Якимівський районний суд Запорізької області
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

2/330/382/2016

Справа № 330/176/15-ц

"22" серпня 2016 р. Якимівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого Гусарової В.В., при секретарі Саркісової І.О.,розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Якимівка цивільну справу за позовом прокурора Якимівського відділу Мелітопольскої місцевої прокуратури Запорізької області, який діє в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 , треті особи , які не заявляють самостійних вимог, щодо предмету спору: ОСОБА_6, опікунська рада при виконавчому комітеті Якимівської селищної ради, приватний нотаріус Якимівського нотаріального округу ОСОБА_7, про визнання договору дарування не дійсним

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 , треті особи , які не заявляють самостійних вимог, щодо предмету спору: ОСОБА_6, опікунська рада при виконавчому комітеті Якимівської селищної ради, приватний нотаріус Якимівського нотаріального округу ОСОБА_7, про визнання договору дарування не дійсним. В позові позивач зазначив, що 10.11.1998 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 зареєстровано шлюб у Якимівському райвідділі актів громадянського стану Запорізької області про що свідчить реєстраційний запис № 77 про укладення шлюбу.

Від даного шлюбу у подружжя народилося двоє дітей: син ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (свідоцтво про народження серії І-ЖС № 183659), донька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії 1-ЖС № 148617). 05.10.2011 внаслідок дорожньо-транспортної події ОСОБА_8 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок яких він, не приходячи у свідомість, помер на місці скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

12.10.2011 за вказаним фактом СВ Якимівського РВ ГУМВС України в Запорізькій області відносно ОСОБА_9, порушено кримінальну справу за ч. 2 ст. 286 КК України.

Вироком Якимівського районного суду від 20.12.2011 ОСОБА_9 визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

У відповідності до ч. 1,2 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають його діти до досягнення ними вісімнадцяти років (учні, студенти- до закінчення навчання, але не більше як до досягнення ними 23 років у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з врахуванням частки, яка складала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди.

В рамках кримінальної справи ОСОБА_6 (дружиною) було заявлено цивільний позов до ОСОБА_9 про відшкодування шкоди, завданою смертю потерпілого у розмірі 107396,80 грн. Вироком Якимівського районного суду від 20.12.2011 позовну заяву задоволене у повному обсязі..

З метою забезпечення цивільного позову слідчим СВ Якимівського РВ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_10 12.10.2011 року винесено постанову про накладення арешту на майно ОСОБА_9 яку останньому, було оголошено під розпис цього ж дня - 12.10.2011 року.

Відповідно до інформації КП Якимівське БТІ від 14.10.2011, громадянину ОСОБА_9 на праві приватної власності належала квартира № 2 по вул. Кооператорів в смт. Якимівка Запорізької області. Таким чином, арешт було накладено і на вказану квартиру, яка є предметом спору.

Тобто ОСОБА_9 був попереджений про накладення арешту на майно.

З метою уникнути відшкодування завданих злочином збитків ОСОБА_9 03.11.2011 у приватного нотаріуса ОСОБА_7 оформив довіреність ОСОБА_11 на продаж майна, у тому числі на продаж квартири, яка знаходиться за адресою: вул. Кооператорів, 6.1 кв. 2 в смт. Якимівка Запорізької області.

23.12.2011 ОСОБА_12 достовірно знаючи про задоволений цивільний позов на користь ОСОБА_6 та її неповнолітніх дітей та про те, що на майно ОСОБА_9 накладено арешт, 15.12.2011 року в КП "Якимівське БТІ" отримала документи для укладання договору купівлі-продажу квартири, а саме договір дарування, технічний паспорт, виписку із реєстру прав власності на нерухоме майно.

Так, 23.12.2011 ОСОБА_12 уклала з ОСОБА_5 договір купівлі-продажу вказаної квартири, посвідчений нотаріусом Якимівського районного нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрований 23.12.2011за номером 4111.

Згідно інформації КП «Якимівське БТІ» 24.01.2012 зазначену квартиру було зареєстровано на ОСОБА_5

Відповідно до ч. 5 ст. 114 КПК України (в редакції 1960 року) постанови слідчого, винесені відповідно до закону в кримінальній справі , яка перебуває в його провадженні, є обов'язковим для виконання всіма підприємствами, установами і організаціями, посадовими особами і громадянами.

Постанови слідчого мають юридичну силу з моменту прийняття їх слідчим.

Відповідно до ст. 126 КПК України (в редакції 1960 року) накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпадає потреба.

Таким чином, так як на момент видачі документів для відчуження вказаної квартири, укладання договору купівлі-продажу квартири, проведення державної реєстрації прав власності на нових власників постанова слідчого Рощина В.С. про накладення арешту на майно ОСОБА_9 від 12.11.2011 скасована не була, та майно не могло відчужуватися та реєструватися на загальних підставах і була продана з порушенням вимог чинного законодавства.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя , достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Так, продавши квартиру ОСОБА_12 позбавила неповнолітніх дітей -ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 на отримання відшкодування за вчинений відносно їх батька ОСОБА_9 злочин, чим порушено їх охоронювані законом інтереси.

Рішенням Якимівського районного суду від 27.05.2013 у справі № 0828/5064/2012 (2/330/33/13) задоволене позовну заяву прокурора Якимівського району в інтересах неповнолітніх ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_13, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_11, приватний нотаріус Якимівського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу квартири від 23.12.2011, зареєстрованого в реєстрі за № 4111 недійсним.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 22.08.2013 апеляційну скаргу ОСОБА_5 до якого приєднались ОСОБА_4 та ОСОБА_12 на рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 27.05.2013 - відхилено. Вказане рішення залишено без змін.

Однак, не погоджуючись з рішенням суду, 08.11.2013 ОСОБА_14 подав апеляційну скаргу на вказане рішення, в якій посилався на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду та ухвалу апеляційного суду Запорізької області, якими ухвалити нове рішення, та відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 18.12.2013 апеляційну скаргу ОСОБА_9 задоволено частково, рішення Якимівського районного суду від 27.05.2014 та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від

22.08.2013 скасовано, а провадження у справі закрито з підстав, встановлених п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Прокурором Запорізької області на ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 18.12.2013 подано касаційну скаргу щодо скасування ухвали апеляційного суду Запорізької області від 18.12.2013 та залишення без змін рішення Якимівського районного суду від 27.05.2013 і ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 22.08.2013 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.04.2014 касаційну скаргу прокурора Запорізької області задоволене частково, якою ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 18.12.2013 скасовано, справу передано до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 03.06.2014 апеляційну скаргу ОСОБА_9 відхилено, а рішення Якимівського районного суду від 27.05.2013 залишено без змін.

Разом з тим, незважаючи на те, ОСОБА_15О та ОСОБА_4 достовірно знаючи про те, що справа про визнання договору-купівлі продажу спірної квартири перебуває на розгляді у Вищому спеціалізованому суді України, 28.01.2014 між ОСОБА_5 і ОСОБА_3 було укладено договір дарування, згідно з яким ОСОБА_5подарував, а ОСОБА_3 (син) отримав у дар квартиру за адресою: вул. Кооператорів 1/2 смт. Якимівка Запорізької області. Зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Якимівського районного нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрований у реєстрі за № 10389250.

Так, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.12.2014, квартира по вул. Кооператорів 1/2 в смт. Якимівка Запорізької області належить на праві ОСОБА_3

Таким чином, 28.01.2014 року право власності на квартиру по вул. Кооператорів 1/2 в смт. Якимівка Запорізької області було зареєстроване за ОСОБА_3 на підставі спірного договору дарування.

В позові прокурор просив Визнати недійсним договір дарування квартири № 2 по вул. Кооператорів в смт. Якимівка Запорізької області від 28.01.2014, посвідчений державним нотаріусом Якимівського нотаріального округу У коловим С.А., зареєстрований в реєстрі № 165, укладеного між ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Представник позивача підтримав позов у повному обсязі та просив його задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_5,ОСОБА_4, їх законний представник ОСОБА_16 та законний представник неповнолітнього відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_17 просили у позові відмовити, надали до суду письмові заперечення наступного змісту :

У пред'явленому позові, прокурор Якимівського району просить суд визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений 28.01.2014 року між ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Якимівського районного нотаріального округу ОСОБА_7, посилаючись на положення ч. 1 ст. 230 ЦК України, відповідно до якої передбачені правові наслідки вчинення правочину під впливом обману.

Між тим, з такими твердженнями прокурора не можна погодитись з огляду на наступне:

За змістом ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу) такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджаги вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно з ч. 1 ст. 229 ЦК України обставинами, що мають істотне значення є помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Згідно з п. 20 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року за № 9 правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Між тим, при укладення оспорюваного договору, жодна із його сторін не вводила іншу сторону в оману стосовно обставин даного договору дарування квартири.

Зокрема, 28.01.2014 року батьки відповідача ОСОБА_3 вирішили подарувати йому квартиру N° 2 у будинку-№ 1 по вул. Кооператорів в смт. Якимівка, про що у цей же день було укладено договір дарування квартири.

