АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

Суддів: Обідіної О.І., Прядкіної О.В.,

При секретарі: Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» (ПАТ «ВіЕйБі Банк») в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_3

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 22 червня 2016 року

у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором банківського обслуговування , -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2015 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що 08.08.2011 року між ним та ОСОБА_5 укладено договір банківського обслуговування №ВLаЖГА00059937, згідно якого банк надав позичальнику кредит на поточні потреби у розмірі 13000 гривень з терміном повернення кредиту до 08.08.2014 року із встановленою процентною ставкою за користування коштами у розмірі 15% річних. Однак, відповідач порушила свої зобовязання щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 32356,81 гривень, яка складається із кредиту у сумі 6303,55 гривень, відсотків у сумі 520,29 гривень, та плати за пропуск платежів у сумі 25532,97 гривень. З цих підстав позивач ПАТ «ВіЕйБі Банк» просило позов задовольнити повністю.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 22 червня 2016 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

З судовим рішенням не погодилося ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_3 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні плати за пропуск платежів/пені в розмірі 25 532, 97 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити вказану вимогу.

Апелянт вважає рішення місцевого суду незаконним та необґрунтованим, так як місцевий суд допустив неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповно встановив обставини, які мають значення для справи.

Зокрема вказує, що суд не в повному обсязі з ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, обєктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення підлягає зміні в частині незадоволення позовних вимог щодо стягнення суми неустойки та комісії за користування кредитом.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

В частині відмови в позові про стягнення суми заборгованості за кредитом та відсотками рішення суду першої інстанції не оскаржене, а тому, у відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» апеляційним судом не перевіряється.

Місцевим судом вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 08.08.2011 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_5 укладено договір банківського обслуговування №ВLаЖГА00059937, згідно якого банк надав позичальнику кредит на поточні потреби у розмірі 13000 гривень з терміном повернення кредиту до 08.08.2014 року із встановленою процентною ставкою за користування коштами у розмірі 15% річних (а.с.4-11).

Згідно п.2.5.2 Загальної частини Договору позичальник зобовязується не пізніше дати, встановленої в Графіку, поповнювати рахунок ПАТ «ВіЕйБі Банк», вказаний в п. 6 Спеціальної частини Договору, у валюті Кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу Банку або безготівковим перерахуванням, у сумах не менших за суми платежів, встановлених в Графіку, а також в сумах комісії за управління Кредитом.

Внаслідок неналежного виконання боржником ОСОБА_5 взятих на себе зобов'язань, станом на 21.08.2015 року виникла заборгованість по кредиту 32356, 21 грн., яка складається із кредиту у сумі 6303,55 гривень, відсотків у сумі 520,29 гривень, плати за пропуск платежів у сумі 25 532, 97 грн. що вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором №ВLаЖГА00059937 (а.с.3).

На час розгляду справи в суді ОСОБА_5 виконала своє зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті відсотків, здійснивши перерахування коштів на рахунок-кореспондент ПАТ «ВіЕйБі Банк», вказаний в договорі, що підтверджується платіжним дорученням від 23.02.2016 року (а.с.123).

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що ОСОБА_6 за час розгляду справи в суді виконала свої зобовязання та сплатила суму боргу. Разом з тим, відмова у задоволенні стягнення плати за пропуск платежів обґрунтована тим, що чинним законодавством не передбачено термін «плата за пропуск платежів».

Проте, колегія суддів не може погодитися повністю з таким висновком місцевого суду.

Відповідно до ч. 1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно п. З ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Пунктами 8 Спеціальної частини та п.п. 4.2. Загальної частини Договору №ВLаЖГА00059937 від 08.08.2011 року сторін передбачено, що у випадку прострочення виконання будь-яких боргових зобов'язань за договором більш ніж на 60 календарних днів, банк вправі вимагати від позичальника сплати штрафу у розмірі 25% від суми кредиту.

Пунктом 4.3 вказаного договору, передбачено, що у випадку прострочення позичальником сплати або сплати не повному обсязі чергового платежу за графіком, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобов'язань, (а саме неповерненої чергової частини кредиту та/або несплачених процентів та/або комісії за управління кредитом), строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. Ставка, яка застосовується для обчислення пені, зазначена у п.9 спеціальної частини договору. Банк може використати право на застосування пені, починаючи з наступного дня, рахуючи з дати порушення позичальником терміну виконання свого грошового зобов'язання, передбаченого цим договором, а якщо така дата порушення припадає на вихідний, святковий, або неробочий день, то рахуючи з першого робочого дня, що слідує за таким вихідним, святковим або неробочим днем та закінчуючи днем, що передує даті повного виконання всіх прострочених грошових зобов'язань.

Між тим, розмір ставки, який застосовується для обчислення пені зазначений у п. 9 Спеціальної частини Договору і складає 0,50 % та розраховується за методом «факт/360» (метод факт передбачає, що для розрахунку використовуються фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів).

Таким чином, умовами укладеного 08.08.2011 року між сторонами договору встановлено два види відповідальності за неналежне виконання позичальником умов договору: сплата штрафу та сплата пені, порядок нарахування яких є абсолютно різним, та їх застосування чи не застосування згідно п.4.4 договору є правом банку та застосовується за певних умов.

Зазначена у розрахунку заборгованості плата за пропуск платежів у сумі 25 532,97 грн. згідно умов договору і є пенею, та розраховується від суми неповерненої чергової частини кредиту. Така плата була обумовлена та погоджена сторонами на час укладення договору.

За вказаного, суд першої інстанції, помилково дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог про стягнення пені у розмірі 25 532, 97 грн.

Поряд з цим, колегія суддів вважає, що нарахований Банком розмір пені за пропуск платежів є надто великим.

Також, ОСОБА_6 заперечуючи проти позову, вказувала, що розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, які виникли внаслідок невиконання основного зобовязання.

Відповідно до ч. 3 с. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Як розяснив Пленум ВССУ № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року, істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобовязання боржником: майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязання).

Тому, колегія суддів, враховуючи вищевикладене та фактичну сплату відповідачем суми кредиту і відсотків, посилання відповідача в своїх запереченнях на позов на норму ст. 551 ЦК України, приходить до висновку про зменшення суми пені з 25 532, 97 грн. до 6383 грн., тобто до її ? частини.

З урахуванням викладеного, стягненню підлягає плата (пеня) за прострочення платежів у розмірі 6383 грн.

Разом з тим, ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 15 серпня 2016 року відстрочено апелянту сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 ЦПК України, якщо у встановлений судом строк судові витрати не будуть оплачені, заява відповідно до ст. 207 залишається без розгляду, або витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли оплата судових витрат була відстрочена або розстрочена до ухвалення цього рішення.

Пунктом 1.6. ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» закріплено, що за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду судовий збір сплачується в розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Оплаті позивачем підлягає судовий збір у розмірі 2679 грн. 60 коп..

Крім того, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторонипонесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи задоволення позовних вимог на 25 %, судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги на користь держави підлягають стягненню з відповідача відповідно до задоволених позовних вимог, а саме в сумі 665 грн. решта суми підлягає стягненню з позивача, а саме 2015 грн.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права в частині відмови у задоволенні позову про стягнення пені, а тому відповідно до ст.. 309 ЦПК України судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення даних позовних вимог, а також судових витрат

В іншій частині рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.3,4, 314, 316 ЦПК України,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» (ПАТ «ВіЕйБі Банк») в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 22 червня 2016 року - скасувати в частині відмови у стягненні пені.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_6 (адреса: 3600, Полтавська обл.. АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2»(юридична адреса: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 27Т; п/р 1 в Головному управлінні Національного банку України по м. Києву і Київській області, МФО 321024, ) плату (пеню) за прострочення платежів пені у розмірі 6383 грн.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави судовий збір в сумі 665 грн. за подачу апеляційної скарги.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» на користь держави судовий збір в сумі 2015 грн. за подачу апеляційної скарги.

Реквізити для сплати судового збору:

отримувач: УДКСУ у м. Полтаві;

;

банк одержувача: ГУДКСУ у Полтавській області;

код банку отримувача: 831019;

розрахунковий рахунок: 0002;

код доходів бюджету: 22030001;

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_7 /підпис/ ОСОБА_8

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавської області ____________ ОСОБА_1