Справа № 172/476/16-ц
Провадження № 2/172/358/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.09.2016 року Васильківський районний суд Дніпропетровської області в складі: судді - Порох К.Г.,

секретаря - Голубенко Т.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Васильківка цивільну справу за заявою ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "ВАШ АВТО"

Про захист прав споживача та стягнення коштів в розмірі 88000гривень.

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з зазначеним позовом вказуючи, що 12 квітня 2016року між нею, ОСОБА_2, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "ВАШ АВТО" , було укладено договір Фінансового лізингу №003734 з Додатками, згідно якого предметом лізингу по договору є: автомобіль ЗАЗ Lanos standart. За умовами договору лізингодавець бере на себе зобов"язання придбати предмет лізингу ( автомобіль ЗАЗ Lanos stardart) у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу (позивачці) на умовах передбачених договором.

На сайті ОLX.UA позивач знайшла вищевказаний транспортний засіб за ціною 105 000грн. та зателефонувала до продавця, який підтвердив акційну ціну авто. При зверненні до відповідача в усній формі його представник їй роз"яснила, що дійсно таке авто є за акційною ціною вказаною на сайті. Позивач повинна спочатку сплатити передплату за транспортний засіб 88000грн. шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок відповідача, після чого з нею буде укладено договір лізингу і протягном декількох днів відповідач передаcть в користування предмет лізингу . В той же день нею було сплачено рахунок на суму 88000грн.. Вдома уважно прочитавши договір та додатки до нього, вона зрозуміла, що її обманули. Вартість предмету лізингу в договорі майже вдвічі більша ніж та на яку вона розраховувала.

Представником компанії їй не було роз"яснено призначення платежу в сумі 19 650грн., який виявився адміністративним платежем, тобто винагородою лізингодавцю за організаційні заходи, пов"язані з підготовкою, перевіркою, розглядом та укладенням договору.

Представник відповідача не надала їй достовірної інформації, завірила в тому, що всі істотні умови договору вона їй пояснила та спонукала підписати швидше договір, мотивуючи тим, що на неї чекають інші особи, бажаючі укласти договір лізингу. Сума в розмірі 65350грн. зарахована як авансовий внесок. Крім того, протягом обумовленого строку предмет лізингу так і не був їй переданий відповідачем. Неодноразові її звернення до компанії залишились без належного реагування.

Під час попередніх переговорів представником компанії її введено в оману щодо виконання договірних зобов"язань.

Так, умовами Договору повернення сплачених коштів не передбачено, можливість розірвання договору з ініціативи лізінгоодержувача без втрати грошових коштів не передбачена, що є порушенням прав позивача як споживача.

Крім того, Договір містить ряд інших положень, що порушують вимоги ЦК про свободу договору, рівність сторін у договорі, права лізингоодержувача як споживача.

Так, п.1.4 Договору передбачає можливість зміни предмету лізингу на інший предмет лізингу до моменту купівлі предмета лізингу незалежно від заяви лізингоодержувача;

-п.5.5. Договору - встановлює, що будь-які поліпшення, модифікації або зміни предмета лізингу або його з"єднання з будь-яким нерухомим або рухомими об"єктами дозволяються лише на підставі попереднього письмового погодження з лізингодавцем. При наявності такої письмової вимоги лізингодавця перед поверненням предмета лізингу, лізингоодержувач зобов"язаний за власний рахунок відновити його початковий стан з урахуванням нормального зносу;

- в той же час п.5.6 Договору передбачено, що лізингоодержувач зобов"язаний за власний рахунок забезпечити відповідність предмета лізингу всім нормативним вимогам та вносити такі зміни, модифікації та доповнення до предмета лізингу, які можуть час від часу вимагатися будь-яким законом, правилом, розпорядженням, нормативним актом або наказом державного органу, виданим в межах його компетенції.

Тобто, лізингоодержувач з одного боку без повідомлення лізингодавця не має права робити зміни в предметі лізингу і в той же час зобов"язаний це зробити.

Пунктом 10.13 Договору передбачено, що Лізингодавець має право змінити розмір лізингових платежів або проіндексувати їх від різних факторів, а лізингоодержувач зобов"язаний прийняти такі зміни. Лізингодавець залишив за собою право в односторонньому порядку збільшувати розмір лізингового плтежу, не надаючи лізингоодержувачу право відмовитися, тобто передбачено лише імперативний порядок прийняття цих змін, що є несправедливою умовою відносно позивача та суперечить законодавству.

Несправедливим є положення п.10.11 Договору, що не передбачає можливості вимагати від лізингодавця жодного відшкодування або зменшення суми платиежів за даним договором незалежно від причин перерви експлуатації предмета лізингу, за будь-яких обставин лізингоодержувач не має можливості вплинути на розмір лізингових платежів. Якщо предмет лізингу буде відсутній з вини лізингодавця , лізингоодержувач все одно зобов"язаний сплачувати рахунки.

Зазначені положення суперечать приписам ч.3-4,6 ст.762 ЦК України про звільнення лізингоодержувача від сплати дізингових платежів за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

В п.10.15 Договору передбачено - у разі невизначеної у даному договорі зміни розмірів лізингових платежів лізингодавець і лізингоодержувач складають додаткову угоду до даного договору, а також на вимогу лізингодавця підписуют акт коригування вартості предмета договору. У разі відмови лізингоодержувача від підписання такої додаткової угоди та/або акту коригування вартості предмета лізингу, лізингодавець має право розірвати даний договір, після чого лізингоодержувач зобов"язаний повернути лізингодавцю предмет лізингу протягом 5(п"яти) днів з моменту отримання від лізингодавця письмової пропозиції про зміну розмірів лізингових платежів, при цьому раніше сплачені лізингові платежі поверненню не підлягають. Тобто, позивачу, як споживачу, не надається можливість відмовитися від зміни (збільшення) розміру лізингових платежів відповідачем в процесі виконання договору відповідачем і неповернення вже сплачених платежів. Зазначена позиція в договорі суперечмть нормам ст.627ЦК України про свободу договору.

Пунктом 12.5 передбачено, що за несвоєчасне внесення лізингових платежів лізингоодержувач зобов"язаний сплачувати лізингодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день просрочення, крім того повинен сплачувати проценти за користування чужими коштами в розмірі 3% річних від суми заборгованості за кожен день просрочення. В той час як договором не передбачено жодної санкції щодо лізингодавця у разі порушень умов та строків договору, що призводить до дисбалансу договірних відносин.

До істотних умов договору лізингу Закон України "Про фінансовий лізинг" відносить умову про лізингові платежі, які , згідно ч.2ст.16 Закону "Про фінансовий лізинг" можуть включати:

а)суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу;

б)платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно;

в)компенсацію відсотків за кредитом;

г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов"язані з виконанням договору лізингу. Перелік лізингових платежів є вичерпним.

Умовами ж договору передбачено (п.9.7) кошти, які сплачуються Лізингоодержувачем до моменту отримання предмета лізингу , незалежно від їх призначення, яке вказується в квитанції, зараховуються по даному договору у наступному порядку:

- Адміністративний платіж, Авансовий платіж, Комісія за передачу предмета лізингу, у разі наявності, різниця до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.4ст.9 даного Договору, або різниця до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.6.ст.9даного Договору.

Отже, складова першого лізингового платежу "Адміністративний платіж" виходить за межі переліку таких платежів, передбачених законом.

Крім того, Розділом 12 Договору "Порядок розірвання договору. Порядок повернення коштів. Відповідальність сторін і порядок повернення предмета лізингу" встановлена жорстка відповідальність споживача перед лізингодавцем за невиконання будь-яких умов договору, і, водночас, відсутня така відповідальність лізингодавця перед споживачем.

Так, в п.п.12.1-12.13 Договору стосовно лізингоодержувача, встановлено відповідальність у вигляді сплати штрафних санкцій, розірвання договору лізингодавцем, відшкодування збитків, повернення предмета лізингу. Споживач же позбавлений можливості захистити свої права та інтереси у випадку порушення відповідачем умов договору.

Згідно п.12.1 договору Лізингоодержувач, який не сплатив лізингові платежі, передбачені в п.1.7, та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням з поверненням 60% від сплаченого Авансового платежу або частини Авансових платежів, 40% Лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає.

Відповідно до умов цього пункту договору з сплачених позивачем коштів вираховується : 88000грн. - 19650 (Адміністративний платіж) = 68350грн., що складає авансовий платіж. З цієї суми на користь Лізіингодавця утримується штраф за дострокове розірвання договору - 40% , що становить 27340грн.. з лізингоодержувача всього утримується : 19650грн.(адміністративний платіж) +27340грн. (штраф за дострокове розірвання договору), разом 46990грн., що більше 50% від сплаченої позивачкою суми.

На думку позивача згадані положення розділу 12 Договору є несправедливими, оскільки встановлюють жорстку відповідальність за порушення умов договору лише споживача, усунувши відповідальність лізингодавця, не надають право споживачу вимагати дострокового розірвання договору, передбачають покладення на споживача штрафу за дострокове розірвання договору, і надають лізингодавцеві, відповідачеві у справі, право не повертати суму комісії за організацію договору у випадку дострокового розірвання договору споживачем.

З аналізу правил ст.1 п. 17,18, 22 Закону України "Про захист прав споживачів" вбачається, що лізингові платежі складаються з винагороди та компенсаційних витрат, що безпосередньо пов"язані з виконанням договору. Згідно ж змісту Договору фінансового лізингу адміністративний платіж - це платіж, який позивач сплачує відповідачеві за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору.

Тому адміністративний платіж не є сплатою винагороди за послуги, оскільки перевірка , розгляд та підготовка документів для укладання договору лізингу відповідачем не є послугою в розумінні пункту 17 ст.11Закону України "Про захист прав споживачів", так як є благом, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Відповідно до п. 6ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач має право протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку починається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Тобто лізингоодержувачу в даному випадку повинно бути надано право на розірвання договору впродовж 14 днів з моменту його укладення. Дане право передбачено статтею 707 ЦК України.

Однак, відповідачем не враховані вищезгадані норми законодавства і всупереч їм, лізингодавець не надав можливості лізингоодержувачу відмовитись від договору.

В порушення вимог п.5ч.3ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" лізингодавцем лізингоодержувачу встановлені вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад 50% вартості продукції) у разі невиконання ним зобов"язань за договором. Так в п.10.15 Договору передбачено - у разі відмови лізингоодержувача від підписання додаткової угоди та/або акту коригування вартості предмета лізингу, лізингодавець має право розірвати цей договір, після чого лізингоодержувач зобов"язаний повернути лізингодавцю предмет лізингу протягом 5 календарних днів з моменту отримання від лізингодавця письмової пропозиції про зміну розмірів лізингових платежів, при цьому раніше сплачені лізингові платежі поверненню не підлягають.

Отже, лізингоодержувач взагалі позбавлений можливості повернути сплачені кошти (більше 50% від вартості предмета лізингу), а для лізингодавця в даном увипадку не передбачено такого ж наслідку у разі невиконання ним договору, в той час як лізингоодержувач зобов"язаний повернути предмет лізингу і залишити йому всі сплачені до цього часу кошти.

Також укладений Договір фінансового лізингу не містить всіх істотних умов, а саме - предмета договору(лізингу). Всупереч вимогам Закаону України "Про фінансовий лізинг" та нормам ЦК України як у договорі так і у специфікації відсутня обов"язкова для договору фінансового лізингу істотна умова щодо його предмету у обсягах, визначених законом. Так, у зазначених договірних документах, предметом лізингу зазначено " ЗАЗ Lanos ", але його не можна вважати предметом лізингу, оскільки він не визначений індивідуальними ознаками ( не вказано який саме транспортний засіб і чи це транспортний засіб взагалі, його виробника, колір, з пробігом чи ні, модель, комплектація, рік випуску, згідно якого прайсу тощо).

Приписи ч.1ст.767ЦК України встановлюють обов"язок передачі у найм предмета, який відповідає комплектності та у стані, який відповідає умовам договору. Оскільки , виходячи з умов Договору неможливо визначити яку саме комплектність, стан та інші індивідуальні ознаки, з можливих варіантів, повинен мати Предмет Лізингу , то не має підстав вважати, що позивач та відповідач у вказаному договорі дійшли згоди щодо усіх обов"язкових та суттєвих умов договору.

Відповідно до п.16.13 Договору -Додатки до договору фінансового лізингу є невід"ємною частиною даного Договору. Всупереч даній нормі відповідачем не надано позивачу Додаток № 3 - "Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів між сторонами", що є істотною умовою вказаного Договору лізингу, з чого можна зробити висновок, що позивач не був ознайомлений із Графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів.

З аналізу спірного договору вбачається, що всупереч принципу добросовісності , наслідком договору є істотний дисбаланс договірних прав та обов"язків на шкоду споживачеві.

Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачає пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг").

Відповідач не має такої ліцензії, а тому відповідно до частини 1ст.227ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу(ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Позивач вважає, що договір лізингу за своєю природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст.628ЦК України.

Згідно приписів ст.799ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до положень ч.1ст.220ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.Оспорюваний Договір фінансового лізингу від 12 квітня 2016року, укладений між позивачем і відповідачем ТОВ"Лізингова компанія "ВАШ АВТО" нотаріально посвідчено не було.

Позивач в обгрунтування своїх вимог посилається положення Директиви 2005/29/ЄС Єропейського Парламенту та Ради Європи від 11.05.2005року щодо несправедливих видів торгівельної практики, де зазначається, що фінансові послуги через їхню складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детельних вимог, включаючи зобов"язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору. Директива розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди.

Згідно п.2 ст.7 Директиви, комерційна діяльність вважається такою, що вводить в оману, якщо вона містить недостовірну інформацію або створює загальне враження, що вводить або може ввести в оману, навіть якщо інформація вірна у відношеннні одного або декількох елементів такої інформації.

Разом з тим, бездіяльністю, що вводить в оману, вважається така кеомерційна діяльність, в якій, виходячи з фактичної ситуації, приймаючи до уваги всі особливості , обставини та обмеження комунікативного середовища, продавець надає суттєво необхідної середньостатистичному споживачеві інформації для прийняття обдуманого рішення щодо угоди , що веде або може призвести до укладення середньостатистичним покупцем угоди , яка не була б укладена ним при інших обставинах. Такою що ввадить в оману бездіяльністю визнається неподання продавцем або несвоєчасне надання в двоякій, нечіткій, незрозумілій формі інформації, що вважається суттєвою. Зокрема, суттєвою є інформація про ціну угоди.

Позивач вважає, що опосередкований обман з боку відповідача мав місце в тому, що умови спірного договору фінансового лізингу мали суперечності між окремими його положеннями та Додатками.

Позивач вказує, що неправильно сприймала умови договору, а саме Додатку №1, вважаючи всі зазначені в ньому платежі як виплату вартості транспортного засобу частинами, оскільки всі зазначені в ньому платежі були визначені як " графік сплати першого лізингового платежу".

Оскільки призначення платежу 88000грн. відповідає визначенню цього платежу в договорі, відповідач повинен був повернути вказаний платіж. Так як відповідач цього не зробив, це свідчить саме про опосередкований обман позивача як споживача фінансової послуги.

Позивач вважає, що Договір фінансового лізингу з відповідачем не відповідає вимогам ст.203 ЦК України, так як у ньому:

- наявні несправедливі умови договору фінансового лізингу відповідно до положень Закону України "Про захист прав споживача";

- Договір суперечить положенням Цивільного Кодексу України;

-Договір суперечить Закону України ""Про фінансовий лізинг" та положенням постанови НБУ від 10.05.2007року, № 168;

- Договір суперечить п.9 ч.1ст.6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг";

- Договір суперечить положенням Конституції України;

-Укладений сторонами Договір фінансового лізингу не містить всіх істотних умов, а саме предмета договору та Додатку №3;

-відсутне нотраіальне посвідчення договору фінансового лізингу згідно положень ст.799 ЦК України;

_- відсутність ліцензії у Відповідача відповідно до ч.1ст.227ЦК України, що є умовою можливого визнання недійсним правочину вчиненого юридичною особою.

Позивач зазначає, що відповідно до частини 1статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов"язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов"язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема, тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, -відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вона вважає доведеним факт того, що невідповідність обставин дійсності виникла через умисні дії відповідача, його бажання ввести в оману позивача, а факти (обставини), що не відповідають дійсності, є істотними для вчинення ними правочину. За таких обставин позивач просить визнати договір Фінансового лізингу з додатками до нього від 12.04.2016року - недійсним. Стягнути з ТОВ"Лізингова компанія "Ваш Авто" сплачені кошти в розмірі 88000гривень та покласти судові витрати на відповідача.

Представник позивача ОСОБА_1, підтримала позовні вимоги повністю та просила їх задовольнити, посилаючись на приписи чинного законодавства та судової практики в справах даної категорії щодо захисту прав споживачів.

Представни відповідача Рибак Є.В. в судове засідання не з"явився, повідомлений належним чином. В заяві на ім"я суду представник відповідача просив розглянути справу у загальному порядку, без участі представника відповідача, за наявними у справі матеріалами, додав письмові Заперечення щодо позову, в яких зазначає, що підтвердженням отриманої позивачем повної, необхідної, доступної та достовірної інформації про положення Договору є особисте підписання позивачем кожної сторінки самого Договору та додатків до нього, що свідчить про досягнення згоди по всіх істотних умовах. Правочин сторонами укладено в письмовій формі, особисто підписано позивачем та повноважною особою відповідача. Таким чином було дотримано усі вимоги, які ставляться чинним законодавством України (ст.ст.202-203 ЦК України) до чинності правочину. Тобто , договір повністю відповідає чинному законодавству України, а тому при вирішенні спору між сторонами повинні застосовуватись положення Договору та додатків до нього.

Відповідно до п.17.6 Договору, лізингоодержувач своїм підписом засвідчує, що послуга з фінансового лізингу, що надається цим Договором, обрана ним самостійно, свідомо, без нав"язування з боку Лізингодавця або його представників. Лізингоодержувач власноруч заповнює анкети, заяви та графіки, а тому твердження, що йому (їй) щось підсунули для підпису є неправдивим.

Представник відповідача зазначає, що Договір містить детальний опис умов отримання предмета лізингу та порядок сплати за предмет лізингу. Окрім цього, Додаток №1 містить інформацію щодо сплати авансових платежів в розмірі 50%, адміністративного платежу в розмірі 10%, комісії за передачу в розмірі 3%, графік сплати 50% авансового платежу протягом одного року. У Додатку №1 також міститься інформація щодо сплати лізингового платежу з відсотками та комісією за супроводження договору, підпис позивача стоїть поряд з вказаною інформацією.

У п.10.1 ст.10 Договору міститься детальний опис розрахунку другого лізингового платежу. Договір містить детальний опис умов отримання лізингу та порядок сплати за предмет лізингу. Так, відповідно до умов п.4.1ст.4 Договору, Лізингодавець пердає у користування предмет Лізингу Лізингоодержувачу не пізніше 120 робочих днів з моменту сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця : Адміністратвиний платіж, Авансовий платіж, Комісію за передачу предмета лізингу.

При укладенні Договору сторони погодились, що вартість предмета лізингу на момент укладення Договору зафіксована в статті 8.2 Договору. Умови надання Позивачу послуг на підставі Договору та інформація про ці послуги викладені детально і ясно в Договорі та додатках до нього, а отже відповідач вважає, що Позивач мав повну і достовірну інформацію про послуги відповідача та порядок їх надання, порядок сплати коштів за укладеним Договором.

Щодо непідписання Додатку №3 представник відповідача звертає увагу на різницю між прямим та непрямим лізингом. Відповідно до умов п.10.4, п.4.3 Договору сторони не знають і не можуть знати кінцеву модель та вартість транспортного засобу, а тому не можуть зазначити всі лізингові платежі. Сторони взяли на себе зобов"язання підписати Додаток №3 до даного договору із визначенням лізингових платежів, які розраховуються на момент купівлі та передачі транспортного засобу. На думку відповідача відсутність Додатку №3 до моменту купівлі ТЗ є логічним і законним. В цій частині Договір фінансового лізингу є попереднім Договором, де визначено лише максимальний строк лізингу і зобов"язання сторін погодити їх за будь-яких умов.

Крім того, в частині застосування принципу свободи договору та захисту слабкої сторони (застосування Закону України "Про захист прав споживачів") відповідач посилається на позиції висловлені Конституційним Судом України в Рішенні від 11.07.2013року у справі №1-12/13 виключно щодо споживчого кредиту, а Договір фінансового лізингу на думку відповідача не має нічого спільного зі споживчим кредитуванням, а тому принцип свободи договору в даному випадку не обмежується.

Також зауважує, що норми Закону України "Про захист прав споживача" носять загальний характер, а Закон України "Про фінансовий лізинг" є спеціальним законом, що регулює відносини, які виникають між учасниками ринків фінансових послуг під час здійснення операцій з надання фінансових послуг.

Відповідно до п.2.2 вказаного Договору строк лізингу починається з моменту передачі предмета лізингу та підписання акта-приймання предмета лізингу та закінчується через 60 календарних місяців з моменту підписання акту приймання-передачі предмета лізингу та в останньому місяці сплати лізингового платежу за додатком 3 до цього договору, якщо інше не передбачено умовами даного договору.

Підтвердженням початку настання такого лізингового періоду є укладання акту приймання-передачі предмета лізингу та додатка №3, де зазначається порядок сплати лізингових платежів, що відрізняється від порядку в додатку №1 наявністю нових складових таких як: відсоткова ставка за користування обсягом фінансування , комісія за супроводження договору, кофіціент, необхідний для розрахунку лізингових платежів і інше.

Відповідач вважає також неможливим застосування Правових висновків ВСУ на які посилається позивач, оскільки вони мають інший предмет спору, а позивач не надав доказів тотожності Договорів ТОВ "ЛК "Автофінанс" з Договорами ТОВ "ЛК"Ваш Авто".

Також на думку відповідача:

- позивач жодним чином не довів, що умови договору лізингу порушують принцип добросовісності та завдають хоч якоїсь шкоди позивачу;

-позивач жодним чином не доводить, що договір лізингу не міг бути укладений без умов, які Позивач вважає несправедливими та такими, що порушують чинне законодавство;

-позивач жодним чином не конкретизує які саме положення Договору є нечесними чи несправедливими по відношенню до нього і в чому полягає дисбаланс прав і обов"язків.

Відповідач, заперечуючи проти позову вказує, що що на момент укладення Договору даного транспортного засобу зазначеного в рекламній продукції вже не було. Позивачу запропоновано інший транспортний засіб зі схожими характеристиками, що відповідає положенням п.1.8 Договору про зміну предмету лізингу за загодою сторін на наявну модель на час покупки та передачі транспортного засобу.

Представник відповідача зауважує, що позивачем в порядку ч.1ст.61ЦПК України не наведено жодного належного доказу для доведення тих обствин, на які він посилається, як на підставу своїх вимог, а, отже, не доведено невиконання або неналежне виконання зобов"язань ТОВ "ВАШ АВТО" за договором. За таких обставин представник відповідача просить суд відмовити позивачеві у задоволенні позову.

Суд вислухав представника позивача, вивчив матеріали цивільної справи, письмові заперечення представника відповідача з доданими матеріалами та приходить до наступного.

12квітня 2016року Товариство з обмеженою відповідальністю"Лізингова компанія"Ваш Авто" та громадянка ОСОБА_2 уклали Договір фінансового лізингу № 003734. (а.с.13-18).

Предметом фінансового лізингу за даним договором сторони визначили транспортний засіб : модель ЗАЗ - LANOS, комплектація/модифікація : standart з об"ємом двигуна 1,5 л бензина, тип КПП- механіка, привід 4 х2.(а.с.13).

В п.8.2 Договору зазначено, що вартість предмета лізингу на момент укладення Договору за цим договором складає 7616, 28 доларів США з урахуванням ПДВ, згідно обмінного курсу долара США до української гривні, гривневий еквівалент вартості предмета лізингу становить 196 500,00 гривень з ПДВ . Авансовий платіж складає частину від вартості предмета Лізингу в розмірі 50відсотків від вартості предмета Лізингу зазначеному у даному Договорі та у Додатку №1 до даного Договору.(а.с.15).

12 квітня 2016року позивач ОСОБА_2 сплатила на розрахунковий рахунок відповідача ТОВ "ВАШ АВТО" 88000гривень згідно Договору фінансового лізингу №003734 від 12.04.2016року.(а.с.22).

Відповідно до ст.6 Закону України "Про фінансовий лізинг" договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору є предмет лізингу, строк на який лізингоодержувачу надається право користуватися предметом лізингу(строк лізингу), розмір лізингових платежів , інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 ст.215 ЦК України передбачені підстави, за наявності яких правочин може бути визнаний недійсним, а саме: недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою (зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, п'ятою (правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним) та шостою ( правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей) статті 203 ЦК України.

Відповідно до частини 1статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Аналогічне визначення договору лізингу міститься і у статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг».

Відносини, що виникають у зв'язку з договором лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку та Законом України «Про фінансовий лізинг»(частина 2 статті 806 ЦК України та частина 1 статті 2 Закону України «Про фінансовий лізинг»).

За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність.

Згідно зі статтею 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом та інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Належне виконання лізингоодержувачем обов'язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого в лізинг майна.

Згідно ст. 2 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», цей закон регулює відносини, що виникають між учасниками ринків фінансових послуг під час здійснення операцій з надання фінансових послуг.

Відповідно до п.5 ч.1ст. 4 вказаного закону, фінансовий лізинг вважається фінансовою послугою.

Фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. (п.5 ч.1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - підприємцями. (ч.1 ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Фінансовою установою є - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг. Не є фінансовими установами (не мають статусу фінансової установи) незалежні фінансові посередники, що надають послуги з видачі фінансових гарантій в порядку та на умовах, визначених Митним кодексом України.

Тобто, чинним законодавством чітко передбачено, що послуги з фінансового лізингу можуть надаватися тільки юридичною особою, що має статус фінансової установи.

Частиною 1, 2 ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов'язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ.У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», відповідно до спеціальних законів господарська діяльність із надання фінансових послуг підлягає ліцензуванню.

Господарською діяльністю в розумінні вказаного закону є будь-яка діяльність, у тому числі підприємницька, юридичних осіб, а також фізичних осіб - підприємців, пов'язана з виробництвом (виготовленням) продукції, торгівлею, наданням послуг, виконанням робіт.

Органом, що здійснює видачу ліцензій для здійснення фінансовими установами діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб є Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. (п.4 ч.1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Здійснення діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії. (ч. 2ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

З огляду на положення зазначених вимог чинного законодавства України суд вважає, що послуги з фінансового лізингу ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» мало право здійснювати лише за умови набуття статусу фінансової установи, та отримання відповідних ліцензій.

В судовому засіданні було встановлено, що станом на 12.04.2016 року інформація про ТОВ "Лізингова компанія "ВАШ АВТО" до Державного реєстру фінансових установ що веде Нацкомфінпослуг, не виносилась. Товариство статусу фінансової установи не набувало, ліцензії та /або інші дозволи на надання фінансових послуг у Нацкомфінпослуг не отримувало.

ТОВ "Лізингова компанія "ВАШ АВТО" (; місцезнаходження :01601, м.Київ, вулиця Шовковична,будинок 42-44) внесено до Реєстру осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, та отримало Довідку про взяття на облік юридичної особи від 11.06.2015року серії ФЛ 3551з правом надання послуги з фінансового лізингу.(а.с. 79,81).

28.06.2015 року набув чинності закон України "Про ліцензування видів господарської діяльності " від 02.03.2015року №222-УШ, яки й регулює суспільні відносини у сфері ліцензування видів господарської діяльності , визначає виключни й перелік видів господарсбкої діяльності , що підлягають ліцензуванню, встановлює уніфікований порядок їх ліцензування, нагляд і контроль у сфері ліцензування, відповідальність за порушення законодавства у сфері ліцензування господарської діяльності.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 7 Закону " Про ліцензування видів господарської діяльності " надання фінансових послуг, у тому числі і фінансовий лізинг є видом господарської діяльності , що підлягає ліцензуванню, тобто, всі послуги, у тому числі і фінансовий лізинг підлягають ліцензуванню відповідно до Закону.

Товариство "ЛК "ВАШ АВТО" статусу фінансової установи не набувало, ліцензії на здійснення діяльності з надання фінансових послуг не отримувало.

Отже, станом на дату укладання договору фінансового лізингу з позивачем 12.04.2016 року, відповідач не мав статусу фінансової установи, не мав ліцензії на здійснення діяльності з надання фінансових послуг, а тому суд приходить до висновку, що відповідач не мав права на здійснення діяльності з надання будь-яких фінансових послуг.

Посилання відповідача на наявність Довідки про взяття на облік юридичної особи, як такої, що має право надавати послуги з фінансового лізингу, виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, як правомірності діяльності щодо укладання договору фінансового лізингу з ОСОБА_2, суд не може взяти до уваги, оскільки зазначена Довідка не замінює ліцензії передбаченої Законом України " Про ліцензування видів господарської діяльності ", а "Положення про надання послуг з фінансового лізингу юридичними особами - суб"єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами", затвердженим розпорядженням Держфінпослуг від 22.01.2004року №21, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16.04.2004року за 3 492/9091 не має вищої юридичної сили ніж спеціальний Закон "Про ліцензування видів господарської діяльності " .

