Справа № 144/1305/15-ц Провадження № 22-ц/772/2750/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 23Доповідач Зайцев А. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Зайцева А.Ю.,

суддів: Панасюка О.С., Шемети Т.М.,

при секретарі: Топольській В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу Приватного підприємства «ЗІС» на рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 21.07.2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного підприємства «ЗІС», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог відділ Держгеокадастру у Теплицькому районі про визнання договору оренди землі недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернулася у суд з позовом до Приватного підприємства «ЗІС» (далі ПП «ЗІС»), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог відділ Держгеокадастру у Теплицькому районі про визнання договору оренди землі недійсним.

Зазначала, що їй відповідно до державного акта серія ЯА №230083 від 16.03.2005 року на праві приватної власності належить земельна ділянка загальною площею 2,3420 га, яка розташована на території Петрашівської сільської ради Теплицького району Вінницької області, цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

У січні 2015 року позивачці стало відомо про те, що існує договір оренди землі від 19.04.2006 року та зміни про продовження договору оренди землі від 07.05.2010 року, укладені від її імені з ПП «ЗІС», які вона не підписувала, чим порушуються її майнові права.

Посилаючись на зазначене, позивач просила визнати недійсним договір оренди землі від 19.04.2006 року, зареєстрований Теплицьким районним відділом Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 09.08.2006 року за №55.

Рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 21.07.2016 року позов задоволено.

Визнано договір оренди землі укладений 19.04.2006 року між ОСОБА_2 та Приватним підприємством «ЗІС», зареєстрований Теплицьким районним відділом Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 09.08.2006 року за №55 недійсним.

Стягнуто з ПП «ЗІС» на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати в сумі 2737 грн. 44 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПП «ЗІС» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у позові відмовити у звязку зі спливом строку позовної давності.

На зазначену апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 подав заперечення, в яких просив відхилити апеляційну скаргу ПП «ЗІС» через її безпідставність, а рішення суду залишити без змін.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 відповідно до державного акта серія ЯА №230083 від 16.03.2005 року на праві приватної власності належить земельна ділянка загальною площею 2,3420 га, яка розташована на території Петрашівської сільської ради Теплицького району Вінницької області, цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно з договором оренди землі №168 від 19.04.2006 року, ОСОБА_2 передала зазначену земельну ділянку в оренду ПП «ЗІС» строком на 10 років. Даний договір зареєстрований в Теплицькому районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 09.08.2006 року за №55.

Змінами (доповненнями) від 07.05.2010 року до договору оренди землі, сторони збільшили розмір орендної плати та термін дії договору оренди землі на 15 років до 2025 року. Дані зміни (доповнення) до договору оренди землі зареєстровані у Теплицькому районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 12.05.2010 року за №67.

Згідно з висновком судово-почеркознавчої експертизи №119/тдд від 26.01.2016 року підпис в оспорюваному договорі оренди землі в примірнику наданому відділом Держземагенства у Теплицькому районі в графі «Реквізити» підпис орендодавець, виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою.

Вирішуючи спір та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що договір оренди землі №168 від 19.04.2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ПП «ЗІС», строком на 10 років та зареєстрований в Теплицькому районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 09.08.2006 року за №53, відповідно до положень ч.2 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України є недійсним, і таким, що порушує майнові права позивача та не відповідає її волевиявленню, оскільки цей договір позивач не підписувала. Суд також виходив із того, що підстав для застосування позовної давності до заявлених вимог за поданою заявою відповідача немає, через те, що позивачем строк позовної давності не пропущено, оскільки початок перебігу позовної давності, відповідно до положень ч.1 ст.267 ЦК України слід рахувати від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, тобто про наявність спірного договору оренди та внесення змін до нього позивач дізналась лише у січні 2015 року, після звернення ПП «ЗІС» до адміністративного суду з позовом про скасування рішень про державну реєстрацію договорів оренди з ТОВ «Теплик-Агро», серед яких був і договір ОСОБА_2, тому позовна давність позивачем не пропущена.

Судова колегія вважає, що такі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що спірний договір оренди землі, укладений від імені ОСОБА_2, підписаний не нею, а іншою особою. Таким чином спірний договір був укладений без волевиявлення ОСОБА_2, а тому він є недійсним на підставі ч.2 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України.

Доводів про порушення норм матеріального і процесуального права, які дають підстави для скасування чи зміни судового рішення, апеляційна скарга не містить, а зазначені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильні висновки суду.

Наведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд першої інстанції необґрунтовано послався у рішення на доказ - висновок експерта №119/тдд від 26.01.2016 року, який, на думку апелянта, є недопустимим доказом, судова колегія вважає безпідставними, оскільки висновок експерта містить інформацію щодо предмета доказування, експертиза проведена відповідно до норм процесуального права, належною особою, яка попереджалася про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Безпідставними судова колегія вважає посилання в апеляційній скарзі на те, що свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 памятають як ОСОБА_2 підписувала у 2006 році спірний договір оренди землі, оскільки свідчення свідків не є належним засобом доказування факту вчинення правочину відповідно до ч.1 ст.218 ЦК України.

Не можна погодитись також з доводами апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 пропущено строк позовної давності за заявленими нею вимогами, оскільки такі доводи суперечать нормам матеріального та процесуального права та спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач дізналася про порушення свого права, тобто про наявність спірного договору оренди землі та змін (доповнень) до договору оренди, лише у січні 2015 року після звернення ПП «ЗІС» до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом про скасування рішень про державну реєстрацію договорів оренди з ТОВ «Теплик-Агро», серед яких був і договір ОСОБА_2, що в розумінні ч.1 ст.261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги про те, що початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з моменту укладення спірного договору чи змін (доповнень) до договору оренди, зважаючи на те, що ОСОБА_2 отримувала орендну плату, судова колегія вважає безпідставними, адже отримування орендної плати не є безспірним доказом того, що позивачці було відомо про укладений від її імені договір оренди землі від 19.04.2006 року та укладені зміни (доповнення) від 07.05.2010 року до договору оренди землі. Судова колегія враховує те, що відповідачем не доведено належними доказами, як того вимагає ст.60 ЦПК України те, що ОСОБА_2 пропущено строк позовної давності. Зокрема не доведено, що позивач знала про наявність оскаржуваного договору чи змін (доповнень) до договору оренди землі та була ознайомлена з їх текстом поза межами строку позовної давності.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме прийняття судом доказів з порушенням строку їх прийняття, тобто після початку розгляду справи по суті (копія ухвали адміністративного суду про відкриття провадження у справі та копія адміністративного позову), не спростовує правильні висновки суду і не може бути правовою підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до положень ч.3 ст.309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Як вбачається зі справи судом першої інстанції вона вирішена правильно, а тому вказане процесуальне порушення не може бути підставою для скасування правильного по суті рішення.

Згідно з ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, судова колегія вважає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення дотримані норми матеріального та процесуального права, а відтак апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «ЗІС» - відхилити.

Рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 21.07.2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного підприємства «ЗІС», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог відділ Держгеокадастру у Теплицькому районі про визнання договору оренди землі недійсним залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_7

Судді: /підпис/ ОСОБА_8

/підпис/ ОСОБА_9

Згідно з оригіналом.

Суддя: