215 ЦПК України, ст.ст.392, 1217, 1218, 1222, 1223, 1235, 1258, 1261 ЦК України, п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про встановлення фактів, що мають юридичне значення», п.п.2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування», суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Встановити факт, що ОСОБА_4, яка померла 17 квітня 2010 року є рідною матірю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом першої черги на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться в селі Ватинець по вулиці Луговій, 10 Горохівського району Волинської області та на земельну ділянку згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ВЛ №030253.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Волинської області через Горохівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: /підпис/

Згідно з оригіналом:

Суддя Горохівського районного суду В.В. Чонка