Справа №592/148/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Кривцова Г. В.
Номер провадження 22-ц/788/1358/16 Суддя-доповідач - Ільченко О. Ю.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

26 серпня 2016 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ільченко О. Ю.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Попруги С. В. ,

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 01 липня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання недійсними умов кредитного договору та додаткової угоди до кредитного договору,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 01 липня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано недійсною додаткову угоду № 1 від 31 березня 2015 року до кредитного договору № SAMDN0189 від 22 червня 2006 року. В частині позовних вимог про визнання недійсним умов кредитного договору № SAMDN0189 від 22 червня 2006 року, передбачених в п.п. 1.1.5.28 - 1.1.5.29 Умов і Правил надання банківських послуг відмовлено. Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 551,20 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне дослідження доказів та обставин справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що судом помилково застосовано норми ст.ст. 203, 215 ЦК України, при цьому не з'ясовано наявність кредитної картки у позивачки на час зняття готівки та якими доказами підтверджено даний факт, не встановлені причини звернення позивачки до правоохоронних органів. Вважає, що судом не надано оцінки тієї обставини, що позивачка, після зняття готівки, укладає додаткову угоду з Банком про зменшення розміру заборгованості та сплачує борг у повному обсязі. Зазначає, що відповідно до умов кредитного договору, саме позичальник несе повну відповідальність за несанкціоноване отримання грошових коштів з карткового рахунку третіми особами.

Рішення суду в частині відмови у позові не оскаржується.

Заслухавши пояснення представника Банку, який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що додаткова угода до кредитного договору суперечить вимогам цивільного законодавства, та вважав, що укладаючи спірний договір Банком проігноровано вимоги п.п. 6.7, 6.8 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням та не враховано, що заборгованість за кредитним договором виникла не з вини позивачки.

Колегія суддів погоджується з висновками суду, виходячи з наступних підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що правовідносини між позивачкою та Банком з приводу користування кредитними коштами за платіжною карткою виникли з червня 2006 року, 30 липня 2013 року в продовження дії договору позивачкою отримано нову платіжну картку за № НОМЕР_1, з лімітом до 11000 грн.

05 вересня 2014 року о 23.06 год. відбулось зняття коштів з вказаної кредитної картки через банкомат, розташований у м. Суми, просп. Т.Шевченка, в будівлі гуртожитку машинобудівного коледжу .

Зняття 9000 грн. відбулось внаслідок трьох аналогічних операцій через незначні проміжки часу по 3000 грн., про що повідомлялось позивачку смс -повідомленням.

Встановлено, що в період зняття коштів позичальниця знаходилась на робочому місці в Сумській клінічній дитячій лікарні і, отримавши смс - повідомлення, позивачка невідкладно зателефонувала до колл - центру Банку, після чого картка була заблокована.

Вказані обставини Банком не спростовуються. Крім того, позивачка звернулась із заявою до СВ Сумського відділу міліції, що підтверджується протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, датованого 06 вересня 2014 року о 07.55 год.

Допитані в якості свідків особи підтвердили факт постійного перебування позивачки на роботі згідно графіку з 05 вересня по 06 вересня 2014 року та наявність у неї кредитної картки під час отримання смс - повідомлення про зняття готівки.

В справі відсутні будь - які дані, які б свідчили про те, що позивачка, як держатель спеціального платіжного засобу, порушила взяті зобов'язання по збереженню інформації щодо своїх персональних даних, що було передбачено Умовами та Правилами надання банківських послуг (а.с. 95).

В ході перевірки з боку Банку, не був встановлений факт, що позивачка діяла недобросовісно та надала інформацію про себе стороннім особам. Встановлено, що особа при знятті коштів закрила обличчя рукою (а.с. 79).

Згідно п. 6.3 Постанови Правління НБУ від 30 квітня 2010 року № 223 Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів, чинної на час виникнення спірних правовідносин, користувач зобов'язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.

Позивачка дотрималась вказаних вимог та негайно повідомила Банк про несанкціоноване зняття коштів.

Не дивлячись на послідовність дій позивачки, Банк вважав, що кошти були знятті особою, яка скористалась карткою позивачки. Однак, на підтвердження цих доводів ніяких доказів не надано.

Із пояснень позивачки вбачається, що із огляду на виниклу ситуацію, коли Банком нараховувались відсотки на зняті кошти, вона вимушена була укласти спірну угоду від 31 березня 2015 року та сплатити заборгованість, з тим щоб не нараховувались відсотки в подальшому та звернулась до суду за захистом своїх порушених прав.

Пунктами 6.7, 6.8 Постанови Правління НБУ від 30 квітня 2010 року № 223 визначено, що емітент у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначені норми є спеціальними для виниклих правовідносин.

Враховуючи те, що відповідач не надав доказів на підтвердження своєї позиції, а саме, що позивачка діяла на порушення Умов та Правил надання банківських послуг, то суд дійшов обґрунтованого висновку, що зміст укладеної 31 березня 2015 року не відповідає вимогам ч. 1 ст. 203, ст. 215 ЦК України, оскільки прямо суперечить актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи та дійшов правильного висновку щодо обґрунтованості спору, а тому доводи апеляційної скарги, висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити, а рішення Зарічного районного суду м. Суми від 01 липня 2016 року в оскарженій частині залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -