АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1529/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 59 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_7 на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 26 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6, ОСОБА_9, Державної служби інтелектуальної власності України, третя особа - ОСОБА_10 про визнання патенту недійсним та зобовязання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_8 звернувся до суду із позовом ОСОБА_6, ОСОБА_9, Державної служби інтелектуальної власності України, третя особа - ОСОБА_10 про визнання патенту недійсним та зобовязання вчинити певні дії.

Свої вимоги позивач обгрунтовував тим, що 05.02.1999 року ОСОБА_6 та ОСОБА_9 було подано заявку на отримання патенту на винахід «Спосіб виготовлення паличок із дерев'яного шпону і лінію для його здійснення».

15.11.2000 року, за результатами розгляду вказаної заявки, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 отримали патент на винахід № 29524.

17.01.2005 року ОСОБА_8 та ОСОБА_10 був виданий патент на винахід №72051 «ОСОБА_4 для виготовлення паличок із деревного шпону».

В травні 2012 року позивачу стало відомо, що 23.05.2012 року Придніпровським РВ УМВС України в Черкаській області проти співавтора його патенту ОСОБА_10 порушено кримінальну справу за фактом привласнення авторства на винахід за ознаками злочину, передбаченого ч. І ст. 177 КК України. Зазначену кримінальну справу було порушено за заявою ОСОБА_6, який стверджував те, що нібито ОСОБА_10 використав у патенті №72051 від 17.01.2005 року всі ознаки патенту № 29524, чим порушив права ОСОБА_6 У подальшому постанову про порушення кримінальної справи проти ОСОБА_10 було оскаржено до Соснівського райсуду м. Черкаси, який 16.07.2012 року її скасував. Постанова Соснівського райсуду була залишена в силі ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 09.08.2012 року.

Проте, ОСОБА_6, незважаючи на рішення судів, у березні 2013 року звернувся до Дарницького РУ ГУМВС України в м. Києві із заявою про вчинення ОСОБА_10 та ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 177 КК України, у звязку з чим, 28.03.2013 року, було відкрито нове кримінальне провадження відносно позивача та ОСОБА_10

Такі дії з боку ОСОБА_6, спрямовані проти позивача, змусили позивача уважно вивчити патент останнього і ознайомившись із патентом ОСОБА_6 за №29524, позивач дійшов висновку про те, що даний патент не відповідає умовам патентоздатності, що визначені ч. І ст. 7 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», тобто, в патенті ОСОБА_6 відсутня новизна винаходу.

Крім того, у формулі винаходу, що містить патент №29524, наявні ознаки, які не було подано в заявці на винахід, а зокрема, те, що ОСОБА_6 винайшов «спосіб виготовлення паличок із дерев'яного шпону і лінію для його здійснення». Водночас, опис патенту свідчить про те, що насправді ОСОБА_6 не створювалася лінія (у розумінні виробничої лінії, що складається з кількох виробничих вузлів, кількох одиниць), останній створив верстат, який назвав лінією, який, сам по собі, не може бути лінією, оскільки складається із однієї виробничої одиниці.

Дізнавшись про те, що патент самого ОСОБА_6 за № 29524 є таким, що зареєстрований із порушеннями чинного законодавства, позивач вважає, що його дії ще більше принижують гідність позивача та завдають йому моральної шкоди. У зв'язку із викладеним вище, єдино можливим способом захисту порушеного права на повагу до честі і гідності позивача є визнання недійсним патенту № 29524 виданого ОСОБА_6, як підстави його наклепу на адресу позивача.

Видачу патенту на винахід № 29524 від 15.11.2000 року здійснював Державний департамент інтелектуальної власності, який, відповідно до Указу Президента України від 09.12.2010 № 1085/2010 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади», а також постанови Кабінету Міністрів України від 28.03.2011 № 346 «Про ліквідацію урядових органів» ліквідовано, а його правонаступником стала Державна служба інтелектуальної власності України. Відповідно до п. 3.2. Правил розгляду заявки на винахід та заявки на корисну модель затверджених Наказом Міністерства освіти і науки України від 15 березня 2002 року № 197, кожна заявка на винахід проходить формальну експертизу, під час якої Державна служба інтелектуальної власності України перевіряє відповідність такої заявки вимогам Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», зокрема відповідність об'єкта, що заявляється, умовам патентоздатності. Якщо за результатами формальної експертизи встановлено, що заявлений винахід не відповідає вимогам патентоздатності, то заявнику надсилають рішення про відмову у видачі патенту на винахід (п. 3.4.6. Правил розгляду заявки на винахід). В порушення вимог Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» та зазначених правил Державна служба інтелектуальної власності України прийняла рішення про видачу патенту на винахід № 29524 та видала патент на винахід «Спосіб виготовлення паличок із дерев'яного шпону і лінію для його здійснення» ОСОБА_6 та ОСОБА_9

Таким чином, дії Державної служби інтелектуальної власності України щодо видачі патенту на винахід № 29524 ОСОБА_6 та ОСОБА_9 є незаконними, а тому позивач, враховуючи викладене, просив визнати недійсним патент № 29524 на винахід «Спосіб виготовлення паличок із дерев'яного шпону і лінію для його здійснення», виданий 15.11.2000 року ОСОБА_6 та ОСОБА_9; зобовязати Державну службу інтелектуальної власності України внести запис до Державного реєстру патентів України стосовно визнання недійсним патенту № 29524 на винахід «Спосіб виготовлення паличок із дерев'яного шпону і лінію для його здійснення», виданий 15.11.2000 року ОСОБА_6 та ОСОБА_9, та здійснити про це публікацію в офіційному бюлетені «Промислова власність»; стягнути з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору.

В подальшому, позивач, шляхом подання письмового доповнення обґрунтування позовних вимог, посилаючись на висновок експертизи об'єктів інтелектуальної власності № 42 від 15.01.2014 року, проведеної патентним повіреним України ОСОБА_11, зазначив, як підставу визнання патенту недійсним те, що патент України № 29524 на винахід «Спосіб виготовлення паличок із дерев'яного шпону і лінію для його здійснення» не є новим, не має винахідницького рівня та не є промислово придатним.

Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 26 квітня 2016 року позов задоволено та визнано недійсним патент № 29524 на винахід «Спосіб виготовлення паличок із дерев'яного шпону і лінію для його здійснення», виданий 15.11.2000 року ОСОБА_6 та ОСОБА_9, зобовязано Державну службу інтелектуальної власності України внести запис до Державного реєстру патентів України стосовно визнання недійсним патенту № 29524 на винахід «Спосіб виготовлення паличок із дерев'яного шпону і лінію для його здійснення», виданий 15.11.2000 року ОСОБА_6 та ОСОБА_9, та здійснити про це публікацію в офіційному бюлетені «Промислова власність», стягнуто солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_9 та Державної служби інтелектуальної власності України на користь ОСОБА_8 судові витрати у сумі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представником відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу на дане рішення, в якій він просить скасувати рішення суду, так як вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, ухваливши нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог позивача повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони по справі, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції до зміни в частині стягнення судових витрат і до залишення без змін в іншій частині з наступних підстав.

Розглядаючи спір в частині визнання патенту недійсним, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, і як наслідок ухвалив рішення в цій частині з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що винахід за патентом України № 29524 від 15.11.2000 року «Спосіб виготовлення паличок із деревяного шпону і лінія для його здійснення» не відповідає умові патентоздатності «промислова придатність» на дату подання заявки № 990020650 від 05.02.1999 року.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку судової колегії, заслуговують на увагу.

В той же час, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції в частині солідарного стягнення судового збору з відповідачів, а тому в цій частині рішення суду першої інстанції підлягає до зміни, відповідно до положень ст.309 ЦПК України.

Так, колегією суддів за матеріалами справи установлено, що 05.02.1999 року ОСОБА_6 та ОСОБА_9 було подано заявку на отримання патенту на винахід «Спосіб виготовлення паличок із дерев'яного шпону і лінію для його здійснення» та 15.11.2000 року, за результатами розгляду вказаної заявки, останні отримали патент на винахід № 29524 ( а. с. 6 т.1).

17.01.2005 року ОСОБА_8 та ОСОБА_10 був виданий патент на винахід №72051 «ОСОБА_4 для виготовлення паличок із деревного шпону» ( а. с. 12. т.1).

23.05.2012 року Придніпровським РВ УМВС України в Черкаській області проти співавтора патенту ОСОБА_8 - ОСОБА_10, за заявою ОСОБА_6, було порушено кримінальну справу за фактом привласнення авторства на винахід за ознаками злочину передбаченого ч. І ст. 177 КК України. У даній заяві ОСОБА_6 зазначив, що ОСОБА_10 використав у патенті №72051 від 17.01.2005 року всі ознаки патенту № 29524, чим порушив права ОСОБА_6 Дану постанову про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_10 було оскаржено до Соснівського райсуду м. Черкаси, який 16.07.2012 року її скасував, а постанова Соснівського райсуду м.Черкаси ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 09.08.2012 року була залишена в силі. Дані факти підтверджуються копіями постанови Соснівського районного суду м. Черкаси від 16.07.2012 року та ухвали апеляційного суду Черкаської області від 09.08.2012 року ( а. с. 18 23 т.1).

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа, відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 3 ЦПК України).

Відповідно до ст. 463 ЦК України, субєктами права інтелектуальної власності на винахід, корисну модель та промисловий зразок, є, зокрема, винахідник, автор промислового зразка.

Згідно ч. 1 ст. 432 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права інтелектуальної власності відповідно до ст. 16 цього Кодексу.

Співавторами патенту №72051 від 17.01.2005 року є ОСОБА_10 та ОСОБА_8, тобто, стверджуючи про привласнення авторства на винахід, ОСОБА_6 не визнає та оспорює права ОСОБА_8 як одного з авторів винаходу, що і змусило останнього звернутися до суду за захистом своїх прав.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку про те, що особа, права чи інтереси якої порушено видачею патенту, може у судовому порядку оскаржити його. При цьому, позивач посилався на порушення його прав тим, що здійснює підприємницьку діяльність і наявністью оспореного ним патенту йому чиняться перешкоди.

Так, судом першої інстанції було установлено, що відповідач ОСОБА_9, який разом із ОСОБА_6 є співавторами винаходу та отримали патент № 29524 «Спосіб виготовлення паличок із дерев'яного шпону і лінію для його здійснення», надав суду заяву про визнання позову, яку в судовому засіданні повністю підтримав його представник.

Зокрема, ОСОБА_9 зазначив те, що після реєстрації патенту в 2000 році вони з ОСОБА_6 намагалися зробити лінію за зареєстрованим патентом, але, зіткнувшись із труднощами та зрозумівши, що патент в тому вигляді, як вони його зареєстрували, промислово застосовувати не вийде, тому вони почали його удосконалювати. Так, в процесі практичної реалізації винаходу була отримана зовсім інша лінія, але вона працювала, на відміну від тієї, що вони разом з ОСОБА_6 зареєстрували в патенті. Вони планували закрити цей промислово не придатний патент № 29524, але потрібно було писати заявку та платити судовий збір, тому вони його залишили в дії, хоч фактично ні разу не використали (а.с.1-3 т.2).

Відповідно до ч. 1 ст. 459 Цивільного кодексу України, винахід вважається придатним для набуття права інтелектуальної власності на нього, якщо він, відповідно до закону, є новим, має винахідницький рівень і придатний для промислового використання.

Згідно з нормами статті 463 ЦК України суб'єктами права інтелектуальної власності на винахід, корисну модель та промисловий зразок є: 1) винахідник, автор промислового зразка; 2) інші особи, які набули прав на винахід, корисну модель та промисловий зразок за договором чи законом.

Патент надає його власнику виключне право використовувати винахід (корисну модель) за своїм розсудом, якщо таке використання не порушує прав інших власників патентів відповідно до ч. 2 ст. 28 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі».

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», патент може бути визнано судом недійсним повністю або частково у разі: а) невідповідності запатентованого винаходу (корисної моделі) умовам патентоздатності, що визначені статтею 7 цього Закону; б) наявності у формулі винаходу (корисної моделі) ознак, яких не було у поданій заявці.

Відповідно до ч. 1 та ч. 8 ст. 7 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», винахід відповідає умовам патентоздатності, якщо він є новим, має винахідницький рівень і є промислово придатним. Винахід (корисна модель) визнається промислово придатним, якщо його може бути використано у промисловості або в іншій сфері діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 35 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» захист прав на винахід (корисну модель) здійснюється у судовому та іншому встановленому законом порядку.

Під час розгляду справи, районним судом, за клопотанням сторін, було постановлено дві ухвали від 15.05.2014 року та 18.12.2014 року про призначення, відповідно, судової експертизи обєктів інтелектуальної власності (за клопотанням сторони позивача) та судової експертизи обєктів інтелектуальної власності (за клопотанням представників відповідача ОСОБА_6Г.).

За висновками обох судових експертиз встановлено, що винахід за патентом України № 29524 від 15.11.2000 року «Спосіб виготовлення паличок із деревяного шпону і лінія для його здійснення» не відповідає умові патентоздатності «промислова придатність» на дату подання заявки № 990020650 від 05.02.1999 року ( а . с. 156, 182- 195, т. 1, а. с 40 - 41, 103 122 , 135 157 т.2).

За таких обставин, суд першої інстанції правильно визначив, що висновки вищезазначених експертиз є належними доказами у справі, не викликають сумнівів щодо компетентності експертів, повноти їх відповіді на поставлені питання.

Крім того, судом першої інстанції, при ухваленні рішення, взяв до уваги висновок експертизи обєктів інтелектуальної власності № 42 від 15.01.2014 року, складений патентним повіреним України (реєстраційний № 10) ОСОБА_11, згідно якого винахід за патентом України № 29524 від 15.11.2000 року на винахід «Спосіб виготовлення паличок із дерев'яного шпону і лінія для його здійснення не відповідає умові патентно здатності промислова придатність на дату подання заявки № 99020650 від 05.02.1999 року при використанні як мокрого, так і сухого шпону.

Зважаючи на те, що висновок експерта ОСОБА_11 від 15.01.2014 року виконаний не на підставі ухвали суду, а тому згідно з вимогами ЦПК України оцінюється за правилами письмового доказу, як і інші докази по справі, у звязку з чим, доводи апеляційної скарги щодо правомірності оцінки доказів судом першої інстанції є не обгрунтованими.

Щодо доводів апеляційної скарги відносно висновку експерта № 50/14 за результатами проведення судової експертизи у сфері інтелектуальної власності у цивільній справі, яка перебувала у провадженні Соломянського районного суду м. Києва, № 760/3807/14-ц (2-2353/14) від 15.06.2014 року за позовом ОСОБА_12 до Державної служби інтелектуальної власності України, ОСОБА_6, третя особа ОСОБА_9 про визнання недійсним патенту та зобовязання вчинити дії, доданого до матеріалів справи стороною відповідачів, як доказ відповідності патенту № 29524 вимогам, встановленим чинним законодавством, то суд першої інстанції обґрунтовано не взяв його до уваги як доказ, оскільки предмет спору та предмет проведених експертиз у справі № 760/3807/14-ц та даній справі є різними, що також підтверджується ухвалами Соломянського районного суду м. Києва та апеляційного суду м. Києва, постановленими в справі № 760/3807/14-ц, згідно яких, представник ОСОБА_6 наполягав на зазначених вище обставинах.

Відповідно до п. 3.2. Правил розгляду заявки на винахід та заявки на корисну модель затверджених Наказом Міністерства освіти і науки України від 15 березня 2002 року № 197, кожна заявка на винахід проходить формальну експертизу, під час якої Державної служби інтелектуальної власності України перевіряє відповідність такої заявки вимогам Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», зокрема відповідність об'єкта, що заявляється, умовам патентоздатності.

Якщо за результатами формальної експертизи встановлено, що заявлений винахід не відповідає вимогам патентоздатності, то заявнику надсилають рішення про відмову у видачі патенту на винахід (п. 3.4.6. Правил розгляду заявки на винахід).

Як вбачається з вищевикладеного, висновками двох проведених у справі експертиз обєктів інтелектуальної власності встановлено, що винахід за патентом України № 29524 від 15.11.2000 року «Спосіб виготовлення паличок із деревяного шпону і лінія для його здійснення» на дату подання заявки № 990020650 від 05.02.1999 року умові патентоздатності «промислова придатність» не відповідав, проте Державний департамент інтелектуальної власності, правонаступником якого є Державна служба інтелектуальної власності України, вимоги ЗУ «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» порушив, прийняв рішення про видачу та видав ОСОБА_6 та ОСОБА_9 патент № 29534 на винахід «Спосіб виготовлення паличок із дерев'яного шпону і лінію для його здійснення».

Відповідно до ст. 469 ЦК України, права інтелектуальної власності на корисну модель визнаються недійсними з підстав та в порядку, встановлених законом. За приписами ст. 462 ЦК України, набуття права інтелектуальної власності на корисну модель засвідчується патентом, тому суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про задоволення позову та визнання недійсним оспорюваного патенту.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивачем були надані суду належні докази того, що оспорюваний патент підлягає визнанню у судовому порядку недійсним, оскільки він не відповідає умовам патентоздатності, які встановлені статтею 7, 33 Закону України Про охорону прав на винаходи і корисні моделі .

Таким чином, суд першої інстанції зясував всі обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення сторін, дослідив всі фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, правильно встановив які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та правову норму яка підлягає застосуванню до цих правовідносин та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Відповідно до п.35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Тобто, з відповідачів належить стягнути на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243, 60 гривень пропорційно, а саме по 81,20 гривень з кожного.

А тому, з врахуванням встановлених обставин, матеріалів справи, доводів сторін та апеляційної скарги, положень норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає до зміни тільки в частині стягнення судових витрат, а в іншій частині до залишення без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги в цій частині не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на законність ухваленого рішення, у звязку з чим апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 26 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6, ОСОБА_9, Державної служби інтелектуальної власності України, третя особа - ОСОБА_10 про визнання патенту недійсним та зобовязання вчинити певні дії, - в частині стягнення судових витрат змінити та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_6, ОСОБА_9, Державної служби інтелектуальної власності України на користь ОСОБА_8 понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243, 60 гривень пропорційно, а саме по 81,20 гривень з кожного, в іншій частині рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили негайно з моменту проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :