Справа № 466/3907/14 Головуючий у 1 інстанції: Зима І.Є.
Провадження № 22-ц/783/50/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів Струс Л.Б. і ОСОБА_2

при секретарі Куцик І.Б.

за участю представників позивача ОСОБА_3, представників відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5, представника відповідача та третьої особи ОСОБА_6

скаргою представника ОСОБА_7 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 29 грудня 2014 року за позовом ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22 до Українського-англійського СП ТзОВ Галка ЛТД, Виконкому Львівської міської ради, Відділу Держемагенства у м. Львова, третя особа: ЛКП Балатон-409, Львівська міська рада про визнання незаконним та часткове скасування рішення, визнання недійсним договору купівлі-продажу, Державного акта про право власності на земельну ділянку та його державної реєстрації, усунення перешкод в користуванні проїздом,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Шевченківського районного суду міста Львова від 29 грудня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22 відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку через свого представника ОСОБА_3 оскаржили позивачі. Вважають рішення суду незаконним та необгрунтованим. Вважають, що судом безпідставно не взято до уваги того факту, що єдиним можливим заїздом до будинку № 48 на вул. Городницькій в м.Львові є заїзд, який проходить через земельну ділянку площею 0,0288 га на вул. Городницькій, 46 в м.Львові, яка перебуває у власності СП ТзОВ "Галка ЛТД". Також стверджують, що ними не пропущено строк позовної давності на звернення до суду за захистом їх прав, оскільки про порушення таких вони дізналися лише 28.01.2013 року. В апеляційній скарзі представник позивачів просить рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 29 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення,яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачів та представників відповідачів та третьої особи, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга представника позивачів ОСОБА_3 до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 11, 59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На думку колегії суддів, оскаржуване рішення таким вимогам відповідає.

Відмовляючи позивачам в задоволенні позовних вимог, суд виходив з тих підстав, що вони не були стороною оспорюваного договору, земельна ділянка, на які розташовано будинок, у якому проживають позивачі, належить територіальній громаді м. Львова, в зв'язку з чим жодних їх прав не порушено, зокрема, і оскаржуваним рішення Львівської міської ради. Також суд виходив з того, що оскільки спірна земельна ділянка немає статусу вулиці або проїзду, а тому відсутні підстави для застосування вимог ст. 83 ЗК України.

З такими висновками колегія суддів погоджується, з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачі є власниками квартир в двохповерховому багатоквартирному будинку № 48 по вул. Городницькій у м. Львові, а саме: ОСОБА_8 є власником квартири № 1 (договір дарування від 06.05.2005 року) (т. 1 а.с. 202, т. 3 а.с. 18), ОСОБА_13 є власником квартири № 3 (свідоцтво про право власності від 03.11.2006 року) (т. 1 а.с. 204), ОСОБА_14 є власником квартири № 4 (договір купівлі-продажу від 12.12.2001 року) (т. 1 а.с. 203), ОСОБА_15 є власником квартири № 5 (свідоцтво право на спадщину від 22.03.2001 року) (т. 1 а.с. 205), ОСОБА_18, ОСОБА_17, ОСОБА_16 є власниками квартири № 6 (свідоцтво про право власності від 02.12.20014) (т. 1 а.с. 206), ОСОБА_19 є власником квартири 7-а (розпорядження від 03.02.2012 року) (т. 1 а.с. 207), ОСОБА_22 є власником квартири № 8 (договір купівлі-продажу від 03.03.2010 року) (т. 1 а.с. 208, т. 3 а.с. 19).

Житловий будинок, позначений на плані під літерою "А-2" за адресою: м. Львів вул. Городницька, № 48 (кол. Городницька, № 40а) побудовано в 1958 році (т. а.с. 119), такий належить місцевим радам, і перебуває на балансі ЛКП "Балатон-409". Власником земельної ділянки є територіальна громада м. Львова. Мешканцями будинку № 48 по вул. Городницькій ОСББ не створено (т. 1 а.с. 131).

Відповідно до ст. 3 ЗК України від 18 грудня 1990 року № 561-XII (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин) власність на землю в Україні має такі форми: державну, колективну, приватну. Усі форми власності є рівноправними. Розпоряджаються землею Ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або надають у користування та вилучають їх. Повноваження щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок місцеві Ради народних депутатів можуть передавати відповідно органам державної виконавчої влади або виконавчим органам місцевого самоврядування.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 17 цього Кодексу, передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки.

За приписами ст. 21 цього Кодексу для будівництва промислових підприємств, об'єктів житлово-комунального господарства, залізниць і автомобільних шляхів, ліній електропередачі і зв'язку, магістральних трубопроводів, а також для інших несільськогосподарських потреб надаються землі несільськогосподарського призначення, не придатні для ведення сільського господарства, або сільськогосподарські угіддя гіршої якості.

Особливості набуття прав на вказані земельні ділянки нормами діючого ЗК України врегульована не була .

З метою прискорення ринкових реформ в Україні, стимулювання ефективного землекористування та підприємницької діяльності, заохочення інвестицій в реалізацію програм соціально-економічного розвитку та відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України "Про державну владу і місцеве самоврядування в Україні" було прийнято Указ Президента України від 12 липня 1995 року № 608/95 "Про приватизацію та оренду земельних ділянок несільськогосподарського призначення для здійснення підприємницької діяльності" (Указ втратив чинність згідно з Указом Президента України від 20 липня 2007 року N 650/2007), відповідно до якого громадяни та юридичні особи України, у статутному фонді яких відсутня будь-яка частка майна, що перебуває у загальнодержавній власності, мають право на приватизацію земельних ділянок несільськогосподарського призначення для здійснення підприємницької діяльності. Приватизації не підлягають земельні ділянки, що перебувають у загальнодержавній власності, зазначені в частині четвертій статті 4 Земельного кодексу України. Приватизацію земельних ділянок несільськогосподарського призначення для заняття підприємницькою діяльністю здійснюють відповідні державні адміністрації, виконавчі комітети місцевих Рад шляхом їх продажу у приватну власність.

Указом Президента України від 19 січня 1999 року № 32/99 (який втратив чинність згідно з Указом Президента України від 20 липня 2007 року N 650/2007) також запроваджено продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення, що перебувають у державній або комунальній власності.

Тобто при розгляді земельних спорів, суд має встановити правовий статус земельної ділянки та її цільове призначення, а також оцінити передачу законність передачі земельної ділянки у власність набувача.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції та в ході апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення, ухвалою Львівської міської ради № 738 від 20 липня 2000 року "Про приватизацію земельних ділянок несільськогосподарського призначення" (т. 2 а.с. 5, 6, 112-114) затверджено перелік земельних ділянок несільськогосподарського призначення, які планується продати у власність в 2000 році, шляхом продажу, де під № 7 зазначено відповідача СП " Галка Лтд", з місцем розташування змеленої ділянки: м. Львів, вул. Городницька, 46, орієнтовною площею 288 кв.м., функціональне призначення для розширення території підприємства.

Цією ухвалою доручено виконавчому комітету, після виготовлення субєктами, які включені в перелік, технічних паспортів, а також проектів відводу (у разі необхідності), затвердити такі технічні паспорти, затвердити ціну продажу, а департамент економічної політики та ресурсів уповноважено укласти договори купівлі продажу земельних ділянок та засвідчити їх нотаріально, а Львівському міському управлінню ресурсів зареєструвати такі договори та видати Державні акти на право власності на землю.

Вказана ухвала видана на підставі ухвали Львівської міської ради № 384 від 11 липня 2000 року "Про погодження переліку земельних ділянок несільськогосподарського призначення у м. Львові, які підлягають приватизацію", де в п. 7 також зазначено відповідача СП "Галка ЛТД" (т. 2 а.с. 115).

Винесенню згаданою ухвали передувала ухвала Львівської міської ради № 518 від 10 лютого 2000 року, якою Українсько-Англійському спільному підприємству у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Галка Лтд" затверджено матеріали попереднього погодження місця розташування земельної ділянки та дозволено складення проекту відведення земельної ділянки і в постійне користування орієнтовною площею 288 кв.м. для розширення території підприємства на вул. Городницькій, 46 в м. Львові (т. 2 а.с. 116).

А саме місце розташування було погоджено і надано дозвіл на збір матеріалів попереднього погодження ухвалою Львівської міської ради № 24 від 23 липня 1998 року (т. 2 а.с. 134).

Ухвали Львівської міської ради від 23 липня 1998 року № 24; від 10 лютого 2000 року № 518; від 11 липня 2000 року № 384; від 20 липня 2000 року № 738 не оскаржені, в судовому порядку недійсними не визнано.

Судом також встановлено, що 2 листопада 2000 року між Львівської міської радою та Українсько-англійським СП ТзОВ "Галка ЛТД" було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки загальною площею 288,0 кв.м., що знаходиться за адресою м. Львів, вул. Городницька, 46 (виділені матеріали а.с.96-98 зв.).

Як убачається з тексту договору, продавцем за ним виступала Львівська міська рада в особі директора Департаменту економічної політики та ресурсів ОСОБА_23

Укладення спірного договору відбулося у відповідності до оскаржуваного рішення Львівської міської ради від 8 вересня 2000 року № 438 "Про продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення для здійснення підприємницької діяльності в м. Львові" (т. 1 а.с. 22).

23 квітня 2001 року СП "Галка ЛТД" отримало державний акт на право приватної власності на вказану земельну ділянку (т. 1 а.с. 21).

Відповідно до рішення від 8 вересня 2000 року № 438 "Про продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення для здійснення підприємницької діяльності в м. Львові", яке прийнято на підставі чинної ухвали Львівської міської ради № 738 від 20 липня 2000 року "Про приватизацію земельних ділянок несільськогосподарського призначення" затверджено, зокрема, відповідача СП "Галка ЛТД" технічну документацію та технічні паспорти земельних ділянок, які підлягають продажу, затверджено ціну продажу, та здійснено їх продаж, уповноважено департамент економічної політки та ресурсів укласти договори купівлі-продажу земельних ділянок.

Як встановлено в ході апеляційного розгляду, земельна ділянка, на якій знаходиться будинок № 48 по вул. Городницькій у м. Львові є суміжною із земельною ділянкою, яка належить на праві власності відповідачу СП "Галка ЛТД" та знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Городницька, 46.

Відповідно до наданих ОКП "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" даних із інвентаризаційних матеріалів, починаючи з 18 травня 1971 року заїзду до будинку володіння за адресою вул.. Городницька, № 48 м. Львова зі сторони земельної ділянки за адресою вул.. Городницька № 46 не було (т. 1 а.с. 108-112).

Відповідно до планів земельної ділянки за адресою: м. Львів, вул. Городницька, № 46 станом на 07 квітня 1947 року, 18 травня 1971 року та 10 серпня 1993 року на ній був розташований двохповерховий житловий будинок (т.1 а.с. 113-117), який в подальшому було визнано аварійним та знесено, а його мешканців відселено (т. 2 а.с. 130, 133).

Починаючи з 1993 року на спірній земельній ділянці знаходився металевий збірно-розбірний кіоск (магазин), належний відповідачу, та погріб, а також електрощитова, що підтверджується відповідними дозвільними документами (т. 2 а.с. 138) та викопіюваннями з генплану (т. 1 а.с. 117, 118, 154).

Також судом встановлено, що паркан між будинковолодіннями № 46 та № 48 по вул. Городницькій у м. Львові, був встановлений мешканцями останнього будинку в 70-х роках, та експлуатується до цього часу (т. 1 а.с. 131), а документація від мешканців будинку № 48 щодо проектування заїзду до будинку № 48 через територію будинку № 46, шляхом встановлення в паркані металевих воріт до управління архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради не надходила (т. 1 а.с. 153) і така відсутня у відділі Держземагентсва у м. Львові Львівської області (т. 2 а.с. 71).

Вищезгадані обставини справи дають підстави колегії суддів прийти до висновку, що земельна ділянка площею 0,0288 га (288 кв. метрів), яка знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Городницька, 46 (цільове призначення: для розширення території підприємства) набута відповідачем СП "Галка ЛТД" правомірно, її відчуження (продаж) здійснено належним субєктом, з дотриманням вимог земельного законодавства, зокрема, підстав та порядку такого відчуження.

Сам по собі факт відсутності в архівній установі технічної документації на спірну земельну ділянку, при недоведеності факту її відсутності до часу затвердження такої рішенням від 8 вересня 2000 року № 438 "Про продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення для здійснення підприємницької діяльності в м. Львові", на думку колегії суддів не може свідчити про порушення законодавчо встановленого порядку передачі земельної ділянки, а відтак не може бути підставою для задоволення позову. При цьому, як вбачається з матеріалів справи до архівної установи не надходив акт узгодження меж земельної ділянки, у той час, як позивачами не доведено розмір земельної ділянки, на якій розміщений їх будинок, так і підстави, що цей акт мав підписуватися ними, а не власником земельної ділянки, яким є громада м. Львова. Остання, як колишній представник власника землі та сторонам оспорюваного договору під сумнів законність відчуження спірної земельної не ставить.

Відповідно до ст.4 ЗК України (в редакції діючій на час виникнення спірних правовідносин) не можуть передаватись у колективну та приватну власність, зокрема, землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, пасовища, сінокоси, набережні, парки, міські ліси, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів), а також землі, надані для розміщення будинків органів державної влади та державної виконавчої влади.

Згідно із ч.3 ст.57 цього Кодексу до земель загального користування належать земельні ділянки, зайняті охоронними зонами, шляхами, проїздами, спорудами та іншими об'єктами загального користування.

З урахуванням положень ст.2 цього Кодексу, та зібраних матеріалів справи, колегія суддів приходить до висновку, що спірна земельна ділянка є за своїм цільовим призначенням несількогосподарською землею, не віднесена до земель загального користування, зокрема, немає статусу проїзду, отже на неї не поширюються обмеження передбачені у ст. 4 Кодексу. За таких обставин, колегія суддів не може погодитись з доводами апелянтів щодо єдиної можливості влаштування заїзду (доїзду, проїзду) до їхнього будинковолодіння, адже у такому випадку було порушено її цільове використання, яке не змінено її власником і матиме своїм наслідком порушення прав власника цієї земельної ділянки, набутої законно.

Як вірно вставлено районним судом, позивачі не були стороною оспорюваного договору, такий ніяким чином не порушує їх прав, свобод чи інтересів. Не знайшли свого підтвердження в ході розгляду в суді першої інстанції доводи позивачів про його недійсність з підстав, передбачених ст.ст. 48, 49 ЦК Української РСР. Не встановлено обставин, повязаних з його недійсність і в ході апеляційного розгляду.

У звязку із чим, колегія суддів погоджується з вірними висновками районного суду про відсутність підстав для скасування державного акту та його реєстрації, як такі, що були видані (вчиненні) у відповідності до вимог чинного законодавства та на підставі чинних рішень органів місцевого самоврядування та дійсного договору купівлі-продажу.

З урахуванням викладеного, не підлягали до задоволення також і вимоги позивачів про усунення перешкод, в задоволенні яких судом також відмолено підставно.

Також колегія судів, відхиляючи апеляційну скаргу виходить з того, що як вірно встановлено судом першої інстанції, з урахуванням положень ст.ст. 3, 15 ЦПК України та Правового висновку, викладено в Постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року (справа № 6-94цс13), який є обовязковим на підставі положень ст.306-7 цього Кодексу, позивачами не доведено, які їх права, свободи чи інтереси порушено у звязку із прийняттям оскаржуваного рішення, укладенням договору купівлі-продажу, видачею державного акта та його реєстрацією, а також як їм чиняться перешкоди та у який спосіб.

З огляду на те, що діючим на час виникнення спірних правовідносин (2000 рік) законодавством не було встановлено жодних обмежень щодо можливості набуття спільним підприємством, яким є відповідач СП "Галка ЛТД" у власність земельні ділянки несільськогосподарського призначення, такі особливості (обмеження) введено Земельним Кодексом України від 25 жовтня 2001 року № 2768-III, який набрав чинності з 1 січня 2002 року, колегія суддів відхиляє, як необґрунтовані доводи, озвучені в ході апеляційного розгляду щодо неможливості набуття у власність відповідачем спірної земельної ділянки.

Оскільки районним судом ухвалено рішення про відмову в позові не з підстав пропуску строку позовної давності, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги у цій частині.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, а тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст. ст. 315, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивачів ОСОБА_3 -відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 29 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: Л.Б. Струс

ОСОБА_2