За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність (ч. 1 ст. 717 ЦК України).

Батьки відповідача вирішили подарувати йому спірну квартиру, так як він є єдиним їхнім сином, і вони вирішили подбати про те, щоб він був забезпечений житлом. Першочергово - придбаваючи дану квартиру, родина ОСОБА_3 у подальшому планувала подарувати її синові.Жодних перешкод, які б не Дозволяли укласти спірний договір дарування між батьками та сином, не існувало, у тому числі в Реєстрі заборон відчуження нерухомого майна були відсутні будь-які обтяження стосовно цієї квартири, про що нотаріусом перед укладенням угоди було сформовано відповідний витяг. ]

Станом на дату укладення спірного договору дарування, станом на 28.01.2014 рік, на підставі ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 18.12.2013 року рішення Якимівського районного суду від 27.05.2013 року, а також ухвала Апеляційного суду Запорізької області від 22.08.2013 року, на підставі яких було визнано недійсним первісний договір купівлі-продажу спірної квартири,укладений 23.12.2011 року між ОСОБА_18, ОСОБА_5 та

ОСОБА_14 - були скасовані. ]

Провадження у цивільній справі за позовом прокурора Якимівського

району в інтересах неповнолітніх ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_14,ОСОБА_5, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним - було закрито.

За змістом ч. 1 ст. 319 ЦПК України рішення або ухвала апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Наявність касаційної скарги прокурора Запорізької області на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 18.12.2013 року, не зупиняло її виконання. До винесення ухвали від 09.04.2014 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ не зупиняв виконання вищевказаної ухвали суду апеляційної інстанції.

Окрім того, про існування касаційної скарги прокурора Запорізької області на вказану вище ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 18.12.2013 року батьки ОСОБА_3 дізнались тільки у лютому 2014 року, про що свідчить супровідний лист вих. № 10766/0/19-14 від 06.02.2014 року, до якого було додано ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про відкриття провадження заданою касаційною скаргою.

Касаційне провадження було відкрито 31 січня 2014 року, розгляд справи було призначено на 09 квітня 2014 рік, про що свідчить ухвала про відкриття провадження по справі, тобто - після укладення спірного договору дарування квартири.

А тому - жодних перешкод для укладення договору дарування станом на 28.01.2014 рік не існувало.Усі сторони правочину категорично заперечують стосовно того, що мало місце введення в оману стосовно обставин договору дарування квартири, крім того баїьки давно планували подарувати синові квартиру.

Прокурором в порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України не доведено протилежне.

Крім того, представник в судовому засіданні пояснив, що якщо більш детально вивчити вирок Якимівського районного суду Запорізької області, то на його переконання вказаним вироком було стягнуто шкоду від смерті потерпілого на користь дітей у розмірі 160, 92 коп. щомісячно до повноліття дітей, інші суми були стягнуті на користь їх матері ( третьої особи по справі): це моральна шкоди, сума на оплату правової допомоги, суми на поховання. Тому, представник відповідача вважав, що якщо прокурором подано вказаний позов в інтересах неповнолітніх дітей, то можна казати про порушення прав дітей на наступну суму :

-стягнення на користь ОСОБА_1 з 27.02.2012 р. ( вирок набув чинності) до 23.09.2017 р. - ( повноліття дитини) 66 місяців 23 дні . Округляємо до 67 місяців та х 160 гр.92 коп. = 10781,64 гр.

-стягнення на користь ОСОБА_2 з 27.02.2012 р. ( вирок набув чинності) до 27.08.2028 р. - ( повноліття дитини) 198 місяців та х 160 гр.92 коп. = 31862,16 гр.

Тобто, на думку представника відповідачів можна казати про «порушення» прав дітей на суму 42643,80 коп.

Третя особа : ОСОБА_6 підтримала позов прокурора та просила його задовольнити.

Третя особа нотаріус ОСОБА_7А просив у позові відмовити бо оскаржуваний правочин був укладений з дотриманням всіх вимог закону..

У судовому засіданні суд вивчив наступні докази по справі :

ТОМ 1

- свідоцтво про народження ОСОБА_2, ОСОБА_1 ( а.с.11-12)

- постанова про порушення кримінальної справи ( а.с.13)

- постанова про визнання третьої особи _ ОСОБА_6 потерпілою по кримінальній справі ( а.с.14)

- постанова про накладення арешту на майно ( а.с15)

- вирок відносно ОСОБА_14 ( а.с.16-21)

- позовна заява ОСОБА_6, яка подана в межах кримінального провадження( а.с22-23)

- довідка КП «Якимівське БТІ» ( а.с.24)

- договір купівлі-продажу квартири, витяг з державного реєстру правочинів ( а.с.25-27)

- довіреність ( а.с. 28)

- договір дарування квартири ( а.с.29)

- витяги про реєстрацію прав власності( а.с.30-49, 120)

- рішення Якимівського районного суду від 27.05.2013 р. ( а.с.50-54)

- ухвала апеляційного суду Запорізької області від 22.08.2013 р. ( а.с.55-58, 62-63)

- ухвала колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.04.2014 р. ( а.с.59-61)

- ухвала щодо забезпечення позову ( а.с.92-93)

- супровідний лист та ухвала про відкриття касаційного провадження ВВСУ з розгляду цивільних та кримінальних справ ( а.с.124-125)

- свідоцтво про народження ОСОБА_3С.( а.с.126)

- договір дарування квартири ( а.с.127-128)

- договір дарування та документи, на підставі яких він посвідчувався ( а.с.142-182)

- рішення Якимівського районного суду від 13 липня 2015 р. ( а.с.193-197)

- рішення апеляційного суду Запорізької області ( а.с. 234-238)

ТОМ 11

-ухвала колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.04.2014 р. ( а.с.25-28)

- довідки про місце реєстрації відповідачів ( а.с.38-41)

- рішення Якимівського районного суду від 26.10.2012 р. ( а.с.42-48)

- постанови про закінчення виконавчого провадження ( а.с. 87-90)

- постанови про відкриття виконавчого провадження ( а.с.91)

- довідки щодо виконання вироку суду ( а.с.109-113)

- документи щодо добровільного виконання вироку в частині погашення шкоди на користь дітей. ( а.с.132-135)

Розглянувши матеріали справи,судом було встановлено, що

У січні 2015 року прокурор Якимівського району Запорізької області, діючи в інтересах неповнолітніх ОСОБА_1, ОСОБА_2, звернувся до суду з указаним позовом, посилався на те, що 5 жовтня 2011 року внаслідок скоєної ОСОБА_14 ДТП було заподіяно тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_8, внаслідок яких він помер. На утриманні ОСОБА_8 знаходилися малолітні діти: син ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, та дочка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4. ( а.с. 2-74-78 том 1)

Вироком Якимівського районного суду Запорізької області від 20 грудня 2011 року ОСОБА_14 визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та стягнуто із засудженого 107 396,80 грн, у числі на утримання неповнолітніх дітей потерпілого ОСОБА_8 160,92 грн . кожному щомісячно до досягнення ними повноліття. ( а.с. 16-21 том 1)

З метою забезпечення цивільного позову слідчим СВ Якимівського РВ ГУМВС України в Запорізькій області 12 жовтня 2011 р. була винесена постанова про накладення арешту на майно ОСОБА_14, про що останньому було оголошено під розпис цього ж дня. ( а.с.15 том 1)

З листопада 2011 року ОСОБА_14 оформив довіреність на ім'я своєї матері ОСОБА_11 на продаж належної йому на праві власності квартири АДРЕСА_2 договором купівлі-продажу від 23 грудня 2011 року ОСОБА_14Ю через представника за довіреністю ОСОБА_11, відчужив указану квартиру ОСОБА_3. ( а.с.28 том 1)

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області 27 травня 2013 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного Запорізької області від 22 серпня 2013 року вищезазначений до купівлі-продажу спірної квартири за позовом прокурора Якимівсьі району в інтересах неповнолітніх ОСОБА_1 та ОСОБА_19С ОСОБА_14, ОСОБА_20, ОСОБА_4 був визнаний недійсним. ( а.с. 50-56 том 1)

У подальшому, ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 18 грудня 2013 року рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 27 травня 2014 та ухвалу апеляційного суду Запорізької об. від 22 серпня 20_13 року скасовано, а провадження у справі закрито з підстав, встановлених п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦГЖ України. ( а.с. 57-58 том 1) Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 9 квітня 2014 року ухвалу апеляційного суду Запорізької області грудня 2013 року скасовано, справу передано до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду. ( а.с. 59-61 том 1)

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 3 червня 2014 року рішення Якимівського районного суду Запорізької області 27 травня 2013 року залишено без змін. ( а.с.62-63 том 1 )

28.01.2014 року батьки відповідача ОСОБА_3 ( також відповідачі по справі) подарували йому квартиру N° 2 у будинку-№ 1 по вул. Кооператорів в смт. Якимівка, про що було укладено договір дарування квартири. При цьому ніяких заборон на відчужування вказаної квартири на момент укладання договору не було, що підтверджується матеріалами нотаріальної справи щодо укладання вказаного правочину ( а.с.142-182 том 1 )

За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність (ч. 1 ст. 717 ЦК України).

Станом на дату укладення спірного договору дарування, на підставі ухвали апеляційного суду Запорізької області від 18.12.2013 року - рішення Якимівського районного суду від 27.05.2013 року, а також ухвали апеляційного суду Запорізької області від 22.08.2013 року, на підставі яких було визнано недійсним первісний договір купівлі-продажу спірної квартири,укладений 23.12.2011 року між ОСОБА_18, ОСОБА_5 та

ОСОБА_14 - були скасовані.Провадження у цивільній справі за позовом прокурора Якимівського району в інтересах неповнолітніх ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_14,ОСОБА_5, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним - було закрито.

За змістом ч. 1 ст. 319 ЦПК України рішення або ухвала апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Наявність касаційної скарги прокурора Запорізької області на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 18.12.2013 року, не зупиняло її виконання. До винесення ухвали від 09.04.2014 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ не зупиняв виконання вищевказаної ухвали суду апеляційної інстанції.

Про існування касаційної скарги прокурора Запорізької області на вказану вище ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 18.12.2013 року, як пояснили відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ( і це підтверджується матеріалами справи, зокрема супровідним листом касаційної інстанції) дізнались тільки у лютому 2014 року. Касаційне провадження було відкрито 31 січня 2014 року, розгляд справи було призначено на 09 квітня 2014 рік, про що свідчить ухвала про відкриття провадження по справі, тобто - після укладення спірного договору дарування квартири. ( а.с.124-125 том 1)

У судовому засіданні, прокурором, за думкою суду, не надано жодного доказу , що при укладення оспорюваного договору, одна із його сторін вводила іншу сторону в оману стосовно обставин даного договору дарування квартири.

Крім того, суд дійшов висновку про те, що при винесенні рішення необхідно врахувати наступне:

Згідно з Цивільним кодексом України особа, яка вважає, що її речові права порушено, має право звернутися до суду як з позовом про визнання відповідної угоди недійсною (статті 215-235), так і з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (статті 387, 388).

Прокурор Якимівського району Запорізької області, який діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернувся з позовом про визнання договору дарування недійсним, оскільки одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ст. 230 ЦК України).

Суд, розглядаючи справи цієї категорії, повинен ураховувати інтереси сторін і вирішувати такі спори залежно від установленого та на підставі закону.

Відповідно до ч. З ст. 215 ЦК України одна із сторін договору або інша заінтересована особа вправі заперечити його дійсність якщо недійсність правочину прямо не встановлена.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частиною першою статті 203 ЦК України, за якою зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Стаття 216 ЦК України передбачає загальні наслідки недійсності правочину, відповідно до яких недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а згідно зі статтею 236 ЦК України правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача.

За загальним правилом наслідком недійсності угоди є застосування двосторонньої реституції, яка не ставиться в залежність від добросовісності сторін угоди.

Разом із тим ч. З ст. 216 ЦК України передбачено, що загальні наслідки недійсності угоди застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності. Зокрема, ст. 387 ЦК України надає власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Згідно із ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, п набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння, вибуло з володіння власника або особи, якій він передав май володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Оскільки добросовісне набуття в розумінні ст. 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягає захистові шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого статтями 215, 216 ЦПК України. При встановленні наявності речово-правових відносин, до таких відносин не застосовується зобов'язальний спосіб захисту . В зобов'язальних відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. У разі, якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів та претензій з боку третіх осіб, то відповідно до ст. 392 ЦК У країни права такої особи підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно.

На ці обставини вказував ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ по цій справі в ухвалі від 30.03.2016 р.

ТОБТО, суд дійшов висновку про те, що позивач по справі вибрав неналежний спосіб захисту і на цих підставах суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають…

Крім того, при винесені рішення судом враховано, що на теперішній час виконавчій лист за вироком суду відносно ОСОБА_9 на користь неповнолітніх виконано в добровільному порядку. ( а.с.132-135 том 2 ).Керуючись ст.ст.203,215,216,236,387,388 ч.1, 392 ЦК України, ст.ст.10, 11, 209- 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові прокурора Якимівського відділу Мелітопольскої місцевої прокуратури Запорізької області, який діє в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 , треті особи , які не заявляють самостійних вимог, щодо предмету спору: ОСОБА_6, опікунська рада при виконавчому комітеті Якимівської селищної ради, приватний нотаріус Якимівського нотаріального округу ОСОБА_7, про визнання договору дарування не дійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Якимівський районний суд Запорізької області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: