АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/1442/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2489/16Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О. А. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2016 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі:

головуючого - МАРТЄВА С.Ю.,

суддів - КУЗНЄЦОВОЇ О.Ю., ХІЛЬ Л.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 22 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про визнання кредитного договору недійсним.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2016 року позивач звернулась з позовом до суду, в якому зазначав, що 06.03.2007 року уклав кредитний договір з ПАТ КБ «ПриватБанк», згідно якого отримав кредит у сумі 9927,00 доларів США.

Враховуючи, що даним договором ризики коливання валютного курсу покладалися на позичальника вважав кредитний договір несправедливим та просив визнати його недійсним.

Рішенням Київського районного суду Полтавської області від 22 липня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним відмовлено.

В апеляційній скарзі порушено питання скасування рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального та процесуального права з ухваленням нового про задоволення позову.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що остання задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Місцевим судом вірно встановлено, що 06 березня 2007 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір б/н, згідно якого надано кредит в сумі 9927,00 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом( а.с.11-16).

В забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_2 за кредитним договором б/н від 06 березня 2007 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ « ПриватБанк» укладено договір іпотеки від 06 березня 2007 року(а.с.17-21).

Відмовляючи у позові місцевий суд виходив з того, що факт умисних дій ПАТ КБ «ПриватБанк» під час укладання договору, спрямованих на введення ОСОБА_2 в оману щодо обставин, які впливали на вчинення ним правочину, не доведено, а тому відсутні підстави для визнання договору недійсним.

Апеляційний суд Полтавської області вважає висновок місцевого суду вірним з наступних підстав.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Місцевим судом встановлено, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому частково виконував його умови.

Таке твердження узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15.

Відповідно до ст.230 ЦК України правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Позивач, відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України, не надав суду достатніх та переконливих доказів обману з боку відповідача.

Із справи вбачається, що позивач з умовами Кредитного договору ознайомлений повністю та згоден.( а.с.16).

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Таким чином, на час укладання, як кредитного договору, так і договору іпотеки, ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» погоджено всі істотні умови договору.

Крім того, заочним рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 03 серпня 2015 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ « ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору від 6 березня 2007 року.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Посилання апелянта на те, що банк зобовязаний був повідомити про можливі ризики при збільшенні курсу гривні по відношенню до долара не ґрунтуються на законодавстві оскільки умовами даного кредитного договору не передбачено, що позичальник несе валютні ризики лише при збільшення курсу гривні по відношенню до долара США.

Доводи апеляційної скарги про те, що несправедливими умовами є , зокрема, повернення кредитних коштів у валюті не грунтуються на чинному з огляду на наступне.

Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Із справи вбачається, що сторони підписали договір та дійшли згоди всіх умов. Мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним.

При цьому позивач не заявляв жодних додаткових вимог щодо умов кредитного договору та в подальшому виконував його.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про визнання договору іпотеки припиненим не беруться до уваги, оскільки дані вимоги не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

За таких обставин, рішення місцевого суду ухвалено у відповідності до положень матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 22 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий у справі: ОСОБА_1

Судді : О.Ю. КУЗНЄЦОВА

ОСОБА_4

З оригіналом згідно:

суддя С.Ю. МАРТЄВ