У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Київської міської клінічної офтальмологічної лікарні «Центр мікрохірургії ока», треті особи: Первинна профспілкова організація Київської міської клінічної офтальмологічної лікарні «Центр мікрохірургії ока» та Вільна профспілка медичних працівників України, про визнання звільнення з роботи незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 3 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 7 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що вона з 1994 року працювала на посаді лікаря-офтальмолога відділення «Відновного лікування Київської міської клінічної офтальмологічної лікарні «Центр мікрохірургії ока» (далі - КМКОЛ «ЦМХО»), а з 18 березня 2014 року є керівником Первинної профспілкової організації КМКОЛ «ЦМХО». 3 жовтня 2014 року наказом з особового складу № 113 вона була звільнена із займаної посади на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України у зв'язку із затвердженням нової структури КМКОЛ «ЦМХО» згідно із наказом Департаменту охорони здоров'я виконавчого органу Київської міської ради від 4 липня 2014 року № 552 та введенням в дію нового штатного розпису з 11 вересня 2014 року, в якому відсутня посада лікаря-офтальмолога відділення «Відновного лікування», яку вона обіймає.

Вважала, що її звільнення є незаконним та безпідставним, а наказ від 3 жовтня 2014 року № 113 таким, що підлягає скасуванню, оскільки вона є головою та дійсним членом Первинної профспілкової організації КМКОЛ «ЦМХО» (далі - ППО КМКОЛ «ЦМХО»), а її звільнення відбулось без попередньої згоди виборного органу ППО КМКОЛ «ЦМХО» та вищого виборного органу ППО КМКОЛ «ЦМХО», що є порушенням гарантій для працівників підприємств, установ та організацій, обраних до профспілкових органів, які закріплені КЗпП України та Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Зазначала, що крім спеціальних вимог законодавства, які регулюють порядок звільнення керівника профспілкової організації, відповідачем було також порушено загальний порядок звільнення, передбачений чинним законодавством про працю України, оскільки 1 серпня 2014 року вона отримала попередження про майбутнє звільнення у зв'язку із структурними змінами в КМКОЛ «ЦМХО», в якому їй одночасно було запропоновано вакантну посаду лікаря-офтальмолога консультативно-діагностичної поліклініки для дорослих. Позивачка вважала, що посада лікаря-офтальмолога консультативно-діагностичної поліклініки для дорослих була їй запропонована з порушенням вимог, встановлених нормами КЗпП України, оскільки вона не має стажу роботи на вказаній посаді, а станом на 3 жовтня 2014 року існували інші вакантні посади, що відповідали її кваліфікації, однак їй безпідставно не були запропоновані. Разом з цим, вакантні посади були запропоновані особам, які на відміну від неї, не мають переваг, визначених у ст. 42 КЗпП України.

Крім того, вказувала, що підставою для визнання її звільнення незаконним є те, що в трудовій книжці та наказі про звільнення від 3 жовтня 2014 року № 113, як підстава для звільнення вказана не ч. 1 ст. 1 ст. 40 КЗпП України, як було зазначено в попередженні від 1 серпня 2014 року, а ч. 6 ст. 36 КЗпП України, тобто звільнення відбулося у зв'язку з відмовою працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмовою від продовження роботи у зв'язку зі зміною істотних умов праці.

Зазначала, що переведення на іншу посаду не є зміною істотних умов праці в розумінні ч. 6 ст. 36 КЗпП України, оскільки під час переведення відбувається зміна посади, а не істотних умов праці на займаній посаді.

Таким чином, просила задовольнити позов.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 3 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 7 жовтня

2015 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_4 на посаді лікаря-офтальмолога відділення «Відновного лікування» КМКОЛ «ЦМХО» з 3 жовтня 2014 року.

Стягнуто з КМКОЛ «ЦМХО» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10 жовтня 2014 року по 3 червня 2015 року в розмірі 23 674 грн 08 коп. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 2 тис. грн.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_4 на посаді лікаря-офтальмолога відділення відновного лікування КМКОЛ «ЦМХО» з 3 жовтня 2014 року допущено до негайного виконання.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 лютого 2016 року касаційну скаргу КМКОЛ «ЦМХО» відхилено, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 3 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 7 жовтня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до ч. 6 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є, зокрема, відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмовою від продовження роботи у зв'язку зі зміною істотних умов праці.

Згідноіз п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, а відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України, звільнення з підстав, зазначених у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Зокрема, суди першої та апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням п. 6 ст. 36 КЗпП України, дійшли правильного висновку про часткове задоволення позову.

З матеріалів справи вбачається, що як підставу для звільнення ОСОБА_4 в наказі від 3 жовтня 2014 року № 113 було зазначено п. 6 ст. 36 КЗпП України, а саме: у зв'язку із затвердженням нової структури та введенням в дію нового штатного розпису, в якому відсутня посада, яку обіймала позивач, та її відмовою від переведення на іншу запропоновану посаду.

Разом з тим, у попередженні від 1 серпня 2014 року про наступне звільнення ОСОБА_4 з займаної посади підстава для звільнення була вказана ч. 1 ст. 1 ст. 40 КЗпП України.

Таким чином, правильними є висновки судів про те, що переведення на іншу посаду не є зміною істотних умов праці в розумінні ч. 6 ст. 36 КЗпП України, оскільки під час переведення відбувається зміна посади, а не істотних умов праці на займаній посаді.

Також, вирішуючи спір, судами було встановлено, що профспілковий комітет ППО КМКОЛ «ЦМХО» ВПМПУ надав висновок, з якого вбачається, що на засіданні 4 лютого 2015 року було прийнято рішення про відмову в наданні згоди на звільнення ОСОБА_4

Президія Вільної профспілки медичних працівників України також вирішила не надавати згоду на звільнення ОСОБА_4

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 3 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 7 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

В.І.Журавель

С.Ф. Хопта