ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Писаної Т.О.,

Мазур Л.М., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою представника публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» - Сокуренко НаталіїВікторівни на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 20 квітня 2016 року та за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від

30 грудня 2015 року, рішення апеляційного суду Миколаївської області від

20 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ «КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 28 вересня 2006 року між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений договір, відповідно до умов якого ОСОБА_3 надано кредит у розмірі 8 700 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік, строком дії, що відповідає строку дії картки.

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором утворилась заборгованість у розмірі 16 826 грн

71 коп, яку банк просив стягнути з відповідача.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 грудня

2015 року провадження у справі за позовом ПАТ «КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 закрито в частині стягнення суми заборгованості, яка утворилась станом на 31 травня 2011 року.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 грудня 2015 року позовні вимоги ПАТ «КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк»

5 124 грн відсотків на виконання умов договору від 28 вересня 2006 року за період з 01 червня 2011 року по 01 лютого 2013 року.

В решті позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 20 квітня

2016 року змінено рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від

30 грудня 2015 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк»

2 688 грн 68 коп. заборгованості за процентами за період з 01 червня

2011 року по 04 лютого 2013 року, 38 грн 91 коп. судових витрат.

Стягнуто з ПАТ «КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 744 грн витрат на правову допомогу, 133 грн 98 коп. витрат за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

У касаційній скарзі представник ПАТ «КБ «ПриватБанк» -

Сокуренко Н.В., посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права в частині стягнення з банку на користь ОСОБА_3 витрат на правову допомогу та витрат за розгляд справи у суді апеляційної інстанції, просить скасувати рішення апеляційного суду Миколаївської області від

20 квітня 2016 року в зазначеній частині та направити справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 у касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційних скарг, перевіривши матеріали справи колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга представника

ПАТ «КБ «ПриватБанк» - Сокуренко Н.В. підлягає частковому задоволенню, касаційна скарга представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 - відхиленню, з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції, керуючись положеннями ст. ст. 526, 530, 563 ЦК України, виходив із того, що з

ОСОБА_3 підлягають стягненню проценти за весь час користування кредитними коштами.

Суд апеляційної інстанції, змінюючи рішення суду першої інстанції, погодився із висновками суду щодо наявності підстав для стягнення процентів за весь час користування кредитними коштами, при цьому зазначив, що судом першої інстанції невірно було визначено розмір процентної ставки, оскільки за умовами договору остання становила 36 % річних. Крім того, судом апеляційної інстанції було змінено розподіл судових витрат, стягнуто суму судових витрат за розгляд справи у суді апеляційної інстанції та витрати на правову допомогу.

Проте повністю погодитися із зазначеними висновками суду апеляційної інстанції не можна з огляду на таке.

Судами встановлено, що 28 вересня 2006 року між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено договір, відповідно до умов якого ОСОБА_3 було надано кредит у розмірі 8 700 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік, строком дії, що відповідає строку дії картки.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 листопада 2012 року, зміненим рішенням апеляційного суду Миколаївської області від

21 січня 2013 року, стягнуто із ОСОБА_3 10 662 грн 20 коп. заборгованості за кредитом, яка утворилася станом на 31 травня 2011 року.

04 лютого 2013 року заборгованість ОСОБА_3, визначена на підставі зазначених судових рішень, погашена повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК Українизобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У ст. 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року по справі № 6-1206цс15.

Враховуючи зазначене, правильним є висновок суду апеляційної інстанції, що на користь банку підлягають стягненню штрафні санкції, передбачені умовами договору та ЦК України, за період з 01 червня 2011 року по 04 лютого 2013 року, оскільки рішення Центрального районного суду

м. Миколаєва від 12 листопада 2012 року, з урахуванням внесених змін рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 21 січня 2013 року, було виконане лише 04 лютого 2013 року.

Доводи касаційної скарги представника ОСОБА_3 -

ОСОБА_5 зазначених висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновком суду щодо їх оцінки.

Безпідставними є також доводи касаційної скарги представника ПАТ «КБ «ПриватБанк» - Сокуренко Н.В. щодо неправомірності стягнення витрат за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відтак, висновок апеляційного суду щодо розподілу судових витрат, пов'язаних із розглядом справи, є таким, що відповідає вимогам ч. 5

ст. 88 ЦПК України.

Водночас необґрунтованим є висновок суду апеляційної інстанції щодо стягнення із ПАТ «КБ «ПриватБанк» витрат на правову допомогу.

За ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно з ст. 56 ЦПК Україниправову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Така особа має право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в

п. 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Однак, судом апеляційної інстанції взагалі не зазначено з яких підстав виходив суд при стягненні витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції ухвалив рішення в частині стягнення витрат на правову допомогу з порушенням норм процесуального права, неповно встановив фактичні обставини, не зазначив підстав, з яких виходив суд при вирішенні питання про стягнення витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, що відповідно до положень ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення в частині стягнення витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» - Сокуренко НаталіїВікторівни задовольнити частково.

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 20 квітня

2016 року скасувати в частині стягнення витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

Л.М.Мазур

Т.О.Писана

О.В. Попович