Справа № 750/8798/16-ц
Провадження № 2/750/2523/16

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 грудня 2016 року м.Чернігів
Деснянський районний суд м. Чернігова

у складі головуючого - судді Логвіної Т.В.

при секретарі Примак Т.В.

з участю позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про скасування наказу, зміну формулювання підстав звільнення та стягнення коштів,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України та просить скасувати п. 4 наказу військової частини НОМЕР_1 від 01.12.1998 року № 209, визнати позивача звільненим з посади діловода військової частини НОМЕР_1 за п. 1 ст. 40 КЗпП України, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02 грудня 1998 року, вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку, трьохмісячний середній заробіток на період працевлаштування, надати щорічну основну відпустку з виплатою грошової компенсації та відпустку без збереження заробітної плати за час вимушеного прогулу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що його звільнення у зв`язку з невідповідністю займаній посаді є незаконним та його мали звільнити на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, оскільки військову частину було ліквідовано. Крім того, після звільнення позивач не може працевлаштуватися з таким формулюванням причини звільнення у трудовій книжці.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву з проханням застосувати строк позовної давності (а.с. 23-24), а також заяву із зазначенням про те, що відповідати за позовом має військова частина НОМЕР_2 , яка є правонаступником військової частини НОМЕР_1 , що знаходилася у підпорядкуванні Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Стаття 11 ЦПК України встановлює, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про Збройні Сили України», пункту 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 р. № 671, Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади. До визначених названим Положенням повноважень Міністерства оборони України та його посадових осіб звільнення працівників у військових частинах Збройних Сил України не належить.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач був звільнений наказом командира військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до частини 1 статті 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

В судовому засіданні позивач клопотання відповідно до приписів ч. 1 ст. 33 ЦПК України не заявляв та наполягав на тому, що за позовом повинно відповідати саме Міністерство оборони України.

У порядку ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

В даному випадку позивачем пропущено встановлений законодавством строк звернення до суду із зазначеним позовом, оскільки позовна заява складена у вересні 2016 року, а звільнено позивача було у грудні 1998 року.

При застосуванні правових наслідків пропуску строків суди, які розглядають трудові спори, керуються постановою Пленуму ВСУ №9 від 06.11.92 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів». У постанові зазначено, зокрема, що у кожному випадку суд зобов`язаний перевірити й обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити пропущений строк.

Позивачем не зазначено підстав пропуску строку звернення до суду з позовом про скасування наказу про звільнення.

Таким чином, враховуючи те, що позов подано до неналежного відповідача, строк звернення до суду позивачем пропущено без поважних причин, а також те, що в судовому засіданні не встановлено підстав, за яких трудовий договір між сторонами можливо було розірвати на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпП України, позов за викладеними в ньому підставами задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 10, 60, 61, 209, 212, 213 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів після проголошення в порядку ч. 1 статті 294 ЦПК України.

Суддя