АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Кабанченко О.А., Іванченко М.М.

при секретарі Перетятько А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про скасування рішення про передачу у приватну власність земельної ділянки та державного акту про право власності на земельну ділянку,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28 липня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Київської міської ради, ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про скасування рішення про передачу у приватну власність земельної ділянки та державного акту про право власності на земельну ділянку - відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та її представник заперечували проти апеляційної скарги. Представник КМР, третя особа та її представник також заперечували проти апеляційної скарги .

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

У листопаді 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до Київської міської ради, ОСОБА_2 про скасування рішення про передачу у приватну власність земельної ділянки та державного акту про право власності на земельну ділянку. Свої вимоги обґрунтовує тим, що в 2013 році позивач зареєстрував право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1. Оскільки розмір земельної ділянки є незначний, вона не виділена в натурі. Крім позивача є два співвласники зазначеної ділянки - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Поруч зазначеної ділянки є вільна - неприватизована земельна ділянка. В квітні 2013 року позивач звернувся до Київської міської ради з проханням передати у власність ще приблизно 0,025 га землі. У відповідь на заяву позивач отримав лист з інформацією які необхідно надати документи. В подальшому, позивачу стало відомо, що зазначена земельна ділянка приватизована відповідачем ОСОБА_2, без згоди інших користувачів земельної ділянки, яка спільно ними використовувалась під город та для відпочинку. Рішенням Київської міської ради від 24.05.2007 року за №571/1232, ОСОБА_2 було передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,06 га для ведення індивідуального садівництва на АДРЕСА_1 та оформлено державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 587 кв.м. з кадастровим номером НОМЕР_1. Оскільки на час прийняття оскаржуваного рішення іншими користувачами спірної земельної ділянки були позивач та ОСОБА_3, вони своєї, згоди на вилучення спірної земельної ділянки не надавали, тому рішення про передачу у приватну власність земельної ділянки є незаконним та підлягає скасуванню. Крім того, на момент прийняття спірного рішення проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок підлягали обов'язковій державній експертизі, визначення меж земельної ділянки в натурі та погодження їх з суміжними власниками та землекористувачами є обов'язковим, але зазначені дії проведені не були. За таких умов, позивач вважає, що оскаржуване рішення Київської міської ради від 24.05.2007 №571/1232 є неправомірним, а виданий на його підставі акт про право власності на спірну земельну ділянку підлягає скасуванню. Оскільки позивач дізнався про порушене право в 2014 році, тому просив поновити строк позовної давності, оскільки він був пропущений з поважних причин.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 були співвласниками будинку по АДРЕСА_1 з частками по 1/2 та землекористувачами земельної ділянки, яку постійно використовували. В 2002 року дід позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_2 звернулись до Київської міської ради з заявами про передачу їм у власність по 0,1 га землі. Рішенням Київської міської ради від 24.10.2002 №73/233 «Про передачу громадянам у приватну власність земельних ділянок для обслуговування жилих будинків і господарських будівель» ОСОБА_4 та ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,1 га. ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Спадкоємцями, які прийняли спадщину були діти спадкодавця - ОСОБА_5 (батько позивача) та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 і спадщину прийняв позивач як єдиний спадкоємець, який на той час був неповнолітнім.

В 2005 року відповідач ОСОБА_2 звернулась до Київської міської ради з заявою про приватизацію частини земельної ділянки, площею 0,0708 га, що не була передана у власність в 2002 році.

Рішенням Київської міської ради від 24.05.2007 року за №571/1232, ОСОБА_2 було передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,06 га для ведення індивідуального садівництва на АДРЕСА_1 та оформлено державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 587 кв.м. з кадастровим номером НОМЕР_1.

На час прийняття оскаржуваного рішення іншими користувачами спірної земельної ділянки були позивач та ОСОБА_3, вони своєї згоди на вилучення спірної земельної ділянки не надавали, що не відповідає положенням ст.151 Земельного кодексу України. Крім того, на момент прийняття спірного рішення проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок підлягали обов'язковій державній експертизі, визначення меж земельної ділянки в натурі та погодження їх з суміжними власниками та землекористувачами є обов'язковим, але зазначені дії проведені не були. За таких умов, позивач вважає, що оскаржуване рішення Київської міської ради від 24.05.2007 року № 571/1232 є неправомірним, а виданий на його підставі акт про право власності на спірну земельну ділянку підлягає скасуванню.

Однак, право власності позивача на 1/6 частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 було зареєстроване 11.07.2013 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 12).

Тобто, станом на момент прийняття Київською міською радою оскаржуваного рішення відсутні підстави стверджувати про факт порушення прав позивача як співкористувача спірної земельної ділянки.

Відповідно до вимог статті 14 Конституції України право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Рішенням Київської міської ради від 24.05.2007 року №571/1232 «Про передачу громадянці ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва по АДРЕСА_1» за результатами розгляду проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянка було вирішено: затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянці ОСОБА_2 для ведення індивідуального садівництва, передати громадянці ОСОБА_2 за умови виконання пункту 3 цього рішення, у приватну власність земельну ділянку площею 0,06 га для веденні індивідуального садівництва по АДРЕСА_1 за рахунок міських земель, не наданих у власність чи користування громадянці ОСОБА_2, виконувати обов'язки власника земельної ділянки відповідно до вимог статті 91 Земельного кодексу України; у місячний термін звернутись до Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) із клопотанням щодо організації робіт по винесенню меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) та виготовленню документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку; забезпечити вільний доступ для прокладання нових, ремонту та експлуатації існуючих інженерних мереж і споруд, що знаходяться в межах земельної ділянки; виконати вимоги, викладені в листах Головного управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища від ІНФОРМАЦІЯ_1 №19-6855, головного державного санітарного лікарі м. Києва від 29.08.2005 №5728, управління охорони навколишнього природного середовища від 31.05.2005 №071/04-4-19/2440, Головного управління культури, мистецтв та охорони культурної спадщини від 18.07.2005 року N 001-09/3945: попередити власника земельної ділянки, що право приватної власності на землю може бути припинено у випадках, передбачених статтями 140, 143 Земельного кодексу України; контроль за виконанням цього рішення покласти на постійні комісію Київради з питань земельних відносин.

На підставі зазначеного рішення №571/1232, ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2, який зареєстровано в .Книзі записів реєстрації актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №02-7-01482 та яким посвідчено право приватної власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням ведення індивідуального садівництва.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» в редакції, яка діяла станом на момент прийняття оскаржуваного рішення, органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами Україні, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, Автономної Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Раді міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Порядок набуття та реалізації права на землю врегульовано Земельним кодексом України від 25.10.2001 року №2768-111.

Згідно ст. 9 ЗК України в редакції, що діяла станом на момент прийняття оскаржуваного рішення, до повноважень Київської і Севастопольської міських рад у галузі земельних відносин на їх території належить: а) розпорядження землями територіальної громади міста; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності в порядку, передбаченому цим Кодексом; ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб міста; д) припинення права користування земельними ділянками у випадках, передбачених цим Кодексом; е) прийняття рішення щодо звільнення самовільно зайнятих земельних ділянок; є) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок із земель державної власності, що проводяться органами виконавчої влади; ж) встановлення та зміна меж сіл, селищ, районів у містах; з) організація землеустрою; и) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; і) здійснення контролю за використанням і охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; ї) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) чи припинення використання земельної ділянки громадянами та юридичними особами в разі порушення ними вимог земельного законодавства; й) інформування населення щодо надання, вилучення (викупу) земельних ділянок; к) внесення у встановленому порядку пропозицій до Верховної Ради України щодо встановлення та зміни меж міст; л) вирішення земельних спорів; м) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Частиною 6 ст. 118 ЗК України в редакції, що діяла станом на момент прийняття оскаржуваного рішення, передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання.

Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву та в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення (ч. 7 ст. 118 ЗК України в редакції, що діяла станом на момент прийняття оскаржуваного рішення).

Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування (ч. 9 ст. 118 ЗК України в редакції, що діяла станом на момент прийняття оскаржуваного рішення).

Рішенням Київської міської ради № 457/1867 від 15.07.2004 року затверджено Тимчасовий порядок передачі (надання) земельних ділянок в користування або у власність у місті Києві (далі Тимчасовий порядок).

Документи необхідні для відведення земельної ділянки ОСОБА_2 були надані у повному обсязі відповідно до Тимчасового порядку.

У листі Топографо-геодезичного департаменту при Головному управлінні містобудування, архітектури та дизайну міського середовища Київської міської державної адміністрації №03-987 від 31.05.2005 зазначено, що матеріалів по відведенню земельної ділянки по АДРЕСА_1 у Печерському районі в архівах ГоловКиївархітектури немає.

Відповідно до частини 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються матеріали, зокрема зазначені пункті «в» частини 6 статті 151 Земельного кодексу України, а саме нотаріально засвідчена письмова згода землевласника (землекористувача) на викуп земельної ділянки (її частини) (крім викупу земельної ділянки (її частини) з підстав, що допускають можливість її примусового відчуження з мотивів суспільної необхідності) із зазначенням розмірів передбаченої для викупу земельної ділянки та умов її викупу.

У випадку передачі органами виконавчої влади чи місцевого самоврядування у власність громадянам вільних земельних ділянок, не відбувається процедура їх вилучення чи викупу, а отже в таких випадках до заяви про вибір місця розташування земельної ділянки не додаються документи визначені пунктом «в» частини 5 статті 151 Земельного кодексу України.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов вірного висновку, що при відведенні земельної ділянки ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 згода суміжних землекористувачів не була потрібна.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів не приймає до уваги, оскільки на відміну від судових інстанцій адміністративної юрисдикції при розгляді справи по оскарженню позивачем рішення з цього ж питання, з'ясував ту обставину, що спірна земельна ділянка на момент передання її у власність відповідачу ОСОБА_2, не перебувала у власності або ж користуванні інших осіб.

Підтвердженням даного факту є лист Топографо-геодезичного департаменту при Головному управлінні містобудування, архітектури та дизайну міського середовища Київської міської державної адміністрації № 03-987 від 31.05.2005 року, у якому зазначено, що матеріалів по відведенню земельної ділянки по АДРЕСА_1 у Печерському районі в архівах Головархітектури не виявлено.

Крім цього, суд першої інстанції ухвалюючи рішення правильно посилається на Тимчасовий порядок передачі (надання) земельних ділянок у користування або у власність у м. Києві, який затверджено рішенням Київської міської ради від 15.07.2004 року № 457/1867, та який був чинним саме на момент оформлення права власності на спірну земельну ділянку.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 липня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді