Справа № 524/8278/15-ц
Провадження №2/524/160/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2016 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі:

головуючого судді Кривич Ж.О.,

при секретарі Коваль Т.М.,

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи Третя Кременчуцька державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Світловодського міського нотаріального округу ОСОБА_5, Світловодська державна нотаріальна контора, про визнання правочину недійсним,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2015 року в суд звернулася ОСОБА_1 із зазначеним позовом та, посилаючись на статті 203, 215, 225 ЦК України, просила визнати недійсним правочин заяву ОСОБА_6 про прийняття спадщини після померлого сина.

Позивач пояснила, що з жовтня 2004 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7, який помер 10 травня 2009 року; заповіту не залишив. За життя йому належав будинок з господарськими будівлями № 12 по провулку Петровського у м. Кременчуці, який успадкували як спадкоємці першої черги за законом вона та ОСОБА_6 У серпні 2015 року від своєї знайомої ОСОБА_8 вона дізналася, що ОСОБА_6 страждала психічним захворюванням, тому, подаючи заяву про прийняття спадщини, перебувала в стані, який не дозволяв їй розуміти значення своїх дій та керувати ними.

ОСОБА_1 вважала, що строк позовної давності пропущений нею з поважних причин - чоловік за життя приховував, що його мати хворіє на психічний розлад та періодично отримує лікування, отже вона не знала і не могла знати про наявність у ОСОБА_6 прогресуючої психічної хвороби, яка може бути підставою для визнання правочину недійсним. Просила поновити їй строк позовної давності, визнавши причини його пропуску поважними (а.с. 220).

ОСОБА_3 проти позову заперечувала. Пояснила суду, що вона є спадкоємицею своєї матері ОСОБА_6, яка прийняла спадщину після смерті сина ОСОБА_7. Мати померла 20 листопада 2010 року; свідоцтва про право на спадщину вона не отримала. ОСОБА_3 вважала, що позовні вимоги ОСОБА_1 є черговою спробою у будь-який спосіб позбавити її спадкового майна, право власності на яке вона отримала згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 листопада 2014 року.

ОСОБА_3 заперечувала, що її мати страждала на психічний розлад. На її думку, заява про прийняття спадщини не є правочином, який підпадає під визначення положень статей 215, 216 ЦК України. Окрім того, психічна хвороба дієздатної особи чи такої особи, що визнана судом недієздатною, не позбавляє її права прийняти спадщину чи отримати у власність майно у інший спосіб, не заборонений законом.

Представник третьої особи третьої державної Кременчуцької нотаріальної контори - ОСОБА_9 у вирішенні спору покладалася на розсуд суду. Звертала увагу суду, що відповідно до частини четвертої статті 1268 ЦК України недієздатна особа вважається такою, що прийняла спадщину.

Третя особа - Світловодська районна державна нотаріальна контора просила слухати справу без участі її представника (а.с. 110). В єдиному реєстрі нотаріусів відсутня інформація про третю особу - приватного нотаріуса ОСОБА_5; зі слів відповідача він помер.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8, суду пояснила, що на початку весни 2009 року зустріла ОСОБА_7 з його матір»ю на порозі поліклініки Світловодської міської лікарні. Він розповів, що мати поводиться неадекватно, періодично його не впізнає, часто йде з дому, нездатна до самообслуговування, через що потребує стаціонарного лікування. Свідок підтвердила, що тільки влітку 2015 року під час випадкової зустрічі з ОСОБА_1 розповіла їй про ці обставини.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши надані ними докази, встановив такі фактичні обставини справи:

ОСОБА_7 та ОСОБА_1 уклали шлюб 15 жовтня 2004 року (а.с. 5).

10 травня 2009 року ОСОБА_7 помер у віці 56 років (а.с. 6); заповіту він не залишив. На підставі договору купівлі-продажу від 31 жовтня 2001 року ОСОБА_7 був власником житлового будинку з надвірними будівлями № 12 по провулку Петровського у м. Кременчуці (а.с. 9). Спадщину після його смерті прийняли два спадкоємця першої черги: дружина ОСОБА_1, яка подала заяву про прийняття спадщини 15 травня 2009 року (а.с. 49), та мати ОСОБА_6, яка подала заяву про прийняття спадщини 19 травня 2009 року (а.с. 139).

ОСОБА_6 померла 20 листопада 2010 року (а.с. 76, зворот). Свідоцтво про право на спадщину вона не отримала; заповітів від її імені не зареєстровано. Спадщину після неї прийняла її донька ОСОБА_3 (а.с. 76).

Раніше ОСОБА_1 зверталася в суд з позовами до ОСОБА_3 та виконкому Автозаводської районної ради м. Кременчука про визнання права власності на спільне майно подружжя та збільшення частки у спільному майні. Позовні вимоги були обгрунтовані тим, що у період подружнього життя вона та чоловік за спільні кошти реконструювали житловий будинок, практично збудувавши новий на старому фундаменті.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 01 квітня 2014 року було скасовано рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 29 листопада 2013 року в частині визнання будинку № 12 по провулку Петровського в м. Кременчуці спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_7, визнання права власності за ОСОБА_1 на ? частини будинку та за ОСОБА_7 на ? частину будинку. У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 було відмовлено (а.с. 82-84). Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 25 червня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_1 було відхилено, а рішення апеляційного суду Полтавської області від 01 квітня 2014 року залишено без змін.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 216 від 19 травня 2016 року (а.с. 163-176) ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, померла 20 листопада 2010 року, станом на 19 травня 2009 року, тобто на час написання заяви про прийняття спадщини... страждала психічним розладом у вигляді судинної (атеросклеротичної) деменції ...; в силу наявного у неї психічного розладу не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Вирішуючи спір, суд виходить із такого:

Відповідно до частин першої та другої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно із частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим нормам цивільного законодавства, а також інтересам держави та суспільства, його моральним засадам . Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 225 ЦК України встановлено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той із подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).

Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частиною другою-четвертою статті 1273 цього кодексу.

ОСОБА_6 станом на 19 травня 2009 року страждала судинною (атеросклеротичною) деменцією, внаслідок чого не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. За життя вона не визнавалася судом недієздатною.

Право спадкувати після смерті сина ОСОБА_6 мала в силу закона статті 1261 ЦК України. Здатність мати цивільні права та обов»язки (цивільну правоздатність), яка виникає у фізичної особи у момент її народження та припиняється у момент її смерті (стаття 25 ЦК України), мають усі фізичні особи. Обсяг цивільної правоздатності особи не залежить від її психічного стану.

Отже, подавши заяву про прийняття спадщини, ОСОБА_6 скористалася своїм правом. Дії спадкоємця були правомірними і не порушували нічиїх прав. Так само, відповідач ОСОБА_3, прийнявши спадщину після смерті ОСОБА_6, діяла правомірно і прав позивача ОСОБА_1, яка також успадкувала частину спадкового майна, не порушила.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Доказів про те, що ОСОБА_1 будо достеменно відомо про психічний розлад ОСОБА_6 за життя останньої, суду не надано, тому суд вважає, що ОСОБА_1 строк позовної давності не пропустила.

На підставі викладеного, відповідно до статей 215-218 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним правочину заяви ОСОБА_6 від 19 травня 2009 року про прийняття спадщини після померлого сина залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м. Кременчука упродовж десяти днів з дня його проголошення або з дня одержання копії рішення у випадку, коли особа, яка брала участь у справі, була відсутня у судовому засіданні.

Рішення набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги або розгляду справи Апеляційним судом, якщо рішення не скасовано.

Суддя