У зв'язку з цим, суд приходить до висновку, що відсутність у відповідача статусу фінансової установи та ліцензії на здійснення діяльності з надання послуг фінансового лізингу є неможливим виконання умов договору фінансового лізингу з боку ТОВ «Лізінгова компанія «ВАШ АВТО».

Таким чином суд приходить до висновку , що в порядку ч.1ст.227 ЦК України Договір фінансового лізингу №003734 з додатками від 12.04.2016року як правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Згідно приписів ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Частина 1 ст. 229 ЦК України встановлює, що істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 №9, відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Пунктом 20 цієї ж постанови передбачено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Таким чином, в даному випадку має місце умисне замовчування представником ТОВ відсутності у товариства статусу фінансової установи та відсутності ліцензії на здійснення діяльності з надання послуг фінансового лізингу, у зв'язку з чим ввело позивача в оману щодо прав ТОВ «Лізінгова компанія «ВАШ АВТО» на укладання договору фінансового лізингу.

Крім того, відповідач в запереченнях на позов визнає факт, що на момент укладення договору, тобто 12.04.2016 року,зазначеної в рекламній продцукції транспортного засобу не було, а тому запропонований інший транспортний засіб з аналогічними характеристиками, про те не вказує, що позивачці були роз"яснені в повному обсязі дані обставини та звернена увага на дійсну , не акційну ціну автомобіля. За мовчування цієї обставини відповідачем при оформленні договору суд також вважає введенням в оману позивача.

Зазначені обставини є істотними, оскільки якби позивач володів цією інформацією, то не вступив у правовідносини з відповідачем «Лізінгова компанія «Ваш авто».

Крім того, предметом договору лізингу може бути не споживна річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

Відповідно до ст. 184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними.

Таким чином, у даному випадку у суду відсутні підстави вважати, що предмет лізингу автомобіль ЗАЗ LANOS standart (а.c. 13) є індивідуально визначеною річчю, оскільки в договорі відсутні ознаки, які можуть бути властиві тільки йому, зокрема рік випуску, колір, номер кузова, шасі, та інше, що є порушенням вимог чинного законодавства.

Статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що нечесна підприємницька практика забороняється.

Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно, зокрема, основних характеристик продукції, таких як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару.

Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Частиною 6 даної статті передбачено, що правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Згідно ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», виконавець не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Тобто, з правового змісту вказаної вище норми випливає висновок про те, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідно встановити наявність однієї з таких ознак: 1) умови договору порушують принцип добросовісності, 2) умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, 3) умови договору завдають шкоди споживачеві.

Суд вважає доведеним невідповідність вимог п.п.1.4, 3.2.6, 5.5,5.6,5.7, 10.11,10.15,12.5, 12.8 Договору фінансового лізингу від 12.04.2016 року положенням Закону України "Про захист прав споживача",що призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов"язків сторін, порушують принцип добросовісності , завдають шкоди споживачеві.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Аналогічна правова позиція викладена в Ухвалі Верховного суду України від 16.12.2015 року у справа №6-2766 цс15.

Проаналізувавши усі вищенаведені факти у сукупності і виходячи із зазначених нормативних актів, суд прийшов до висновку, що оспорюваний договір фінансового лізингу слід визнати недійсним з моменту вчинення, тобто вимоги позивача слід задовольнити.

Згідно вимог ч.1 ст.216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання правочину, а тому з відповідача підлягають стягненню на користь позивача сплачені кошти в розмірі 88000,00 грн.

Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 880,00 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.3, 15, 16, 184, 203, 215, 216, 220, 227, 229, 230, 628, 799,806 ЦК України», Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про фінансовий лізинг», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Законом України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», Постановою Верховного суду України від 16.12.2015р. у справі №6-2766 цс15, ст.ст. 3, 10, 14, 57, 60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України суд -

У Х В А Л И В

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати недійсним договір Фінансового лізингу №003734 з додатками від 12 квітня 2016року укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "ВАШ АВТО" та ОСОБА_2.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "ВАШ АВТО", (01601, м.Київ вул.Шовковична, буд.42-44 , р/р 4 в АТ "Райффайзен Банк Аваль" МФО 380805) на користь ОСОБА_2 сплачені кошти в розмірі 88000,00грн.(вісімдесят вісім тисяч гривень).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "ВАШ АВТО", , на користь ОСОБА_2 судові витрати у справі по сплаті судового збору у розмірі 880гривень(вісімсот вісімдесят гривень).

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: