Справа № 283/400/16-ц
Провадження №2/283/868/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

13 грудня 2016 року м. Малин

Малинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді Тимошенка А.О.,

за участю:

секретаря Даниленко Л.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Малині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулась в Малинський районний суд з позовом до ОСОБА_2 в якому просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01 жовтня 2014 року по 01 жовтня 2015 року в розмірі 16313 гривень 49 копійок.

Позивач позов підтримала, про що надала суду відповідну заяву.

Відповідач позов не визнав, про що також надав суду відповідну заяву.

Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та дослідивши надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 1 статті 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Судом встановлено, що 19 жовтня 2012 року Баришівський районний суд Київської області ухвалив рішення, яким стягнув з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_3 в розмірі ? частки заробітку щомісячно, починаючи з 09.10.2012 року (а.с. 7-8). 30 жовтня 2012 року позивачу був виданий виконавчий лист для примусового виконання вищевказаного рішення суду (а.с. 9).

Згідно розрахунку відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції відповідач допустив заборгованість зі сплати аліментів за період з серпня 2014 року по жовтень 2015 року в розмірі 9405 гривень 72 копійки (а.с. 10). В цьому розрахунку вказано, що відповідач за вищевказаний період не сплатив жодної копійки.

Однак такий розрахунок не відповідає дійсності. Як вбачається з копії заяви відповідача від 03.09.2013 року, яка подана ним за місцем роботи в ТОВ «Персонал-Плюс», відповідач просив стягувати з нього аліменти в розмірі ? частки заробітку на утримання дитини ОСОБА_3 та в розмірі 1/6 частки заробітку на утримання позивача ОСОБА_1 (а.с. 38). Дані аліменти він просив відправляти за місцем проживання позивача: по вул. Леніна 19 в с. Сезенків Баришівського району Київської області. З довідки ТОВ «Персонал-Плюс» № 738 від 25.08.2015 року вбачається, що з відповідача стягнуті аліменти із заробітної плати за період з серпня 2013 року по червень 2015 року (а.с. 39). Також згідно довідки № 312 від 15.08.2016 року з відповідача стягувались аліменти і за новим місцем роботи в ТОВ «Ніка-Магнус» за період з листопада 2015 року по серпень 2016 року (а.с. 39 зворот). Аліменти за період з липня 2015 року по жовтень 2015 року з відповідача стягувалась пізніше, а саме за період з березня 2016 року по серпень 2016 року (а.с. 39 зворот), оскільки в період з липня 2015 року по жовтень 2015 року він брав участь у антитерористичній операції (а.с. 66).

Таким чином судом не встановлено виникнення заборгованості по аліментах з вини відповідача, а тому суд відмовляє в задоволенні позову повністю за безпідставністю.

Судові витрати позивачу суд не відшкодовує, оскільки їй відмовлено у стягненні пені.

Керуючись ст. ст. 3, 11, 60, 81, 88, 213-215 Цивільного процесуального кодексу України, на підставі ст. 196 Сімейного кодексу України,-

вирішив:

В задоволенні позову відмовити повністю за безпідставністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області шляхом подачі апеляційної скарги до Малинського районного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_4