Справа № 128/4710/13-ц Провадження № 22-ц/772/3584/2016Головуючий в суді першої інстанції Саєнко О. Б.
Категорія 48Доповідач Іващук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючогоІващука В.А.,
суддів:Войтка Ю.Б., Міхасішина І.В.,
при секретаріКирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю та поділ спільного майна,

за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення грошової компенсації за кредитним зобов'язанням,

за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 31 жовтня 2016 року,

у с т а н о в и л а :

із зазначеним позовом ОСОБА_6 звернулася в суд 16 вересня 2013 року.

Зазначала, що в лютому 2005 року ОСОБА_7 познайомив її зі своїми батьками, після чого фактично було проведено обряд сватання. З того ж часу вона та ОСОБА_7 почали проживати однією сім'єю без реєстрації шлюбу до дня його реєстрації 12 червня 2007 року. Вказує, що власного житла на той час вони не мали, тому проживали в найманій квартирі АДРЕСА_1. Оскільки в період з лютого 2005 року до 12 червня 2007 року вони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, то майно, яке було набуте ними в цей час, належить їм на праві спільної сумісної власності, а саме : садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_2 земельна ділянка за цією ж адресою. Автомобіль Мерседес Е200, номерний знак НОМЕР_1, належить їм на праві спільної сумісної власності, оскільки придбаний у шлюбі.

За наведених обставин та з урахуванням уточнень до позовної заяви позивач просила встановити факт проживання її однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_7 у період з 01 лютого 2005 року до 12 червня 2007 року. Виділити їй із майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя та визнати право власності на 48/100 частки садового будинку з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами відповідно до варіанту №2, зазначеного у висновку судової будівельно-технічної експертизи №199 від 15.09.2015 року. Різницю вартості між частками, яка складає 12045, 50 грн. стягнути відповідача на її користь. Визнати за нею право власності на 1/2 частки земельної ділянки, площею 0,0475 га, розташованих адресою: АДРЕСА_2. Визнати за ОСОБА_6 право власності на 1/2 частку автомобіля Мерседес Е200, номерний знак НОМЕР_1, та стягнути з відповідача на її користь 1/2 частку його вартості в якості компенсації.

10 грудня 2013 року ОСОБА_7 звернувся в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_6 про визнання права особистої приватної власності на нерухоме майно (а.с. 63-65 том 1), вимоги якої збільшив у подальшому вимогами про стягнення грошової компенсації за кредитним зобов'язанням (а.с.188 том 2).

У зустрічній позовній заяві ОСОБА_7 зазначав, що 29 травня 2007 року ним було укладено кредитний договір з ПАТ «Мегабанк», у зв'язку з чим він отримав кредит на споживчі цілі у розмірі 50658 доларів США.

Вказав, що цей договір був укладений за згодою другого з подружжя з заставою нерухомого майна - садового будинку та земельної ділянки, а також з поручительством фізичних осіб і зокрема дружини - ОСОБА_6 З отриманих кредитних коштів ним було проведено утеплення та оздоблення фасаду садового будинку, облаштовано двір. На решту коштів він придбав автомобіль MERSEDES-BENZ VITO, вартістю 32000 доларів США. З часом їх сім'я стала не в змозі виплачувати суми банківського кредиту, у зв'язку з чим він змушений був продати цей автомобіль і купив інший (Мitsybishi), який пізніше також продав. Після погашення кредитних зобов'язань за кошти що залишились в 2010 р., ним був придбаний спірний автомобіль Мерседес Е200, номерний знак НОМЕР_1, вартість якого на час купівлі складала 12000 $.

Вказує, що на час припинення шлюбних стосунків з ОСОБА_6 (на 01.08.2011 р.) заборгованість по кредиту становила 31 467 доларів США.

У зв'язку з відсутністю матеріальної можливості у нього виплачувати зобов'язання за кредитним договором в 2012 р. було укладено угоду про реструктуризацію кредитного боргу. За даним договором, поручителем, відповідно до договору поруки від 25.05.2012 року виступила ОСОБА_6

ОСОБА_7 зазначав, що станом на вересень 2012 р. заборгованість по кредиту становила 2 7118,70 доларів США, а на час офіційного розірвання шлюбу (12.11.2012 р.) заборгованість по кредиту становила 26 123,60 доларів США. З посиланням на ч.3 ст.61 СК України, вважає, що при поділі майна, слід також враховувати і борги подружжя та зобов'язання, що виникли в інтересах сім'ї, тому вказує, що відповідно до встановленого НБУ курсу валют (1:23,50 грн.), сума спільного кредитного зобов'язання перед банком ПАТ «Мегабанк» подружжя на час розірвання шлюбу дорівнювала 613 904 грн., тобто по 306 952 грн. з кожного, у зв'язку з чим просить суд стягнути з ОСОБА_6 1/2 частку грошової компенсації за кредитне зобов'язання подружжя відповідно до кредитного договору № 03-01ПП/2007 (а.с.188, том 2).

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 28 жовтня 2016 року позов ОСОБА_7 в частині його вимог про визнання права особистої приватної власності на садовий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, що розташовані на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області в АДРЕСА_2 та на земельну ділянку АДРЕСА_2 розміром 0,0475 га, що розташована в АДРЕСА_2 - залишено без розгляду.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 31 жовтня 2016 року позов задоволено частково.

В порядку поділу спільного майна подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_7, стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 1/2 частину середня ринкової ціни автомобіля МЕRSEDES-ВЕNZ Е 200 н.з. НОМЕР_1, що становить - 40577 гривень 78 копійок.

В решті позовних вимог відмовлено.

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення 1/2 частку грошової компенсації за кредитне зобов'язання подружжя відповідно до кредитного договору № 03-01ПП/2007 від 29 травня 2007 року відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове.

ОСОБА_6 та її представник заперечували доводи апеляційної скарги через їх безпідставність та просили апеляційну скаргу відхилити, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до положень статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Із оскаржуваного рішення суду вбачається, що таке рішення є по суті правильним і справедливим, а тому скасованим бути не може.

Судом першої інстанції встановлено і не заперечується сторонами, що 27 квітня 2007 року у сторін у справі народився син - ОСОБА_8, про що 12 червня 2007 року зроблено відповідний актовий запис №1861 та видано свідоцтво про народження. Матір'ю дитини записано - ОСОБА_9 (а.с. 12 том 1).

Встановлено, що шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 зареєстровано 12 червня 2007 року, про що видано відповідне свідоцтво (а.с.11 том 1).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 листопада 2012 року вказаний шлюб між подружжям розірвано (а.с. 13).

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 24 травня 2005 року ОСОБА_7 придбав садовий будинок в АДРЕСА_2, що підтверджується копією договору купівлі-продажу садового будинку (а.с.6, 41 том 1) та виготовлено технічний паспорт на придбаний будинок з господарськими будівлями станом на 25.05.2005 року (а.с.43-45, 67-69 том 1). КП «ВООБТІ» станом на 13 квітня 2007 рік було виготовлено повторно технічний паспорт на вищезазначений садовий будинок, з урахуванням новозбудованих об'єктів (а.с.70-73, том 1).

17 серпня 2005 року ОСОБА_7 придбав земельну ділянку площею 0,0475 га, з яких сільськогосподарських угідь - 0,0372 га, багаторічних насаджень - 0,0372 га, під будівлями, лісами та іншими угіддями - 0,0103 га. (а.с.8,9 том 1).

Згідно довідки ПАТ «Мегабанк» від 06 червня 2014 року кошти отримані по кредитному договору № 143П/2005 від 26 травня 2005 року і відсотки за користування ними повернуті позичальником ОСОБА_7 25 травня 2007 року. Кредитна справа по оформлення кредитного договору № 143П72005 від 26 травня 2005 року була знищена 25 липня 2013 року актом № 18 на виконання постанови Правління Національного Банку України № 601 від 08 грудня 2004 року «Про затвердження Переліку документів, що утворюються в діяльності Національного банку України та банків України, із зазначенням строків зберігання» (а.с.138, том 1).

Встановлено, що ОСОБА_7 29 травня 2007 року отримав кредит (кредитний договір № 03- 01ПВ/2007) у Вінницькому ПАТ "МЕГАБАНК" на споживчі цілі у розмірі 50 658,00 дол. США строком на 72 місяці (а.с.149 том 2).

Станом на 01 серпня 2011 року заборгованість по кредиту становила 31467,71 дол. США (еквівалент в грн. - 251 521,41 гри.), нараховані відсотки 393,07 дол. США (еквівалент в грн. - 3 141.81 грн.). Станом на 01 вересня 2012 року заборгованість по кредиту становила 27 118,70 рол. США (еквівалент в грн. - 216 759,77 грн.), нараховані відсотки - 342,42 дол.

Станом на 12 листопада 2012 року заборгованість по кредиту становила 26123,60 дол. США (еквівалент в грн. - 208 805,93 грн.), нараховані відсотки -314,05 дол. США (еквівалент в грн. - 2 510,20 грн.,( а.с. 149 том 2).

25 травня 2012 року між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_6 укладено договір поруки №03-01ПВ/2007-п/2, відповідно до якого поручитель поручається перед Кредитором за виконання ОСОБА_7, частини його обов'язків, що виникли з Кредитного говору №03-01ПВ/2007 від 29 травня 2007 року та за будь-якими додатковими угодами до нього, що укладені або будуть укладені у майбутньому (а.с. 150 том 2).

Відповідно до довідки, виданої Міністерством внутрішніх справ Управлінням МВС у Вінницькій області від 11 листопада 2013 року, згідно баз даних АІС «Автомобіль» УДАІ УМВС України у Вінницькій області та «НАІС ДДАІ» МВС України, на громадянина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровано автомобіль Мерседес Е 200 номерний знак НОМЕР_1 та автомобіль «ЗАЗ 1103» номерний знак НОМЕР_3 (а.с. 186 том 2).

Відповідно до журналу карток, наданого Вінницьким центром НППзВАЗ УДАІ УМВС України у Вінницькій області за станом на 10 червня 2014 року за ОСОБА_7 зареєстровані два автомобілі Мерседес Е 200 д.н.з. НОМЕР_1 та ЗАЗ 1103 д.н.з. НОМЕР_2 (а.с.144-145, том 1),

Згідно довідки - рахунку від 07 листопада 2015 р. автомобіль Мерседес Е 200 д.н.з. НОМЕР_1 проданий за 80000 грн. ( а.с.7 том 3).

Згідно з висновком судової авто-товарознавчої експертизи від 02 квітня 2015 року ринкова вартість автомобіля Мерседес Е 200 д.н.з. НОМЕР_1 становить 140333 грн. 29 коп., а середня ринкова ціна даного автомобілю станом на вересень 2010 року становить - 81155 грн. 57 коп. (а.с.88 том 2).

Оскільки рішення суду оскаржується в частині задоволених вимог про поділ автомобіля та в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення ? частки грошової компенсації за кредитне зобов'язання подружжя відповідно до кредитного договору №03-01ПП/2007 від 29 травня 2007 року, то колегія суддів, в силу положення частини 1 статті 303 ЦПК України, переглядає оскаржуване рішення суду лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в цій частині у суді першої інстанції.

Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6 про поділ спільного майна подружжя в частині стягнення з ОСОБА_7 ? частки середньої ринкової вартості автомобіля, суд виходив із того, що ОСОБА_6 довела ті обставини, на які вона посилалась обгрунтовуючи ці свої вимоги, а саме, що спірний автомобіль куплений в період шлюбу і є спільним сумісним майном подружжя, а тому в силу положень статей 60, 69, 70, 71 СК України вказані позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення ? частки грошової компенсації за кредитне зобов'язання подружжя відповідно до кредитного договору №03-01ПП/2007 від 29 травня 2007 року, суд виходив із того, як це вбачається із змісту рішення суду, що якщо договір укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, то за положенням частини 3 статті 61 СК України, гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а оскільки судом встановлено, що кредитний договір ОСОБА_7 уклав до реєстрації шлюбу (12 червня 2007 року), а саме 29 травня 2007 року, то презумпція спільності майна набутого за час шлюбу не може бути застосованою до цих відносин. За таких обставин, ураховуючи, що ОСОБА_7 не доведені ті обставини, що отримані кредитні кошти витрачені виключно в інтересах сім'ї, яка вважається створеною після реєстрації шлюбу, то підстав для задоволення вказаних вимог немає.

З такими висновками суду слід погодитись, оскільки такий висновок суду є правильним та грунтується на правильно встановлених обставинах справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду та не є такими, що можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Не можна погодитись із доводами апеляційної скарги про те, що суд вирішив вказані позовні вимоги за взаємовиключних висновків по обставинам справи, а саме висновку про можливість поділу автомобіля як спільного майна подружжя та одночасно дійшов висновку про відмову у стягненні ? частини кредитних коштів, які були використані при придбанні автомобіля в інтересах сім'ї.

Як вбачається із змісту та суті оскаржуваного рішення в оскаржуваній частині, суд, вирішуючи вимоги про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 ? частини середньої ринкової вартості спірного автомобіля, виходив із презумпції спільності майна подружжя набутого у зареєстрованому шлюбі (частини 1, 2 статті 60, частина 1 статті 70, частини 1, 2 статті 71 СК України), а вирішуючи вимоги про стягнення ? частки грошової компенсації за кредитне зобов'язання подружжя, суд виходив із недоведеності обставин, на які посилається ОСОБА_7 обгрунтовуючи відсутність правових підстав для першого висновку суду, при цьому останній намагався довести та не довів, що спірний автомобіль придбаний під час перебування у шлюбі виключно за кредитні кошти та в інтересах сім'ї.

Виходячи із цього, колегія суддів вважає, що вказані позовні вимоги судом вирішені правильно на підставі висновків, які не є взаємовиключними та відповідають встановленим обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильного визначення судом суми грошової компенсації у зв'язку з неправомірними діями ОСОБА_7 по відчуженню автомобіля без згоди ОСОБА_6, не можна визнати обґрунтованими.

Як вбачається із матеріалів справи, обставини, що мають значення для вирішення цих позовних вимог, судом встановлені правильно та за таких обстави суд дійшов вірного висновку, що для визначення грошової компенсації частки спільної сумісній власності у відчуженому ОСОБА_7 без згоди ОСОБА_6 автомобіля слід ураховувати наявні належні та допустимі докази, а саме висновок авто - товарознавчої експертизи від 2 квітня 2015 року про середню ринкову вартість даного автомобіля, яка становить 81 155 грн. 57 коп.

Згідно з роз'ясненнями наданими у пункті 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Отже вказані доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду в цій частині рішення.

Щодо доводів апеляційної скарги про невідповідність вимогам права та встановленим обставинам висновку суду про відсутність зобов'язань ОСОБА_6 за кредитним договором, то такі доводи не можна визнати обгрунтованими оскільки, зокрема, безпідставними є посилання апелянта на факт укладення ОСОБА_6 27 травня 2012 року договору поруки у забезпечення виконання зобов'язання ОСОБА_7 за кредитним договором, як доказу про наявність у ОСОБА_6 спільного з ОСОБА_7 кредитного зобов'язання.

Апелянтом не ураховано, що правова природа зобов'язання поручителя за договором поруки відмінна від правової природи зобов'язання позичальника за кредитним договором, оскільки за договором поруки поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина 1 статті 553 ЦК України) і цивільно-правова відповідальність настає лише у разі порушення боржником своїх зобов'язань перед кредитором (частина 1 статті 554 ЦК України), а тому цей факт свідчить лише про наявність зобов'язання ОСОБА_6 за укладеним нею договором поруки, а не безпосередньо за кредитним договором, який уклав з банком ОСОБА_7

Як зазначено вище, суд за встановлених обставин правильно виходив із презумпції спільності майна подружжя набутого за час зареєстрованого шлюбу та недоведеності обставин куди саме фактично витрачені кошти кредиту отриманого до укладення шлюбу у період з 29 травня 2007 року по 12 червня 2007 року і, зокрема, недоведеності, що спірний автомобіль був придбаний саме за кредитні кошти в інтересах сім'ї, на що в апеляційній скарзі посилається ОСОБА_7

Отже, оскаржуване рішення суду є правильним по суті, справедливим та ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а тому скасуванню чи зміні не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 31 жовтня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді : /підпис/ В.А. Іващук

/підпис/ Ю.Б. Войтко

/підпис/ І.В. Міхасішин

Згідно з оригіналом

Суддя В.А. Іващук